ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/1117/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Поліщук Л.В.,

суддів Бєляновського В.В., Величко Т.А.,

секретар судового засідання Клименко О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Черноуз Б.І., довіреність № 422/07 від 10.05.2018;

від відповідача: Бекіров Р.Д., довіреність № б/н від 05.03.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Щасливцевської сільської ради

на рішення господарського суду Херсонської області від 29.03.2018 р., прийняте суддею Задорожньою Н.О. о 15:57 год. м. Херсон, повний текст складено 12.04.2018 р.

у справі №923/1117/17

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Херсонський комбінат хлібопродуктів», м. Херсон

до відповідача: Щасливцевської сільської ради, с. Щасливе Генічеського району Херсонської області

про: визнання права власності

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного перегляду.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року приватне акціонерне товариство «Херсонський комбінат хлібопродуктів» звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Херсонської міської ради про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, що складається з одинадцяти будиночків для відпочинку загальною площею 14,5 м.кв. кожний, літери "А"; "Б"; "В"; "Г", "Д"; "Є"; "З"; "И"; "І"; "К", "Л", що знаходяться в межах населеного пункту с. Генічеська Гірка, Генічеського р-ну, Херсонської області між пансіонатом "Вікторія", село Генічеська Гірка, вул. Набережна, 27 та прибережною смугою на схід від існуючого пансіонату "Вікторія".

Заявлені позовні вимоги мотивовано тим, що позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє зазначеним майном з 1992 року.

Ухвалою від 25.01.2018 р. судом в порядку ст. 48 ГПК України замінено неналежного відповідача - Херсонську міську раду на належного - Щасливцевську сільську раду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.03.2018 р. позов Приватного акціонерного товариства «Херсонський комбінат хлібопродуктів» задоволено та визнано за останнім право власності на нерухоме майно, що складається з одинадцяти будиночків для відпочинку загальною площею 14,5 м.кв. кожний, літери "А"; "Б"; "В"; "Г", "Д"; "Є"; "З"; "И"; "І"; "К", "Л", що знаходяться в межах населеного пункту с. Генічеська Гірка, Генічеського р-ну, Херсонської області між пансіонатом «Вікторія», село Генічеська Гірка, вул. Набережна, 27 та прибережною смугою на схід від існуючого пансіонату «Вікторія».

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю позовних вимог та доведеністю їх матеріалами справи.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, Щасливцевська сільська рада звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Підставами скасування рішення суду першої інстанції, на думку скаржника, є порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт з посиланням на Постанову Верховної Ради України від 12.09.1991 р. № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», Наказ Міністерства фінансів СРСР «Про затвердження плану розрахунків бухгалтерського обліку виробничо-господарської діяльності об'єднань підприємств та організації та Інструкції по його застосуванню», зазначав, що спірне майно було поставлене позивачем на облік як основні фонди підприємства, що виключає можливість застосування положень ст. 344 ЦК України. Крім того, на думку апелянта, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що згідно з листом Комунального підприємства «Геніченське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, будиночки, відображені в архівній справі № 1690 не мають фундаменту та встановлені на залізобетонні блоки та таким чином віднесені до рухомого, що також підтверджується і формою інвентарних карток на спірні будиночки, які надані позивачем.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, зазначаючи, що наявні в матеріалах справи докази, у тому числі, технічні паспорти на спірні об'єкти, інвентарні картки обліку основних засобів, підтверджують факт тривалого, безперервного та відкритого володіння нерухомим майном, власник якого не відомий. Посилання скаржника на лист Комунального підприємства «Геніченське бюро технічної інвентаризації», вважав безпідставним, оскільки такий лист містить лише припущення щодо приналежності спірних будиночків до об'єктів рухомого майна, проте належних доказів того, що майно. яке є предметом спору є рухомим, до матеріалів справи не надано.

