ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/410/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Кучма І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю " Чемпіон Транс", АДРЕСА_1 , 79017

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод", вул. Євгена Коновальця , будинок 229 , м. Івано-Франківськ , 76014

про стягнення заборгованості в сумі 31777,01 грн.

представники не з"явились

в с т а н о в и в

до Господарського суду Івано-Франківської області подано позов Товариством з обмеженою відповідальністю "Чемпіон Транс" до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" про стягнення заборгованості в сумі 31777,01грн. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Рух справи відображено у попередніх ухвалах.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 11.07.2018 . Однак, адресував суду клопотання б/н від 16.07.2018 ( вх. 10956/18 від 16.07.2018), в якому просить суд, проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, крім того просить суд позовні вимоги задовольнити з урахуванням часткової оплати.

Позовні вимоги позивач виклав у позовній заяві, вказуючи при цьому, на неналежне виконання зобов"язань відповідачем, передбачених договором про надання транспортно-експедиційних послуг по організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному і міжміському сполученні № 09/05-17. Позовні вимоги обґрунтовані нормами ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 625 Цивільного кодексу України

Представник відповідача в судове засідання повторно не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 11.07.2018. Крім того, направив суду відзив на позов з додатком (копія платіжного доручення № 642 від 06.07.2018) та повідомляє, що частково здійснив оплату боргу у розмірі 15000,00грн.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми ч.ч.1,3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що позивач адресував суду заяву про розгляд спору без його участі, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, та те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

09 жовтня 2017 року між ТОВ «Чемпіон Транс» (надалі - Позивач, Експедитор) та ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» (надалі - Відповідач, Замовник) було укладено Договір про надання транспортно-експедиційних послуг по організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному і міжміському сполученні № 09/05-17 (надалі - Договір), відповідно до якого Замовник замовляє, а Експедитор надає послуги міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також по організації таких перевезень.

Відповідно до п. 1.3 Договору конкретні умови по кожному замовленню оформляється заявками Замовника, в яких передбачаються конкретні умови для належного виконання умов договору. 16.11.2017 року Замовником оформлено Договір-заявку № 0414 на перевезення вантажу. Дане замовлення було виконано Експедитором належним чином, що підтверджується Актом надання послуг № 414 від 21.11.2017 року.

Відповідно до п. 3.2. Договору: «Оплата здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Експедитора протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання акту виконаних робіт, податкової накладної та рахунку фактури».

Акт наданих послуг був підписаний 21.11.2017 року, тому оплата у розмірі 30000 грн. мала бути здійснена до 28.11.2017 р., але Замовник свої зобов'язання за Договором не виконав та не здійснив оплату у визначений строк.

Враховуюче вищевказане, Замовнику була надіслана Претензія-вимога з проханням здійснити оплату за надані послуги. Замовник надав відповідь на претензію листом від 16.02.2018 року Вих. № 33/06-6034, в якій вказано, що Відповідач гарантує оплату до 28.02.2018 року, проте Замовник послуги не оплатив.

Відповідач не виконав свого зобов'язання щодо оплати послуг, таким чином основна заборгованість Відповідача перед Позивачем станом на дату відкриття провадження у справі, становить 30 000 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також: три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три процента річних становлять : період з 29.11.2018 р. до 11.05.2018 р. (164 дні)-30 000* 0,03* 164/365 = 404,38 грн. Таким чином станом на 11.05.2018 р. підлягають сплаті Відповідачем Позивачу 3% річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 404,38 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у період з 29.11.2018 р. до 11.05.2018 р. - З0 000 * 1.01 * 1.015 * 1.009 * 1.011 -30 000 = 1372,63 грн..

Таким чином станом на 11.05.2018 р. підлягають сплаті Відповідачем Позивачу інфляційні втрати за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 1372,63 грн..

У зв'язку із розглядом справи, Позивач очікує понести витрати у розмірі судового збору, а саме 1762 грн.. та витрати на правничу допомогу.

Доказів погашення визначеної заборгованості в повному об"ємі відповідачем не представлено.

