ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.07.2018 Справа № 905/717/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Чернової О.В. при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця Бакланова Олексія Олексійовича, м. Селідове Донецької області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна", с. Новоселидівка Донецької області

про стягнення заборгованості в сумі 209 242,33 грн., з яких 77 220,00 грн. - сума основного боргу, 126 640,80 грн. - пеня, 4 340,53 грн. - інфляційні витрати та 1 041,00 грн. - 3% річних

Представники сторін:

від позивача : ОСОБА_3 - Адвокатське посвідчення №2011 від 21.09.2005р.

від відповідача: Писарев Я.В. - Адвокатське посвідчення №4123 від 16.11.2011р.

У судовому засіданні 26.06.2018 р. оголошено перерву до 16.07.2018 р.

Позивач, Фізична особа - підприємець Бакланов Олексій Олексійович, м. Селідове Донецької області звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна», с. Новоселидівка Донецької області про стягнення заборгованості в сумі 209 242,33 грн., з яких 77 220,00 грн. - сума основного боргу, 126 640,80 грн. - пеня, 4 340,53 грн. - інфляційні витрати та 1 041,00 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором №1/08-2017 від 03.08.2017р., внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 77 220,00 грн. та виникли підстави для нарахування пені, інфляційних витрат та 3% річних.

Нормативно Позивач обґрунтував свої вимоги посиланням на ст.ст. 526, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 27 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/717/18 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 18.04.2018р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/717/18 за правилами загального позовного провадження.

29.05.2018р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити через сумнівність господарської операції з надання позщивачем послуг відповідачу за відсутності акту виконаних робіт та товаро-транспортної накладної.

29.05.2018р. у підготовчому судовому засіданні суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 25.06.2018р.

25.06.2018. у судовому засіданні оголошено перерву.

Позивач у судовому засіданні 16.07.2018р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.08.2017р. між Фізичною особо-підприємцем Баклановим Олексієм Олексійовичем (Виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна» (Замовником) укладено договір №1/08-2017 (далі - Договір).

Згідно умов п.2.1 (в редакції додаткової угоди №1 від 04.08.2017р.) Виконавець зобов'язується виконати посередницькі роботи (послуги) з перероблення будівельних матеріалів, виконати посередницькі роботи (послуги) з придбання для Замовника сировини, у тому числі нафтопродуктів.

Відповідно до п. 2.2 договору, Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно п.3.1 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 07.08.2017р.) Виконавець зобов'язується виконати посередницькі роботи (послуги) з перероблення будівельних матеріалів для Замовника згідно калькуляції вартості робіт (специфікації до договору), а посередницькі роботи (послуги) з придбання для Замовника сировини, у тому числі нафтопродуктів шляхом придбання талонів на нафтопродукти на загальну суму 34 500,00 за бензин А 95, 42 720,00 грн. - дизельне паливо, які необхідні Замовнику, обміну на нафтопродукти та доставку їх на об'єкт Замовника (на вимозі Замовника) в ємкостях об'ємах 20л кожна.

Умовами п.4.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 04.08.2017р.) передбачено, що вартість робіт (послуг) згідно даного договору складає 500 000,00 грн. без НДС у рік, у вартість робіт (послуг) по даного договору не входить вартість сировини, у тому числі нафтопродуктів, необхідних Замовнику.

Вартість сировини, у тому числі нафтопродуктів, відшкодовується в порядку та в сумі, яка визначена додатковою угодою до договору, укладеними на момент отримання Виконавцем від Замовника заказу на посередницькі роботи (послуги) з придбання для Замовника сировини, у тому числі нафтопродуктів, шляхом придбання талонів на нафтопродукти, які необхідні Замовнику, обміну талонів на нафтопродукти та доставку їх на об'єкт Замовника.

Згідно п.4.2 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 04.08.2017р.) оплата за виконання роботи проводиться протягом 5 робочих днів на підставі акту виконаних робіт, а оплата за посередницькі роботи (послуги) з придбання для Замовника сировини, у тому числі нафтопродуктів, протягом 5 робочих днів після прийняття Замовником сировини від Виконавця.

Відповідно до п.5.3 договору сторона, яка порушила зобов'язання, визначені цим договором або діючим законодавством України, зобов'язана виплатити штрафні санкції стороні права та законні інтереси якої були порушені, у розмірі 0,1 % від суми договору, але не менше однієї облікової ставки НБУ на момент встановлення штрафу.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та дії до «31» грудня 2017р., в частині фінансових зобов'язань до повного їх виконання.

До укладеного договору між сторонами було підписано Специфікацію, відповідно до якої вартість робіт за посередницькі роботи (послуги) з перероблення будівельних матеріалів складає 600000,00 грн.

На виконання умов зазначеного договору Позивач поставив Відповідачу товари, що підтверджується видатковою накладною №14/10-17 від 14.10.2017р. на суму 77200,00грн.

14.10.2017р. сторонами складено акт приймання-передачі, згідно якого Виконавець доставив на об'єкт Замовника нафтопродукті в ємкостях 20л кожна на загальну суму 34 500,00 за бензин А95, 42720,00 грн.- дизельне паливо, які необхідні Замовнику. Замовник підтвердив, що Виконавець придбав талони на нафтопродукти, обміняв їх на нафтопродукти та нафтопродукти були поставлені на об'єкт Замовника.