Також, посилаючись на положення ст. 344 ЦК України, позивач вважав необґрунтованим й твердження апелянта, що вирішенню питання про визнання за особою права власності за набувальною давністю на об'єкт нерухомого майна має передувати надання цьому майну статусу безхазяйного.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

На підставі Державного акта на право постійного користування землею серія II-XC № 000571 від 31.08.2001 ВАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів» відповідно до розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 02.09.1989 № 306-р надано у постійне користування для будівництва пансіонату «Вікторія», с. Генічеська Гірка 6,5 га землі в межах згідно з планом землекористування, кадастровий номер :04:001:0552. (а.с. 33-37).

Згідно розпоряджень голови Генічеської районної державної адміністрації від 11.12.2007 № 1339 та голови Херсонської обласної державної адміністрації від 19.02.2008 № 158 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки» ВАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів» як переможцю конкурсу з набуття права довгострокової оренди земельної ділянки було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на 49 років земельної ділянки орієнтовною площею 2,5 га зі складу земель запасу рекреаційного призначення, розташованих на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району, під розширення бази відпочинку (на схід від існуючої бази відпочинку «Вікторія» ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат хлібопродуктів»).

Розпорядженням голови Генічеської райдержадміністрації від 16.03.2009 № 162 внесено зміни до розпорядження голови від 11.12.2007 № 1339, а саме: словосполучення «під розширення бази відпочинку» змінено на слова «під розширення пансіонату».

Розпорядженням голови Херсонської обласної державної адміністрації від 15.06.2009 № 606 внесено зміни до розпорядження голови від 19.02.08 № 158, а саме: словосполучення «під розширення бази відпочинку» змінено на слова «під розширення пансіонату».

Розпорядженням голови Херсонської обласної державної адміністрації від 17.03.2011 № 139 внесено зміни до розпорядження голови від 19.02.08 № 158, замінивши слова «відкрите акціонерне товариство» на «публічне акціонерне товариство».

На виконання рішень засідання комісії набуття права довгострокової оренди на конкурентних засадах земельних ділянок на території Арабатської Стрілки, створеної у відповідності до розпорядження голови Генічеської райдержадміністрації від 22.05.2007 № 495 (протокол № 8 від 9.10.2007) позивачем згідно платіжного доручення № 4955 від 25.10.2007 перераховано соціальні внески на популяризацію оздоровчої зони Генічеського району в сумі 100000 грн., та як переможець конкурсу на набуття права довгострокової оренди (49 років) на земельну ділянку площею 2,5 га під розширення пансіонату «Вікторія» - 215000 грн. (платіжне доручення № 4956 від 25.10.2007) за право оренди земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, на земельній ділянці площею 2,5 га, дозвіл на розробку проекту землеустрою якої в оренду строком на 49 років зі складу земель рекреаційного призначення був наданий позивачу, знаходяться одинадцять будиночків відпочинку, з яких сім одиниць введено в експлуатацію з 1993р., чотири одиниці введено в експлуатацію з 1992р., що підтверджується наданою ПАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів» в матеріали справи довідкою від 29.08.2017 № 1793/10.

Зазначені будиночки в кількості 11 одиниць перебувають на балансовому обліку основних засобів Орендного підприємства Херсонський комбінат хлібопродуктів (правонаступник - позивач у справі), з 1992 - 1993р.р., що підтверджено наданими в матеріали справи інвентарними картками обліку основних засобів (тип. форма № ОС-7) № 7356; № 0123; № 0124; № 0125; № 0126.

Станом на 27.11.2015 на замовлення позивача Комунальним підприємством "Генічеське бюро технічної інвентаризації" виготовлено технічний паспорт на будиночки відпочинку в кількості 11 одиниць: літери "А"; "Б"; "В"; "Г"; "Д"; "Є"; "З"; "И" "І"; "К"; "Л" загальною площею по 14,5 м.кв. кожний, копія якого надана в матеріали справи.

18.06.2014р. позивачем був укладений договір № 160 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Санта» на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років ПАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" під розширення пансіонату "Вікторія" площею 2,5000 га за межами с. Генічеська Гірка, вул. Набережна, 27, Генічеського р-ну із земель рекреаційного призначення на території Щасливцевської сільської ради.

