РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.07.2018Справа № 37/608

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М. за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

За позовомПриватного акціонерного товариства «Київводоканал»
До Третя особа,Обслуговуючого кооперативу житлово-будівельний кооператив «Взуттєвик-4» яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні позивача Київська міська державна адміністрація
Простягнення 20 210,93 грн

Представники сторін:

від позивача: Шевченко О.М. - предст. за дов.;

від відповідача: Ковальова О.О. - предст. за дов.;

від третьої особи: Глущенко Д.В. - предст. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» в особі розрахункового департаменту до Житлово-будівельного кооперативу «Взуттєвик-4» про стягнення 20 068,14 грн суми основного боргу та 142,79 грн інфляційних втрат за договором № 8952/4-13 від 30.01.2001.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором на послуги водопостачання та водовідведення № 8952/4-13 від 30.01.2001 в частині оплати наданих послуг з водопостачання.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що до позовної заяви додано розрахунок позовних вимог станом на 01 червня 2007 року, з якого вбачається, що сума заборгованості, про стягнення якої наполягає позивач, обліковується ним за кодом 3-50497.

Відносини між позивачем та відповідачем в період з 01 жовтня 2005 року по 01 червня 2007 року регулювались Договором №8952/4-13 від 30 січня 2001 року на послуги водопостачання та водовідведення за умовами п. 1 якого постачальник зобов'язується надати абоненту послуги з постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент зобов'язується розрахуватися за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01 липня 1994 року за № 65.

Згідно з пунктом 3.1. Договору, кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом (Відповідачем) визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником.

Відповідач зазначає про те, що позивач у позові замовчує той факт, що за кодом 3-50497 ним обліковувались обсяги холодної води, що була поставлена до теплового пункту (бойлеру) та використана для приготування гарячої води, яка в подальшому була поставлена відповідачеві. При цьому, умовами договору не передбачено обов'язок відповідача з оплати холодної води, яка використовується для приготування гарячої води. Постачання гарячої води для потреб відповідача здійснюється з виносного бойлеру, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Сабурова, 1-а, який перебуває на балансі ПАТ «Київенерго». Саме ПАТ «Київенерго» споживає холодну воду в процесі виробництва окремої послуги - гарячого водопостачання, а відповідач отримує від ПАТ «Київенерго» кінцевий продукт - гарячу воду. З огляду на наведене, відповідач вважає, що позивачем безпідставно здійснено нарахування за холодну воду, яка була використана ПАТ «Київенерго» для приготування гарячої води.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2007 порушено провадження у справі № 37/608, розгляд справи було призначено на 15.01.2008.

Ухвалою суду від 11.03.2008 Господарський суд м. Києва зупинив провадження у справі № 37/608 на підставі частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 8/131.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 20.05.2009, у зв'язку з призначенням Кондратової І.Д. суддею Київського апеляційного господарського суду, зазначену справу було передано на розгляд судді Спичаку О.М.

Позивач через відділ діловодства Господарського суду м. Києва звернувся із заявою про поновлення провадження у справі, оскільки обставини, які були підставою для зупинення провадження по справі 37/608, відпали.

У зв'язку з тим, що відпали обставини, які зумовили зупинення провадження у справі № 37/608, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2018 було поновлено провадження у зазначеній справі та прийнято її до свого провадження суддею Спичаком О.М.

Також судом встановлено, що у 2015 році відповідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про акціонерні товариства» Відкрите акціонерне товариство «АК «Київводоканал» було перейменовано у Публічне акціонерне товариство «АК «Київводоканал».

28.04.2017 рішенням Загальних зборів ПАТ «АК «Київводоканал» змінено тип товариства з публічного на приватне, а також змінено найменування з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал».

На виконання зазначеного рішення Загальних зборів ПАТ «АК «Київводоканал» видано наказ № 159 від 28.04.2017 «Про перейменування ПАТ «АК «Київводоканал» та відокремлених структурних підрозділів Товариства».

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 № 514-VI зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

З огляду на вищенаведене, ухвалою суду від 14.05.2018 замінено назву позивача з Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал».

15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Означеним нормативно-правовим актом викладено у новій редакції, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України, згідно з пунктом 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За приписами ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України Господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

У частині 3 вказаної статті вказано, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Виходячи з викладеного, враховуючи предмет позову у розглядуваній справі, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів всіх учасників судового процесу, судом вирішено здійснювати розгляд зазначеної справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.05.2018 призначено підготовче засідання у справі № 37/608 на 11.06.2018.