У зв'язку із неналежним виконанням Відповідачем грошових зобов'язань за договором №1/08-2017 від 03.08.2017р., утворилась заборгованість в розмірі 77 220,00 грн. та виникли підстави для нарахування пені, інфляційних витрат та 3% річних.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні Відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором №1/08-2017 від 03.08.2017р.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються насамперед його положеннями та іншими актами господарського законодавства, Цивільним кодексом України, а також - умовами договору №1/08-2017 від 03.08.2017р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Виходячи із змісту прав та обов'язків сторін, визначених договором №1/08-2017 від 03.08.2017р., його предмету, такий договір кваліфікується судом як договір про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України про обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відтак, нездійснення оплати наданих послуг згідно умов договору №1/08-2017 від 03.08.2017р. кваліфікується судом як порушення Відповідачем грошових зобов'язань у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважається таким, що прострочив згідно ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та у разі прострочення виконання має сплатити кредитору на його вимогу суму боргу, зважаючи на що заявлені вимоги в цій частині судом задовольняються у повному обсягу - в розмірі 77 220,00грн.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на непідтвердженність, на його думку, реальності проведення господарської операції між сторонами, оскільки судом в рамках цієї справи досліджуються лише правовідносини сторні згідно умов укладеного між ними договора, факт поставки, який підтверджений наявною в материіалах справи накладною та факт прийняття робіт, що підтверджується наявним актом приймання-передачі робіт, а не правильне відображення господарської операції в бухгалтерському обліку позивача і повноту сплати податків.

Згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі - сплата неустойки, що узгоджується із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов'язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Так, у разі якщо замовник прострочив виконання договірних зобов'язань щодо здійснення обов'язкової і повної оплати послуг в строки, передбачені п.4.2 договору, замовником сплачуються штрафні санкції у розмірі 0,1% від суми договору, але не менш однієї облікової ставки НБУ на момент встановлення штрафу.

Враховуючи, що домовленість сторін про застосування пені у разі прострочення оплати послуг за договором №1/08-2017 від 03.08.2017р., вимоги ст. 547 Цивільного кодексу України стосовно форми правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання, видом якого у розумінні ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України є неустойка, у розглядуваному випадку дотримані.

Проте, перевіривши розрахунок, пені суд дійшов висновку, що він є арифметично невірним з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи розрахунок пені здійснений позивачем за період з 18.10.2017р. по 31.03.2018р., тобто позивачем невірно визначений початок періоду нарахування пені з урахуванням умов договору щодо оплати виконанизх робіт протягом 5 робочих днів після прийняття робіт.

За висновками суду, належним періодом нарахування пені є період з 21.10.2017р. по 31.03.2018р.

Крім того, позивачем неправомірно застосувано пеню без обмеження її розміру подвійною обліковою ставкою НБУ, згідно з вимогами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Судом здійснено перерахунок пені з урахуванням приписів чинного законодавства і встановлено, що її розмір за період з 21.10.2017 р. по 31.03.2018 р. становить 10 220,54 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 4340,53 грн. та 3% річних у розмірі 1041,00 грн., суд зазначає наступне:

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних і інфляційної індексації за весь період прострочення.

Перевіривши арифметичний розрахунок позовних вимог щодо інфляційної індексації за період з жовтня 2017р. по березень 2018р., суд дійшов висновку, що її розмір є арифметично невірним, оскільки індекс інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, що кореспондується з приписами абз. 3 п.3.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Таким чином, Позивачем неправомірно нараховано індекс інфляції за договором №1/08-2017 від 03.08.2017р. за жовтень 2017р., з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 3373,41 грн.

Перевіривши розрахунок позивача щодо 3% річних за період з 18.10.2017р. по 31.03.2018р., суд дійшов висновку, що його розмір є арифметично невірним через допущення помилки, а саме не вірно визначено початок періоду нарахування з 18.10.2017р. по 31.03.2018р., тоді як вірним періодом нарахування 3% річних вважається період з 21.10.2017р. по 31.03.2018р. з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 1028,19 грн.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємеця Бакланова Олексія Олексійовича, м. Селідове Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна", с. Новоселидівка Донецької області про стягнення заборгованості в сумі 209 242,33 грн., з яких 77 220,00 грн. - сума основного боргу, 126 640,80 грн. - пеня, 4 340,53грн. - інфляційні витрати та 1 041,00 грн. - 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна" (85610, Донецька область, Мар'їнський район, с. Новоселидівка, ) на користь Фізичної особи-підприємця Бакланова Олексія Олексійовича (85400, АДРЕСА_1, код ІНН НОМЕР_1) заборгованість за договором №1/08-2017 від 03.08.2017р. в сумі 91 842,14 грн., з яких 77 220,00 грн. - сума основного боргу, 3% річних у розмірі 1 028,19 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 373,41грн., пеню у розмірі 10 220,54 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 397,90грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області, в порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та підписано 18.07.2018 року.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/