КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2018 р. Справа№ 910/15922/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

секретар судового засідання Денисюк І.Г.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрейд"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.04.2018 (повний текст рішення складено 25.04.2018)

у справі №910/15922/17 (суддя - Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрейд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріо-Інвест"

про стягнення 44 766,33 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантрейд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріо-Інвест" про стягнення 44 766,33 грн. заборгованості за договором про поставку насіння соняшникового №400172 від 10.03.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив в повному обсязі вартість поставленого товару позивачем згідно договору про поставку насіння соняшникового №400172 від 10.03.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантрейд" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/15922/17 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, не взято до уваги та не надано належної оцінки доводам та аргументам Позивача, не доведені обставини, що мають значення для справи та спростовуються матеріалами та доводами Позивача, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та таким, яке винесене також з порушенням норм процесуального права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/15922/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Гончарова С.А., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/15922/17. Роз'яснено учасниками справи, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

27.06.2018 від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу ТОВ «Сантрейд» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/15922/17 без змін.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

10.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сантрейд" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріо-Інвест" (далі - покупець) укладено договір №400172 на поставку насіння соняшнику (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого у порядку та на умовах, передбачених даним Договором, постачальник зобов'язується продати та передати у власність покупця насіння соняшнику врожаю 2016 року (надалі - товар), а покупець зобов'язується оплатити та прийняти товар.

Відповідно до п. 3.5 Договору, датою поставки товару вважається дата календарного штемпеля станції призначення про видачу товару покупцю у відповідній залізничній накладній на товар. У випадку поставки товару автомобільним транспортом, датою поставки товару вважається дата підписання сторонами відповідного Акту перерахунку ціни, який є одночасно Актом приймання-передачі товару. Акт перерахунку ціни має містити дані про кількість й якість товару, визначені на складі покупця.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору кількість Товару становить 30,000 (Тридцять тон нуль кг) метричних тонн (надалі - МТ) +/-10% за вибором Покупця. Ціна однієї МТ Товару, що постачається згідно з даним Договором, складає 9 166,67 грн., крім того ПДВ - 1 833,33 грн. грн., разом з ПДВ - 11 000,00 (Одинадцять тисяч гривень нуль копійок) грн., з урахуванням положень п. п. 2.5. - 2.7 даного Договору. Загальна вартість Товару, що постачається згідно з даним Договором, складає 275 000,00 грн., крім того ПДВ - 55 000,00 грн. грн., разом з ПДВ - 330 000,00 (Триста тридцять тисяч гривень нуль копійок) грн., +/- 10% з урахуванням положень п. 4.1. даного Договору та з урахуванням положень п. п. 2.5. - 2.7. даного Договору.

Згідно з п. 9.1 Договору, даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 березня 2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним Договором. При цьому положення п. п. 9.10. та 9.11. даного Договору діють протягом трьох років з дати поставки товару.

Судом встановлено, що позивач поставив, а відповідач прийняв погоджений договором товар на суму 268 597,97 грн., що підтверджується видатковою накладною №17 від 10.03.2017 та актом перерахунку ціни №МА000000343 від 10.03.2017.

Відповідно до Акту перерахунку ціни № МА000000343 від 10.03.2017 сторонами підтверджено постачання позивачем та прийняття відповідачем продукції на суму 268 597, 97 грн. у кількості 24 МТ 760 кг.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором на поставку насіння соняшникового №400172 від 10.03.2017 в частині здійснення повної оплати за поставлений товар, у зв'язку із чим, позивачем заявлено до стягнення 44 766,33 грн. заборгованості за неоплачений товар.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно умов укладеного між сторонами договору, а саме п. 4.1, кількість товару становить 30 метричних тонн +/- 10% за вибором відповідача, що разом становить 33МТ.

Ціна однієї метричної тонни товару сторонами погоджена в розмірі 11 000,00 грн. з ПДВ. Загальна вартість товару, що постачається за договором становить 330 000,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.п. 3.3 та 3.4. Договору, остаточна якість Товару визначається на складі Відповідача незалежною акредитованою лабораторією - Товариством з обмеженою відповідальністю "ІІофаЛаб Інтернешнл Лабораторіє Україна"; остаточна кількість Товару визначається на складі Відповідача згідно з результатами зважування Товару на складі Відповідача та згідно з заліковою вагою відповідно до якості, зазначеної в п.п. 2.1. та 2.4. даного Договору.

У відповідності до п. 3.5. Договору датою поставки Товару вважається дата підписання Сторонами відповідного Акту перерахунку ціни, який , є одночасно Актом приймання-передачі Товару. Акт перерахунку ціни має містити дані про кількість й якість Товару, визначені на складі покупця.

