РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2018Справа № 910/3089/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За первісним позовом Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. Горького, 2)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" (03087, м. Київ, вул. Єреванська,12, група приміщень 33)

про стягнення 16 521,36 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" (03087, м. Київ, вул. Єреванська,12, група приміщень 33)

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. Горького, 2)

про стягнення 13 523,80 грн.

Представники сторін:

від позивача

за первісним позовом: не з'явився;

від відповідача

за первісним позовом: Хруленко В.В. (представник за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі також - «позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" про стягнення 16 521,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконування зобов'язань за Договором № РТ114.080 на виконання робіт по ремонту гірничошахтного обладнання від 11.05.2017, тому просить стягнути з відповідача 7 269,40 грн пені та 9 254,96 8 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2018 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 18.04.2018.

11.04.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 20 016,44 грн.

Зустрічна позовна заява мотивована несвоєчасним виконанням позивачем зобов'язань з оплати виконаних робіт за Договором № РТ114.080 на виконання робіт по ремонту гірничошахтного обладнання від 11.05.2017, тому просить стягнути з відповідача 12 978,71 грн штрафних санкцій та 7 037,73 грн інфляційних втрат та 3% річних.

Представники позивача у судове засідання 18.04.2018 не з`явилися; судом прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду із первісним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2018 відкладено підготовче засідання на 16.05.2018.

23.04.2018 позивач через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 16.05.2018 представник позивача подав відзив на зустрічну позовну заяву та заявив клопотання про продовження підготовчого провадження, яке судом задоволено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 06.06.2018.

06.06.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про уточнення позовних вимог (за зустрічним позовом), у якій просив стягнути з відповідача 13 523,80 грн, з яких: 6 486,80 грн - пеня, 7 037,73 грн - інфляційні втрати та 3% річних.

В підготовче засідання 06.06.2018 з'явилися представники сторін.

06.06.2018 судом прийнято заяву відповідача про уточнення позовних вимог (за зустрічним позовом), яка фактично є заявою про зменшення розміру позовних вимог, та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 18.06.2018.

15.06.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов супровідний лист про долучення документів.

В підготовче засідання 18.06.2018 з'явилися представники сторін.

В підготовому засіданні 18.06.2018, не виходячи до нарадчої кімнати, судом постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

18.06.2018 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 09.07.2018.

В судове засідання 09.07.2018 з'явилися представники сторін.

В судовому засіданні 09.07.2018 оголошено перерву до 11.07.2018.

В судовому засіданні 11.07.2018 представник відповідача за первісним позовом заперечив проти задоволення первісних позовних вимог, підтримав зустрічні позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Представник позивача за первісним позовом підтримав вимоги позовної заяви, просив суд їх задовольнити, проти задоволення в судове засідання не з'явився, про час та місце засідання був повідомлений належним чином, оскільки був присутнім в судовому засіданні 09.07.2018.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 11.07.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

11.05.2017 між Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Реймс Транспорт» (виконавець) укладено Договір № РТ114.080 на виконання робіт по ремонту гірничошахтного обладнання (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого виконавець зобов'язується виконати роботи зазначені в п. 1.2 Договору, а замовник прийняти і оплатити такі роботи.

Відповідно до п. 1.2 Договору, виконавець зобов'язується виконати, в порядку та на умовах даного договору, «Роботи з ремонту гірничошахтного обладнання виробництва фірми «Paus» навантажувально-транспортна машина PFL 18, номер шасі 114.080 (далі - роботи), на Новокостянтинівській шахті ДП «СХІДЗК».

Згідно з п. 1.3 Договору, роботи виконуються з матеріалів виконавця. Перелік використаних матеріалів та їх вартість обов'язково зазначаються в першу чергу в Звіті про виконані роботи (додаток №4 «Звіт експертного інженера» (Зразок), який складається та підписується працівниками шахти замовника та сервісним інженером виконавця безпосередньо на місці виконання робіт, та переносяться в Акт здачі-приймання виконаних робіт, який складається на підприємстві виконавця та підписується замовником.

Відповідно до п. 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 01.08.2017, вартість робіт за договором з урахуванням вартості замінених запасних частин та комплектуючих не повинна перевищувати 250 000,00 грн в тому числі податок на додану вартість 20%.

За приписами п.п. 3.2 - 3.3 Договору, перелік запасних частин та комплектуючих, які можуть використовуватися при виконанні робіт та їх вартість наведені у Додатку № 2 (Перелік та ціни на запасні частини та комплектуючі на 2017 рік), який за необхідністю може змінюватися або доповнюватися шляхом укладання додаткових угод. Додаток № 2 до Договору з усіма доповненнями є невід'ємною частиною договору.

Вартість кожної роботи визначається в Актах здачі-приймання виконаних робіт.