В процесі розгляду проекту землеустрою відділ Держземагентства у Генічеському районі в наданій ТОВ «Санта» відповіді (лист № 19-28-0.5-1401/2-15 від 11.06.2015) відмовився погодити проект землеустрою за відсутності правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна - 11 будиночків відпочинку, які знаходяться на земельній ділянці площею 2,5000 га що відводиться в довгострокову оренду ПАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" із земель рекреаційного призначення.

Як зазначає позивач, він протягом більш як 25 років відкрито, добросовісно та безперервно володіє зазначеними будиночками відпочинку в кількості 11 штук та утримує їх, їх попередній власник йому не відомий, натомість невизначення їх правового статусу унеможливлює подальшу реалізацію процедури отримання в довгострокову оренду земельної ділянки, на якій вони знаходяться, зважаючи на що, з посиланням на приписи ст.ст. 15, 16, 344 ЦК України, просить господарський суд визнати за ним право власності на зазначене майно за набувальною давністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) право приватної власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений права власності.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа мас право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Тобто, положеннями ст. 344 ЦК України передбачено, що одним із первинних способів набуття права власності, а саме за набувальною давністю - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 1 січня 2001 року.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України).

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Місцевий господарський суд, надаючи правову оцінку наявності встановлених статтею 344 ЦК України необхідних умов для визнання права власності за набувальною давністю, правильно встановив і виходив із того, що строк відкритого та безперервного володіння позивачем спірним майном становить більше 10 років; добросовісний характер володіння підтверджується тим, що позивач не був обізнаний на час заволодіння майном, що воно йому не належить, а тому законно вважав його своїм; володіння позивачем спірним майном підпадає під ознаки безтитульного (незаконного) володіння, оскільки позивач розпочав володіння майном з моменту постановки його на балансовий облік, але будь-яких правочинів або актів, які б, у свою чергу, визначали право власності на нього та/або порядок володіння та користування майном, права та обов'язки сторін, не укладав та не оформлював; спірне майно є чужим для позивача; у матеріалах справи відсутні докази наявності власника цього нерухомого майна (державної, комунальної, іншої), але фактичним володільцем спірного нерухомого майна на час розгляду справи судом залишається позивач.

Статус спірного майна як нерухомого не спростований та випливає з технічної документації КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації».

У постанові № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України звернув увагу на те, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16, 344 ЦК України згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, - у конкретному випадку Щасливцевська сільська рада.

Зважаючи на викладене, суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про визнання за Приватним акціонерним товариством «Херсонський комбінат хлібопродуктів» за набувальною давністю права власності на будиночки в кількості одинадцяти одиниць, які розташовані за межами села Геніченська Гірка, Херсонської області є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги, що включення спірних об'єктів до бухгалтерського обліку позивача свідчить про те, що позивач є власником такого майна, оскільки наявні в матеріалах справи картки обліку основних засобів не є правоустановчими документами та свідчать лише про факт володіння майном, що цілком відповідає критеріям, визначеним ст. 344 ЦК України.

Щодо посилань скаржника на непідтвердженність статусу спірних будиночків як об'єктів нерухомого майна, колегія суддів зазначає, що відповідні обставини були предметом дослідження суду першої інстанції, який обґрунтовано зазначав, що:

наявна в матеріалах справи технічна документація на спірні будиночки характеризує ці об'єкти як об'єкти нерухомого майна;

лист КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» № 161 від 23.02.2018 р. не може бути підтвердженням статусу спірних об'єктів як рухомого майна, оскільки ґрунтується на припущеннях і доказів проведення будь-яких технічних досліджень не містить;

відповідачем не надано належних доказів, які б вірогідно підтверджували ту обставину, що майно, яке є предметом даного спору є рухомим майном.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, тоді як матеріали справи свідчать про те, що приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, господарський суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи покладаються на Щасливцевську сільську раду.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Щасливцевської сільської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 29.03.2018 р. у справі №923/1117/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки передбачені ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови буде складено 13.07.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

судді В.В. Бєляновський

Т.А. Величко