Положеннями п. 5.1 Договору встановлено, що оплата товару, що поставляється за даним Договором, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку:

- 80% вартості товару - протягом 3 банківських днів з дати останньої з подій, зазначених нижче: поставка відповідної частини товару; визначення якості й кількості частини Товару; пред'явлення рахунку-фактури; підписання сторонами відповідної видаткової накладної на частину товару; підписання сторонами відповідного Акту перерахунку ціни на частину Товару; передача покупцю документів, зазначених у п. 6.1. даного Договору.

- 20% вартості товару - протягом 3 банківських днів з дати останньої з подій, зазначених нижче: реєстрація податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних; перевірка покупцем реєстрації податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних та отримання покупцем від контролюючих органів підтвердження фактичної реєстрації податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 6.1, 6.2, 6.3 Договору Постачальник зобов'язується передати Покупцеві одночасно з Товаром наступні товаросупровідні документи: видаткова накладна на Товар; податкова накладна на Товар, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з чинним законодавством України; посвідчення про якість Товару, видане акредитованою лабораторією (за наявності); залізнична накладна на Товар, яка має бути оформлена належним чином у відповідності з вимогами чинного законодавства України; товарно-транспортна накладна на Товар, яка має бути оформлена належним чином у відповідності з вимогами чинного законодавства України, з обов'язковим зазначенням у відповідних графах області та району, з яких поставляється Товар; засвідчені підписом керівника та печаткою Постачальника статутні та реєстраційні документи останнього. Постачальник гарантує Покупцеві, що на момент виконання умов даного Договору: Постачальник буде власником Товару та матиме право розпоряджатися Товаром, в тому числі відчужувати його; Товар, що продається за даним Договором, а також додатковими угодами до нього, буде в наявності у Постачальника; Товар не буде знаходиться у заставі, в т.ч. податковій, відсутні будь-які діючі зареєстровані та не зареєстровані заборони (арешти) або інші обтяження Товару; треті особи не мають жодних прав чи вимог щодо Товару; операція з постачання Товару за даним Договором підлягає оподаткуванню податком на додану вартість за основною ставкою. Сторони встановили, що строк для повідомлення Покупцем Постачальника про порушення Постачальником умов даного Договору щодо кількості та/або якості Товару складає 90 (дев'яносто) днів з дати поставки Товару.

Як вбачається з вищевикладеного, укладений між сторонами Договір є зобов'язанням, в якому Позивач, серед іншого, зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення поставки Товару належної якості та у кількості, що передбачена умовами Договору, а також є зобов'язаним в частині обов'язку передання Відповідачу одночасно з поставкою Товару документів, передбачених п. 6.1. Договорів.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також відповідні положення про строки оплати товару передбачено і в ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець обов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами Договору чітко передбачений строк оплати Товару (п. 5.1. Договору), а тому оплата Товару повинна здійснюватися в обумовлений сторонами у Договорі строк та після виконання Позивачем передбачених Договором зобов'язань.

Укладаючи Договір сторони передбачили перелік документів, які постачальник зобов'язаний передати покупцеві разом з товаром; термін оплати визначено в договорі в залежності не тільки від факту поставки товару у відповідній кількості, а і отримання всіх обумовлених Договором документів; умовами Договору передбачені також певні гарантії виконання постачальником податкових зобов'язань.

Отже, виконання Відповідачем зобов'язання з оплати Товару поставлене в залежність від виконання Позивачем обов'язку з поставки всієї кількості Товару та, в тому числі, передання передбачених п. 6.1. Договору документів.

Як передбачено статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

Згідно з ч. 2 статті 538 Цивільного кодексу України при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Оскільки виконання Відповідачем обов'язку з оплати Товару обумовлене виконанням Позивачем обов'язку з поставки Товару та передання Відповідачу документів, передбачених п. 6.1. Договору, то, з огляду на приписи ч. 1 ст. 538 Цивільного кодексу України, має місце зустрічне виконання зобов'язання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Позивач не виконав взяті на себе зобов'язання за Договором здійснивши поставку Товару лише у кількості 24,76 МТ, непоставленим лишається Товар у кількості 8,24 МТ.

Отже, Позивач в порушення положень, передбачених п. п. 5.1. та 6.1. Договору, не поставив Товар у повному обсязі та не передав одночасно з Товаром: засвідчені підписом керівника та печаткою Позивача статутні та реєстраційні документи останнього. Зворотного суду не доведено.

Частиною третьою статті 538 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Це правило має загальний характер та розповсюджується на будь-які зустрічні зобов'язання.