06.06.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов.

06.06.2018 позивачем через канцелярію суду було подано додаткові докази по справі, а також відповідь на відзив.

У поданій відповіді на відзив позивачем зазначено про те, що відповідач помилково та на власний розсуд тлумачить норми Правил № 65 в частині що стосується відсутності обов'язку ОК ЖБК «Взуттєвик-4» оплатити холодну воду, що йде на гаряче водопостачання в спірний період.

Пунктом 12.17 Правил № 65 передбачено, що розрахунки за воду, яка відпускається для централізованого гарячого водопостачання, та за відповідний обсяг стічних вод здійснюються з підприємствами, які споживають воду. Порядок взаємовідносин встановлюється водоканалом.

Абзацом «б» пункту 12.3. Правил № 65 також передбачено проведення розрахунків за холодну воду, що йде на гаряче водопостачання, з житлово-експлуатаційними організаціями та ЖБК один раз на місяць.

Також, Правила № 65 запроваджують порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації.

Згідно з п. 1.2. Правил № 65 їх дотримання є обов'язковим для всіх осіб, підприємств, установ, організацій, що користуються комунальними водопроводами і каналізаціями незалежно від їхньої відомчої належності і форми власності, та Водоканалу.

Також позивачем говориться про те, що наведена відповідачем судова практика у справі №910/22828/16 за «аналогічним» позовом ПрАТ «АК «Київводоканал» до Обслуговуючого кооперативу житлово-будівельного кооперативу «Взуттєвик-4» не може прийматися судом до уваги, оскільки вказана справа не є аналогічною так як період за який ПрАТ «АК «Київводоканал» стягував заборгованість є 01.12.2013 - 30.09.2016. В зазначений період були чинними Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила користування № 190) і саме норми цих правил (п.3.13 який покладає обов'язок з оплати холодної води, що йде на гаряче водопостачання на балонсоутримувача теплового пункту) лягли в основу рішення по справі № 910/22828/16, в той час як протягом позовного періоду по справі № 37/608 чинними були саме Правила № 65.

Таким чином, позивач вважає, що до моменту набрання чинності Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27.06.2008 № 190, розрахунки за спожиту воду, яка відпускалась для централізованого гарячого водопостачання, та за відповідний обсяг стічних вод повинен проводитися безпосередньо з підприємством, яке здійснює споживання зазначеної води, в даному випадку з ОК ЖБК «Взуттєвик-4».

У зв'язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному, судове засідання призначене на 11.06.2018 не відбулося.

Ухвалою суду від 14.06.2018 призначено розгляд справи № 37/608 на 25.06.2018.

21.06.2018 відповідачем через канцелярію суду було подано заперечення на відповідь на відзив у відповідності до яких відповідач наголосив на тому, що обґрунтовуючи власні позовні вимоги, позивач посилається на судову практику, зокрема на постанови Вищого господарського суду України від 25 лютого 2015 року у справі №6/47 та від 28 лютого 2017 року у справі №1/104- 52/721. Вважає, що із вказаних судових рішень вбачається висновок суду про те, що в період дії Правил № 65 розрахунки за спожиту воду, яка відпускалась для централізованого гарячого водопостачання та за відповідний обсяг стічних вод повинні проводитись безпосередньо з підприємством, яке здійснює споживання зазначеної води, тобто в даному випадку з відповідачем.

Проте відповідач наголошує на тому, що судове рішення Вищого господарського суду України від 25 лютого 2015 року у справі №6/47 обґрунтовано ще й тим, що відповідач не посилався на укладення окремого договору з теплопостачальною організацією, де було б передбачено оплату гарячої води у вигляді теплової енергії. В свою чергу, ОК ЖБК «Взуттєвик-4» 01 травня 2001 року було укладено із АЕК Київенерго» Договір №1630496 на постачання теплової енергії у гарячій воді. Зазначений договір діяв і у спірний період і на його підставі відповідач оплачував послуги з гарячого водопостачання. Також в зазначеній постанові міститься посилання на те, що у матеріалах справи є докази реєстрації лічильників, які обліковували обсяг послуг з гарячого водопостачання, що споживались відповідачем. В даній справі такі докази відсутні.

У судовому засіданні 25.06.2018 судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 09.07.2018, яку занесено до протоколу судового засідання.