При винесенні рішення суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). У відповідності зі статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною 1 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За наслідками аналізу обставин справи, представлених сторонами документів, суд дійшов висновку про належне здійснення позивачем перевезення вантажу, а відтак -і виникнення обов'язку у відповідача оплатити вартість такого перевезення, враховуючи такі доводи.

Відповідно до п.3.3 договору сторони визнають, що достатнім та належним доказом надання послуг експедитором та відповідно їх прийняття замовником є або підписаний сторонами акт виконаних робіт, або товаро-транспортна накладна , або інший документ , що може підтвердити факт надання та прийняття послуг за цим договором.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено перевезення вантажу, що документально підтверджено актом надання послуг № 414 від 21.11.2017

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності з пунктом 3.2 Договору оплата здійснюється замовником протягом 5 банківських днів з моменту отримання акту виконаних робіт, податкової накладної та рахунку- фактури.

Таким чином, оскільки факт виконання позивачем договірного обов'язку підтверджено, строк виконання зобов'язання між сторонами встановлено, у відповідача виник обов'язок з такої оплати, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості з урахуванням часткової оплати є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

З наданих відповідачем документів вбачається, що відповідачем частково проведено оплату товару на загальну суму 15000грн, зокрема ним було сплачено позивачу 06.07.2018 платіжними дорученнями: № 642.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у зв'язку з відсутністю предмета спору відбувається, зокрема, у випадку сплати суми боргу боржником.

За таких обставин, оскільки відповідачем частково сплачено позивачеві суму основного боргу в розмірі 15000 грн., провадження у справі в частині стягнення 15000грн. основного боргу підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Між тим, суд приймає до уваги припис ст. 610 ЦК України, відповідно до якого порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач, у звязку із порушенням строків виконання зобовязань за Договором про надання транспортно-експедиційних послуг по організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному і міжміському сполученні № 09/05-17 має сплатити на користь позивача, за вимогою останнього, інфляційні втрати та 3 % річних нараховані на суму заборгованості, що невчасно погашена відповідачем за відповідні періоди.

Так, у звязку з вищезазначеним, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 1372,63 грн. та 3% річних в розмірі 404,38 грн. Перевіривши, за допомогою системи ЛІГА, поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд приходить до висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань за Договором про надання транспортно-експедиційних послуг по організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному і міжміському сполученні № 09/05-17 підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає вимогам Закону та умовам Договору.

Що стосується витрат на надання правової допомоги, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості доказу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3200,00грн, представником позивача до матеріалів справи долучено копії договору про надання правової допомоги № 34/18 від 08.05.2018, рахунку на оплату від 17.05.2018 , акт надання послуг №11/05/18-1 від 11.05.2018, розрахунок судових витрат від 11.05.2018 та оригінал платіжного доручення № 9392 про оплату правничої допомоги на загальну суму 3200, 00грн..

Позивачем надано до матеріалів справи докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, тому суд дійшов висновку про задоволення в позові у цій частині.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 15000,00грн. 404,38грн. - 3% річних, 1372,63грн. інфляційних витрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. В частині стягнення 15000,00грн. основного боргу - провадження закрити.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю " Чемпіон Транс", АДРЕСА_1 до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод", вул. Євгена Коновальця, будинок 229, м.Івано-Франківськ про стягнення заборгованості в сумі 31777,01 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод", вул. Євгена Коновальця , будинок 229 , м. Івано-Франківськ, Код на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕМПІОН ТРАНС», АДРЕСА_2 р/р 112 в ПАТ "КРЕДОБАНК" МФО 325365 - 15000,00грн. основного боргу , 404,38грн. - 3% річних, 1372,63грн. інфляційних витрат, 1762,00грн. судового збору та 3200,00грн. витрат здійснених на оплату правничої допомоги . Видати наказ.

Провадження в частині стягнення 15000,00грн. основного боргу - закрити.

Згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу

Повне рішення складено 18.07.2018

Суддя Шкіндер П.А.