Як встановлено у п. 4.1 Договору, виконавець приступає до виконання робіт протягом 3-х днів з дня отримання замовлення. Термін виконання однієї роботи не повинен перевищувати 14 діб.

Підставою для оплати виконаних робіт є Акти здачі-приймання виконаних робіт, підписані з обох сторін, та рахунки додані до них. Замовник здійснює оплату виконаних робіт з відстрочкою платежу 10-ть банківських днів від дати підписання Актів здачі-приймання виконаних робіт. (п. 5.3 Договору)

У п. 9.2 Договору сторони погодили, що за кожний день прострочення виконання зобов'язань винна сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України, від обсягу невиконаних зобов'язань.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків - до їхнього повного виконання. (п. 12.1 Договору)

Обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасного виконання робіт за Договором, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача 7 269,40 грн пені та 9 254,96 8 грн штрафу відповідно до п.9.2 Договору.

Обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань з оплати виконаних робіт за Договором, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача 6 486,80 грн - пеня, 7 037,00 грн - інфляційні втрати та 3% річних.

Заперечуючи проти зустрічного позову, відповідач зазначає, що розмір пені сторонами у Договорі не визначено, тому правові підстави для її стягнення відсутні. Окрім того, розрахунок інфляційних втрат здійснено невірно.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем було здійснено замовлення на виконання робіт шляхом направлення відповідачу листа № 03-03/2909 від 11.10.2017, в якому просив терміново направити на Новокостянтинівську шахту ДП «СхідГЗК» сервісного інженера для виконання ремонту навантажувально-транспортної машини «Paus PFL 18».

Листом № 2017-11/01/01 від 01.11.2017 відповідач повідомив, що запчастини були замовлені на заводі-виробнику 30.10.2017, та станом на 01.11.2017 частина з них знаходиться на складі Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт", решта має різні строки наявності на складі заводу-виробника.

Матеріалами справи підтверджується, що за наслідками виконання робіт 22.12.2017 складено Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 57 на суму 132 170,87 грн та Акт № 57 здачі приймання виконаних робіт згідно договору № РТ1147.080 від 11.05.2017 на суму 132 170,87 грн, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств.

Проте, Суд зазначає, що всупереч умовам Договору відповідач не здійснив виконання робіт в порядку пункту 4.1 Договору, а виконав роботи лише 22.12.2017, що підтверджується вказаними актами здачі-приймання робіт.

При зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 28.10.2017 по 21.12.2017 у розмірі 7 269,40 грн. та штраф у розмірі 9 251,96 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов'язань.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, виходячи з положень зазначеної норми матеріального права, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, передбачених абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення, пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконаних робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір пені за кожний день прострочення виконання такого зобов'язання та за прострочення його виконання понад тридцять днів додатково вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу з вказаної вартості. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 903/545/17 від 11.05.2018.

Штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

У п. 9.2 Договору сторони погодили, що за кожний день прострочення виконання зобов'язань винна сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України, від обсягу невиконаних зобов'язань.

Судом встановлено, що Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" засновано на державній власності відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 24.07.1951 № 2659-1287 «Про розвиток видобування фосфорних руд на Першотравневому та Жовторічанському родовищах у Кривому Розі та про організацію на базі цих родовищ Комбінату № 9 Другого головного управління при Раді Міністрів СРСР» та наказу Другого головного управління при Раді Міністрів СРСР від 01.08.1951 № 3 «Про створення Комбінату № 9» і підпорядковане Міністерству енергетики та вугільної промисловості України. Підприємство є учасником Державного концерну «Ядерне палі (далі - Концерн).

Отже, Суд доходить висновку, що позивач є суб'єктом господарювання, який належить до державного сектора економіки.

Таким чином, оскільки в даному випадку Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, відповідачем було допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з виконанням робіт, а конкретний розмір штрафних санкцій не передбачений договором за наявності посилання у п. 9.2 Договору на ст. 231 ГК України, то правомірним є застосування до даних правовідносин сторін п. 2 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання за Договором з 28.10.2017 по 21.12.2017 у розмірі 7 269,40 грн та розрахунок штрафу у розмірі 7% вартості робіт у розмірі 9 251,96 грн, Суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги позивача розраховані вірно та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За наведених вище обставин Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання за Договором, не дотримався передбачених Договором строків виконання робіт, внаслідок чого на нього покладається відповідальність, передбачена Договором та законодавством у вигляді стягнення пені та штрафу.

Суд зазначає, що обставини свого прострочення за Договором відповідачем не заперечені та не спростовані жодними доказами.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" про стягнення пені у розмірі 7 269,40 грн та штрафу у розмірі 9 251,96 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 20 016,44 грн., Суд зазначає таке.