У підготовчому засіданні, призначеному на 09.07.2018, суд вчинив всі дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Частиною 6 статті 183 ГПК України передбачено, що якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Учасники справи у підготовчому засіданні 09.07.2018 надали письмову згоду на розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Зважаючи на наведене, за результатами підготовчого засідання, призначеного на 09.07.2018, судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 09.07.2018 судом розпочато розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 09.07.2018 судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до статей 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів у відповідності до статей 217, 218 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав, викладених ним у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, подих сторонами.

У судовому засіданні 09.07.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2001 Державне комунальне об'єднання «Київводоканал», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (постачальник) та Житлово-будівельний кооператив «Взуттєвик-4», нова назва якого Обслуговуючий кооператив житлово-будівельний кооператив «Взуттєвик-4» (абонент) уклали Договір на послуги водопостачання та водовідведення №8952/4-13, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та прийняття від абонента каналізаційних стоків, а абонент зобов'язався розраховуватися за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65 (надалі Правила №65).

За умовами п. 2.1. договору постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 «Вода питна» та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично допустимих концентрацій шкідливих речовин.

Згідно з п. 2.2. договору абонент зокрема сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього договору.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що абонент в кінці кожного кварталу направляє до постачальника свого повноважного представника з письмовою інформацією щодо об'єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення) за останній місяць для проведення звірки розрахунків з постачальником та підписання відповідного акту.

Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників з водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника. Кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника (п.п. 3.1., 3.4. договору).

Відповідно до п. 3.6. договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Пунктом 3.7. договору сторони погодили, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7.1. договору).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України (враховуючи, що спірні правовідносини сторін продовжували існувати під час набрання зазначеним нормативно-правовим актом законної сили) принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 8954/4-13 від 30.01.2001 як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов'язків.

З наданих позивачем до матеріалів справи документів вбачається, що з метою обліку послуг з постачання води, яка йде на підігрів заявником було відкрито код № 3-50497.

За твердженнями позивача, у період з 01.10.2005 по 01.06.2007 Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» було надано відповідачу послуг з водопостачання за зазначеним кодом на суму 21 068,14 грн.

Проте, за твердженнями позивача, відповідачем послуги з водопостачання на момент звернення до суду з розглядуваним позовом не було в повному обсязі оплачено, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 20 068,14 грн, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за поставку питної води, що йде на підігрів у розмірі 20 068,14 грн та інфляційних втрат у розмірі 202,12 грн.

У відзиві на позовну заяву ОК ЖБК «Взуттєвик-4» просило відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за холодну воду на підігрів вказуючи на те, що з аналізу умов укладеного між сторонами договору вбачається, що метою його укладення було постачання питної води для потреб населення і вказаний договір не пов'язаний з постачанням питної (холодної) води для виготовлення гарячої. При цьому, відповідач вказував, що власником водопровідних мереж, якими здійснюється постачання гарячої води та індивідуальних пунктів (бойлерів) є ПАТ «Київенерго», з яким відповідачем укладено договір на виробництво комунальних послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення, тобто заборгованість в частині вартості поставленої холодної води, що була використана для виготовлення гарячої води, у відповідача перед ПАТ «Київводоканал» відсутня.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 N 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

У Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено, що централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Закон України «Про питну воду та питне водопостачання» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою.

В статті 1 цього Закону визначено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Тобто стаття 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачає надання послуг з питного водопостачання на підставі договору з підприємством питного водопостачання.

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» є підприємством питного водопостачання, яке надає послуги з централізованого питного водопостачання (згідно із Законом - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води) та водовідведення (згідно із Законом - це господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом). При цьому, вода питна - вода, яка за органолептичними властивостями, хімічним і мікробіологічним складом та радіологічними показниками відповідає державним стандартам та санітарному законодавству. На сьогоднішній день в Україні вимоги до якості питної води встановлені Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» (ДСанПіН 2.2.4-171-10), затвердженими наказом Міністерства охорони здоров'я України від 12.05.2010 № 400.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 вказаних ДСанПіН 2.2.4-171-10, вода питна, призначена для споживання людиною (питна вода), - вода, склад якої за органолептичними, фізико-хімічними, мікробіологічними, паразитологічними та радіаційними показниками відповідає вимогам державних стандартів та санітарного законодавства (з водопроводу - водопровідна, фасована, з бюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел), призначена для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб населення, а також для виробництва продукції, що потребує використання питної води.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом встановлено, що у спірний період були чинні Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженні наказом Держжитлокомунгоспа від 01.07.1994 № 65, які регулюють порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації та визначають взаємовідносини між об'єднаннями, виробничими управліннями водопровідно-каналізаційного господарства або іншими експлуатаційними організаціями, комбінатами комунальних підприємств та абонентами міських, районних, селищних водопроводів і каналізацій на території України.