При цьому відповідно до частини другої статті 538 ЦК України сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Як було зазначено вище, серед іншого, факт поставки Товару є подією, з настанням якої Відповідач (за виконання Позивачем інших, передбачених Договором зобов'язань) повинен здійснити оплату Товару.

Однак, на даний час відсутній належним чином оформлений документ, який підтверджував би факт поставки Товару, у кількості як того вимагають умови укладеного між сторонами Договір.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п. 7.5. Договору у випадку поставки неякісного Товару та/або несвоєчасної поставки Товару, та/або поставки Товару у меншій кількості, ніж передбачено даним Договором або відповідною Додатковою угодою до нього, та/або неповної передачі покупцеві товаросупровідної документації, покупець вправі застосувати до постачальника оперативно-господарську санкцію у вигляді притримання оплати Товару до моменту усунення постачальником відповідного порушення та стягнути з постачальника штраф у розмірі 20% від загальної вартості Товару, визначеної згідно з п. п. 4.2 та 4.3 даного Договору.

Згідно з ч. 2 ст. 235 та ст. 237 Господарського кодексу України до суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. При цьому порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій також визначається договором.

Отже, оплата покупцем - відповідачем отриманої продукції поставлена в залежність від поставки позивачем товару в повному обсязі, оскільки в п.5.1 договору зазначено, що оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку: 80% вартості товару - протягом 3 банківських днів з дати останньої з подій, зазначених нижче: поставка товару, визначення якості й кількості товару, пред'явлення рахунку-фактури, підписання сторонами відповідної видаткової накладної на товар, підписання сторонами відповідного акту перерахунку ціни товару, передача покупцю документів, зазначених у п. 6.1. даного договору; 20% вартості товару - протягом 3 банківських днів з дати останньої з подій, зазначених нижче: реєстрація податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних, перевірка покупцем реєстрації податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних та отримання покупцем від контролюючих органів підтвердження фактичної реєстрації податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних, а зі змісту п.7.5 договорів вбачається, що у випадку поставки неякісного товару та/або несвоєчасної поставки товару, та/або поставки товару в меншій кількості, ніж передбачено даним договором або відповідною додатковою угодою до нього, та/або неповної передачі покупцеві товаросупровідної документації, покупець вправі застосувати до постачальника оперативно-господарську санкцію в вигляді притримання оплати товару до моменту усунення постачальником відповідного порушення.

З огляду на те, що Позивачем поставлено Товар у меншій кількості, ніж передбачено Договором, а також не передано товаросупровідні документи у повному обсязі, Відповідач правомірно застосував до Позивача оперативно-господарську санкцію у вигляді притримання оплати Товару.

Факт підписання Договору Позивачем свідчить про те, що останній був обізнаний про наявність у Відповідача права притримання оплати Товару до усунення Позивачем тих, чи інших порушень умов укладеного Договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем було сплачено позивачу 223 831,64 грн. за договором. Залишок несплаченої суми за договором у розмірі 44 766,33 грн. було притримано відповідачем за поставку товару в меншій кількості та без отримання усіх товаросупровідних документів до моменту усунення постачальником відповідного порушення за умовами п.7.5 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання, серед іншого, можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Позивач повинен був виконати свій обов'язок зі здійснення поставки продукції відповідачу належної якості та в обумовленій кількості, який передував обов'язку відповідача по оплаті поставленої продукції, однак позивач належним чином не виконав своє зобов'язання та не поставив відповідачу продукцію у визначеній договором кількості та в належний строк, внаслідок чого відповідачем було притримано оплату товару на підставі п.7.5 договорів.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт поставки продукції, у кількості та у строк, визначені умовами укладеного між сторонами договору.

Відповідно до змісту ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Щодо посилання скаржника на п. 6.3 Договору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 6.3. Договору сторони встановили, що строк для повідомлення Покупцем (Позивачем) Постачальника (Відповідача) про порушення Постачальником умов даного договору щодо кількості та/або якості товару складає 90 (дев'яносто) днів з дати поставки товару.

Вказаний пункт договору стосується лише поставленого Товару, тобто тих партій товару, по яких сторонами відповідно до п. 3.5 договорів підписано Акти перерахунку ціни, які одночасно є Актами приймання-передачі Товару, та в яких зазначаються дані про кількість й якість товару, що визначені на складі Покупця (Відповідача). Зазначений термін відраховується від дати підписання відповідного Акту перерахунку ціни на відповідну партію Товару, яка відповідно до п. 3.5. договору і вважається датою поставки цієї партії товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 688 ЦК України, якщо продавець знав або міг знати про те, що переданий покупцеві товар не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він не має права посилатися на те, що не одержав від покупця повідомлення про порушення умов договору, та на наслідки невиконання покупцем цього обов'язку, встановлені частиною першою цієї статті.