Зустрічна позовна заява мотивована несвоєчасним виконанням позивачем зобов'язань з оплати виконаних робіт за Договором № РТ114.080 на виконання робіт по ремонту гірничошахтного обладнання від 11.05.2017, тому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача 6 486,80 грн штрафних санкцій та 7 037,73 грн інфляційних втрат та 3% річних.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору відповідач виконав, а позивач прийняв роботи, що підтверджується актами здачі приймання виконаних робіт згідно Договору № РТ114.080 від 11.05.2017, а саме: акт № 5 від 17.05.2017 на суму 40 384,66 грн, № 32 від 13.10.2017 на суму 31 294,48 грн, № 33 від 18.10.2017 на суму 4 414,20 грн, № 57 від 22.12.2017 на суму 132 170,87 грн., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств.

Відповідно до п. 5.3 Договору, підставою для оплати виконаних робіт є Акти здачі-приймання виконаних робіт, підписані з обох сторін, та рахунки додані до них. Замовник здійснює оплату виконаних робіт з відстрочкою платежу 10-ть банківських днів від дати підписання Актів здачі-приймання виконаних робіт.

Натомість, як встановлено Судом, відповідачем була здійснена оплата за отриманий товар за кожним актом з прострочкою платежу.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу за вказаними вище актами у встановлений Договором строк.

При зверненні до суду з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка прийнята Судом до розгляду, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 7 037,73 грн.

При цьому Суд зазначає, що при підрахунку суми 3% річних та суми інфляційних втрат згідно з поданими позивачем розрахунками за кожним актом, Судом встановлено, що загальна сума до стягнення 3% річних складає 1 291,00 грн, а сума інфляційних втрат - 5 745,73 грн, а загалом у розмірі 7 036,73 грн., а не 7 037,73 грн як вказує позивач.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013)

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню у розрахованому позивачем розмірі 5 745,73 грн, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог. При цьому, Суд вважає необхідним зазначити, що при здійсненні розрахунків інфляційних втрат позивачем невірно визначено закінчення строку прострочення за кожним актом, оскільки не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013)

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних за період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання, Суд вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у розрахованому позивачем розмірі 1 291,00 грн, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, позивач за зустрічним позовом просив стягнути з відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки оплати виконаних робіт у загальному розмірі 6 486,80 грн., посилаючись на п. 9.2 Договору.

Згідно з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов'язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов'язань, визначається відповідним суб'єктом господарювання - господарською організацією.

Отже, чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов'язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір.

У п.п. 9.1, 9.2 Договору сторони погодили, що в разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену виключно договором. За кожний день прострочення виконання зобов'язань винна сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України, від обсягу невиконаних зобов'язань.

Як встановлено Судом, позивач за зустрічним позовом нарахував відповідачеві пеню за ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, тобто застосував договірну неустойку, передбачену п. 9.2 Договору.

Проте, у п. 9.2 Договору сторони не визначили, яка саме частина ст. 231 Господарського кодексу України є підставою для сплати відповідачем штрафних санкцій та не встановили конкретного розміру (відсотку) штрафної санкції (пені), яка в силу ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України підлягає обчисленню саме у відсотках.

Договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до норми законодавства, якою передбачені різні підстави стягнення та обчислення штрафних санкцій, зокрема ч. 2, 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

За приписом же ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Суд констатує, що в тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Між тим, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування стягнення пені, не є такою нормою законодавства, яка встановлює обов'язок та умови сплати пені, тобто є безумовною підставою для стягнення неустойки в силу закону, а відтак не може бути застосована у даному випадку.

При цьому, умовами Договору взагалі не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов'язання, а ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі, виходячи з облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 904/5922/17.

З огляду на викладене вище, правові підстави для стягнення пені за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за Договором відсутні, у зв'язку з чим у задоволенні позовних зустрічних вимог про стягнення пені Суд відмовляє.

Таким чином, зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" підлягають стягненню 3% річних у розмірі 1 291,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 5 745,73 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за первісним позовом покладаються на відповідача, а за зустрічним - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 12, група приміщень 33; ідентифікаційний код 38213795) на користь Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2; ідентифікаційний код 14309787) 7 269 (сім тисяч двісті шістдесят дев'ять) грн. 40 коп. пені, 9 251 (дев'ять тисяч двісті п'ятдесят одну) грн. 96 коп. штрафу та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

3. Зустрічний позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2; ідентифікаційний код 14309787) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 12, група приміщень 33; ідентифікаційний код 38213795) 1 291 (одну тисячу двісті дев'яносто одну) грн. 00 коп. 3% річних, 5 745 (п'ять тисяч сімсот сорок п'ять) грн. 73 коп. інфляційних втрат та 916 (дев'ятсот шістнадцять) грн. 81 коп. судового збору.

5. В іншій частині зустрічного позову відмовити.

6. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16.07.2018

Суддя Т.Ю. Трофименко