Пунктом 12.2. правил передбачено, що для оформлення договору або особового рахунку (абонентської картки) абоненти (крім громадян) подають до Водоканалу заяву та розрахунок-заяву на потрібну кількість води для кожного вводу, акт межобслуговування та схему зовнішніх мереж з прив'язкою до місцевості. Без оформлення підприємств, а також громадян у водоканалі як абонентів, водокористування ними вважається самовільним. Водоканал має право застосовувати до них заходи впливу, передбачені правилами.

Умовами договору № 8952/4-13 від 30.01.2001 не регулюється питання постачання позивачем відповідачу холодної води для виготовлення гарячої води і вказаний договір не передбачає обов'язку відповідача сплачувати за послуги з постачання холодної води, що використовується для виготовлення гарячої води, облік якої здійснюється за кодом № 3-50497.

Докази укладення між сторонами додаткової угоди про постачання питної води, що йде на підігрів, суду також не надано.

Крім того, в матеріалах справи наявний договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1630496 від 01.05.2011, укладений між ЖБК «Взуттєвик-4» та АЕК «Київенерго» (енергопостачальна організація), відповідно до п. 2.2.1 якого енергопостачальна організація зобов'язалась постачати теплову енергію у вигляді гарячої води, зокрема, на потреби гарячого водопостачання - протягом року.

Пунктом 12.17 правил передбачалось, що розрахунки за воду, яка відпускається для централізованого гарячого водопостачання, та за відповідний обсяг стічних вод здійснюються з підприємствами, які споживають воду. Порядок взаємовідносин встановлюється Водоканалом.

Відповідно до підпункту «б» пункту 12.3 цих Правил, житлово-експлуатаційні організації та ЖЕК зобов'язані були один раз на місяць здійснювати розрахунки з водоканалом, у тому числі за холодну воду, що йде на гаряче водопостачання.

Таким чином, до моменту набрання чинності Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27.06.2008 р. № 190, розрахунки за спожиту гарячу воду повинен проводитися безпосередньо з підприємством, яке здійснює споживання зазначеної води.

Разом з тим, матеріали справи не містять первинних доказів споживання (копії маршрутних листів, актів про зняття показань з водолічильників) відповідачем гарячої води.

Наявні в матеріалах справи копії зведених тристоронніх актів за спожитий обсяг холодної води на підігрів та теплової енергії для потреб гарячого водопостачання за 2005-2006 та 2006-2007 роки не є належним доказом, що підтверджує споживання відповідачем води, що йде на підігрів, оскільки зазначені акти не є первинними обліковими документами. Крім того, у поданих позивачем зведених тристоронніх актах колонка №5 «Обсяг фактично поставленої гарячої води (узгоджений тепло і водопостачальними організаціями та ЖЕО)» взагалі не заповнена.

Також матеріали справи не містять належних доказів наявності на балансі відповідача теплових пунктів (бойлерів), на які постачалась питна вода для підігріву.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що постачання гарячої води для потреб відповідача здійснюється з виносного бойлеру, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Сабурова, 1-а, який перебуває на балансі ПАТ «Київенерго».

Крім того, в пункті 3.1. договору зазначено, що кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником.

Проте матеріали справи № 37/608 не містять доказів в підтвердження реєстрації ПрАТ «АК «Київодоканал» водолічильників Обслуговуючого кооперативу житлово-будівельний кооператив «Взуттєвик-4».

Також слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач у відповідності до вимог п. 12.2 Правил звертався до позивача з заявою про присвоєння йому коду для обліку споживання води, яка йде на підігрів.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, позивач належними та допустимими доказами не довів суду факт споживання відповідачем питної води для підігріву по коду 3-50497.

Враховуючи те що позивачем не доведено споживання відповідачем питної води для підігріву (код 3-50497), то підстави для стягнення з останнього 20 068,14 грн відсутні.

У зв'язку з тим, що позивачем належними та допустимими доказами в розумінні статей 74, 76, 77Господарського процесуального кодексу України не доведено споживання холодної питної води для підігріву, то у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Згідно ч.1 ст. 256 та п.п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 19.07.2018

Суддя Спичак О.М.