Тобто, застосування норми ч. 1 ст. 688 Цивільного кодекси України в частині повідомлення покупцем продавця про порушення договору (в т. ч. щодо недотримання кількості) залежить від того чи знав або міг знати продавець про те, що переданий покупцеві товар не відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, безпосередній зміст видаткових накладних свідчить проте, що Позивач знав або міг знати, що за такими накладними передаються товар в кількості 24 М/760 кг. МТ, а не в кількості 33,00 МТ, тобто в розмірі погодженому в Контракті.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням норм ч. 2 ст. 688 Цивільного кодексу України Позивач не правомірно посилається на те, що не одержав від Відповідача повідомлення про порушення умов Договору, та на наслідки невиконання цього обов'язку, встановлені частиною першою ст. 688 Цивільного кодексу України.

Так, нормами ч.1 ст. 688 регламентовано, що Покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару. У разі невиконання покупцем цього обов'язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем обов'язку повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору.

Жодними належними та допустимими доказами Позивач не довів наявність обставин, передбачених абз. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 688 ЦК України, за яких він має права право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог покупця.

Позивач за умовами Контракту взяв на себе зобов'язання поставити Товар у кількості 30 МТ. +/- 10% за вибором Покупця (Відповідача). Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом Відповідача, а не Позивача.

Позивач поставив товар у кількості 24 МТ 760 кг.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами, а ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів критично відноситься до тверджень скаржника, що відповідач не повідомив Позивача про свій вибір щодо кількості товару та не надав належних та допустимих доказів такого повідомлення, Позивач вправі був поставити товар на власний розсуд + або - 10% метричних тон товару оскільки, умовами укладеного між сторонами договору не визначено порядок та спосіб повідомлення покупцем постачальника про необхідність поставки продукції у кількості +/- 10 % від кількості продукції, вказаної у п.3.1 договорів. Визначення остаточної кількості продукції фактично покладено на розсуд покупця (відповідача) - за його вибором.

Колегія суддів зазначає, що умови договору та законодавство України не встановлює обов'язку направлення такого повідомлення, а Постачальник (Позивач), укладаючи договір на таких умовах, повинен поставити товар з урахуванням +/- 10 % від кількості продукції, вказаної у п.3.1 договорів, за вибором Покупця (Відповідача), який розраховує на цю кількість товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №8916/804/17.

Отже, за встановлених обставин справи, оскільки позивач не поставив відповідачу продукцію у кількості, що визначена умовами укладеного між сторонами договору, а також, як зазначено відповідачем та не спростовано позивачем, не передав відповідачу одночасно з поставкою продукції документи, передбачені п. 6.1 договору, зокрема: засвідчені підписом керівника та печаткою постачальника статутні та реєстраційні документи останнього, умовами укладеного між сторонами договору визначено обов'язок відповідача здійснити оплату за поставлену продукцію лише з настанням останньої з подій, перерахованих в п. 5.1 договорів, суд дійшов до висновку, що строк оплати продукції не настав, у зв'язку з чим позовні вимоги не визнаються судом законними, обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.09.2017 №11-09, як на підставу для припинення провадження у справі, надіслану відповідачем позивачу 20.09.2017, судом визнається безпідставним.

Згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання а не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Так, на підставі положень ст. 601 Цивільного кодексу України 07 серпня 2017 відповідачем було надіслано Позивачу лист №0308 від 03 серпня 2017 року, відповідно до якого у зв'язку з порушенням Позивачем зобов'язань за контрактами, зокрема гарантій, зазначених в п. п. 6.2. та 9.11. Контрактів, Відповідач застосував до Позивача санкції, передбачені Контрактом та просив здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідач просить зарахувати суми, що фактично, за своєю правовою природою, є збитками відповідача.

Колегія суддів зазнчає, що у вказаній заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог не вбачається наявності всіх умов, за яких може проводитись таке зарахування, оскільки позивач не є боржником в грошовому зобов'язані за договором перед відповідачем, то вимоги не є однорідними, а нарахування відповідача, здійснені в заяві відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, з яким позивач не погоджується, що говорить про спірність вказаних вимог, відтак у суду немає підстав для висновку про відсутність предмета спору, як і не вбачає підстав для закриття провадження у справі.

Матеріали справи не містять, а позивачем не подано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем, у зв'язку з чим, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/15922/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрейд" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/15922/17 - без змін.

Матеріали справи №910/15922/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 13.07.2018.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв