РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2018Справа № 910/3865/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Шнайдер К.Б., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ФЕНІКС"

до Національного комплексу "ЕКСПОЦЕНТР УКРАЇНИ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з додатковою відповідальністю "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "ЄВРОКОНСАЛТИНГ"

про встановлення земельного сервітуту

за участю представників:

від позивача: Архипова В.О. (довіреність)

від відповідача: Північук Л.І. (довіреність)

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ФЕНІКС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного комплексу "ЕКСПОЦЕНТР УКРАЇНИ" про встановлення на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ФЕНІКС" постійного та безоплатного земельного сервітуту, який полягає у праві проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :79:392:0010, яка належить на праві власності Національному комплексу "ЕКСПОЦЕНТР УКРАЇНИ" та розташована за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1. Встановити, що земельний сервітут має поширюватись на частину земельної ділянки, а саме на частину наявної дороги від пропускного пункту Відповідача до Павільйону №77.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору оренди приміщень нежитлового фонду від 31.12.2014, укладеного з Товариством з додатковою відповідальністю "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "ЄВРОКОНСАЛТИНГ", позивач є орендарем приміщення площею 57,0 кв.м., що розташоване за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1 на земельній ділянці з кадастровим номером :79:392:0010, яка належить на праві власності Національному комплексу "ЕКСПОЦЕНТР УКРАЇНИ". Оскільки доступ до орендованого позивачем приміщення з дороги загального користування можливий виключно через вказану земельну ділянку, позивач просив встановити постійний та безоплатний земельний сервітут на зазначену ділянку, який полягає у праві проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Ухвалою суду від 04.04.2018 вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

16.04.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, залучено до участі у справі Товариство з додатковою відповідальністю "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "ЄВРОКОНСАЛТИНГ" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та відкрито провадження у справі № 910/3865/18, призначено підготовче засідання у справі на 21.05.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2018 судом виправлено в пункті 5 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 по справі №910/3865/18 допущену описку.

18.05.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, ні позивач, ні третя особа не є користувачами земельної ділянки, на якій знаходиться належне третій особі на праві власності нерухоме майно за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, № 1, літера 274, у зв'язку із чим підстави для встановлення земельного сервітуту відсутні. Також відповідач, заперечуючи позовні вимоги зазначив, що позивачем не надано жодних доказів того, що нормальне господарське використання нежитлового приміщення, яке перебуває у користуванні позивача є неможливо без обтяження сервітутом чужого нерухомого майна.

21.05.2018 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких третя особа підтримала позовні вимоги ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ФЕНІКС" та просила суд здійснювати розгляд справи без участі представника третьої особи.

В судовому засіданні 21.05.2018 у відповідності до ст. ст. 183, 233 ГПК України суд відклав підготовче засідання на 12.06.2018, про що постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу судового засідання та направлено третій особі ухвалу про виклик у судове засідання 12.06.2018.

06.06.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем викладено заперечення на відзив відповідача.

12.06.2018 через відділ діловодства суду від відповідача письмові заперечення на відповідь на відзив відповідача.

В судовому засіданні 12.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/3865/18 до розгляду по суті на 10.07.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та направлено третій особі ухвалу про виклик у судове засідання 10.07.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 10.07.2018 надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення по суті заперечень на позов, просив суд відмовити у задоволення позову.

Представник третьої особи в судове засідання 10.07.2018 не з'явився, проте реалізував свої процесуальні права шляхом надання пояснень на позов, в яких також просив суд здійснювати розгляд справи без участі представника третьої особи.

В судовому засіданні 10.07.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із договором купівлі-продажу від 19.11.1999, укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "ЄВРОКОНСАЛТИНГ" (третя особа) та ВАТ "Київський центральний універмаг", третя особа придбала у власність нежитловий будинок загальною площею 466 кв. м., що знаходиться за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1 (павільйон №77), що підтверджується вказаним договором купівлі-продажу від 19.11.1999, реєстраційним посвідченням № 001034 від 14.04.2003, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2017.

31.12.2014 між Товариством з додатковою відповідальністю "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "ЄВРОКОНСАЛТИНГ" (третьою особою) та Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ФЕНІКС" (позивачем) укладено договір оренди приміщень нежитлового будинку, відповідно до умов якого позивач прийняв у строкове платне володіння та користування приміщення площею 57,0 кв. м. за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1.

Як підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 121801281 від 24.04.2018 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :79:392:0010, на якій знаходиться нежитловий будинок загальною площею 466 кв. м. за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1 (павільйон №77), зареєстроване за державою Україна в особі Київської міської державної адміністрації, а право постійного користування вказаною земельною ділянкою за відповідачем (Національний комплекс "ЕКСПОЦЕНТР УКРАЇНИ") на підставі державного акту серії І-КВ № 007405.

Позивач в обґрунтування заявленого позову вказує, що позбавлений можливості вільного і безперешкодного проїзду автотранспортними засобами до нежитлового будинку загальною площею 466 кв. м. за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1 та зазначає, що доступ автомобілів позивача до орендованого нежитлового будинку з дороги загального користування можливий виключно через платний пропускний пункт відповідача. Позивач та третя особа звертались до відповідача з листами вих. №04 від 24.02.2016, вих. №258 від 27.12.2017 про встановлення постійного земельного сервітуту та укладення відповідного договору земельного сервітуту на безоплатній основі щодо права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до нежитлового будинку загальною площею 466 кв. м. за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1.

У відповідь на вказані вище звернення відповідач повідомив про відсутність підстав для встановлення земельного сервітуту на безоплатній основі та необхідності підписання договору про надання комунальних та експлуатаційних послуг (листи вих. №02-11/113 від 26.03.2016, вих. 02-11/42 від 29.01.2018).

Позовні вимоги мотивовані тим, що задоволення потреби у користуванні орендованим позивачем нежитловим будинком загальною площею 466 кв. м. за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1, не може бути задоволене будь-яким іншим способом, ніж встановлення сервітуту, у зв'язку із чим, позивачем на підставі на ст. 395, ст. 401, ст. 402 ЦК України, ст. 98, ст. 99, ст. 100 ЗК України заявлено позов про встановлення постійного та безоплатного земельного сервітуту, який полягає у праві проїзду на транспортному засобі по наявному шляху щодо земельної ділянки з кадастровим номером :79:392:0010, яка розташована за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Згідно із ст. 395 Цивільного кодексу України, речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Статтею 401 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

За змістом ст. 402 ЦК України, ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Частина перша статті 98 Земельного кодексу України (в редакції Закону України від 01.03.2018) визначає, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений (ч. 2 - ч. 4 ст. 98 ЗК України).

У відповідності до ст. 99 Земельного кодексу України, власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Згідно із статтею 404 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

З урахуванням вище наведеного, встановлення права земельного сервітуту можливе за наявності наступних умов: відсутність протиправного характеру дій відповідача (власника/володільця земельної ділянки); вжиття особою, яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки; наявність причин, з яких позивач не може використовувати належне йому майно; неможливість задовольнити потреби землекористувача (позивача) земельної ділянки для ефективного її використання в інший спосіб.

Позивач просить суд встановити право постійного та безоплатного земельного сервітуту щодо земельної ділянки, кадастровий номер :79:392:0010, розташованої за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1.

За змістом частини першої статті 98 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений для власника або землекористувача земельної ділянки. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

Як підтверджується наявними в матеріалах справи договором купівлі-продажу від 19.11.1999, реєстраційним посвідченням № 001034 від 14.04.2003 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2017, Товариство з додатковою відповідальністю "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "ЄВРОКОНСАЛТИНГ" (третя особа) є власником нежитлового будинку загальною площею 466 кв. м., що знаходиться за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1 (павільйон №77).

Згідно із договором оренди приміщень нежитлового будинку від 31.12.2014, позивач є орендарем приміщення площею 57,0 кв.м. за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1.

Стаття 796 Цивільного кодексу України визначає, що одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Позивач зазначає, що у відповідності до договору купівлі-продажу від 19.11.1999 (договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. 19 листопада 1999 року) у третьої особи виникло право користування земельною ділянкою на якій розташований об'єкт нерухомості за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1, проте відповідне право не було переоформлене.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 19.11.1999 сторонами було погоджено, що одночасно з переходом права власності на об'єкт у покупця (ТДВ "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "ЄВРОКОНСАЛТИНГ") виникає право користування земельною ділянкою (п. 2.3.); переоформлення в державних органах права власності на об'єкт та права користування земельною ділянкою провадиться продавцем - ВАТ "Київський центральний універмаг" спільно з покупцем (п. 2.4.); також у п. 5.2., .п. 5.3. визначено обов'язок покупця у встановлений цим договором строк прийняти об'єкт та земельної ділянку та надати продавцю документи, якщо такі знадобляться для переоформлення права власності на об'єкт та права користування земельною ділянкою.

Згідно із ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що земельна ділянка, яка розташована під нежитловим будинком загальною площею 466 кв. м. за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1, придбаного Товариством з додатковою відповідальністю "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "ЄВРОКОНСАЛТИНГ" у власність перебуває у користуванні останнього.

Відомості щодо того, яка саме земельна ділянка перебуває у власності або користуванні Товариства з додатковою відповідальністю "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "ЄВРОКОНСАЛТИНГ" (третьої особи) та на яких підставах належить третій особі в матеріалах справи відсутні.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія заяви Товариства з додатковою відповідальністю "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "ЄВРОКОНСАЛТИНГ" від 15.07.2017, в якій третя особа просила відповідача надати згоду на поділ земельної ділянки площею 285,0029 га з кадастровим номером :79:392:0010 за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1 та вилучення її частини розміром 0,38 га, яка необхідна для експлуатації та обслуговування нежитлового будинку загальною площею 466 кв. м., що розташований за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1 (літера 274).

Натомість як встановлено судом вище земельна ділянка площею 285,0029 га з кадастровим номером :79:392:0010 за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1 щодо якої позивач просить суд встановити земельний сервітут, перебуває у постійному користуванні у відповідача (Національного комплексу "ЕКСПОЦЕНТР УКРАЇНИ") на підставі державного акту серії І-КВ № 007405.

Враховуючи вище викладене, у суду відсутні докази того, що позивачу в установленому законом порядку належить право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться нежитловий будинок загальною площею 466 кв. м. за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1, приміщення у якому орендує позивач. Протилежного позивач належними, достатніми та достовірними доказами суду не довів.

З урахуванням на наведене вище, у позивача в силу приписів ст. 98, ст. 99 Земельного кодексу України відсутнє право на встановлення сервітуту щодо земельної ділянки кадастровий номер :79:392:0010 за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1.

Також, у відповідності до ст. 98, ст. 99 Земельного кодексу України, право на встановлення земельного сервітуту має й інша заінтересована особа.

Обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. Під час розгляду справи у спорі про встановлення земельного сервітуту господарським судам належить з'ясовувати, з яких причин позивач не може використовувати належне йому майно (п. 2.34. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Необхідність встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки площею 285,0029 га з кадастровим номером :79:392:0010 за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1 позивачем обґрунтована тим, що доступ до орендованих приміщень можливий лише через пропускний пункт.

З наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що будь-які фактичні дані про неможливість використовувати позивачем орендоване приміщення відсутні. Протилежного позивач суду належними та достатніми доказами не довів.

При цьому, судом враховано, що у відповідності до п.3.4. договору оренди приміщень нежитлового будинку від 31.12.2014, позивач взяв на себе зобов'язання щоквартально разом з орендною платою сплачувати на користь третьої особи (ТОВ "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "ЄВРОКОНСАЛТИНГ") 1200,00 грн. як компенсацію за оплату перепусток для в'їзду на територію виставкового центру для автомобілів позивача.

Отже, у позивача наявна можливість користуватись орендованим приміщенням у інший спосіб ніж шляхом встановлення безоплатного земельного сервітуту.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із листом вих. №258 від 27.12.2017 в якому запропонував встановити постійний земельний сервітут та укласти відповідний договір земельного сервітуту на безоплатній основі.

Інших, додаткових заходів, аніж направлення зазначеного листа, для досягнення між сторонами домовленості щодо встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки з кадастровим номером :79:392:0010 за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1, який полягає у праві проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, в тому числі направлення проекту договору про встановлення сервітуту, позивачем не надано.

Крім того, при визначенні умов сервітуту необхідно враховувати витрати власника (володільця) земельної ділянки щодо сплати орендної плати земельного податку, утримання прибудинкової території і т. ін. в частині тієї площі, на якій встановлено земельний сервітут (п. 2.37. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Судом враховано, що як зазначено відповідачем у відзиві та згідно із відомостями, які зазначені у листах відповідача вих. №02-11/113 від 16.03.2016, вих. №02-11/42 від 09.01.2018 у відповідача наявні витрати на утримання та обслуговування земельної ділянки, що також свідчить про безпідставність вимог про безоплатне встановлення земельного сервітуту.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини у сукупності, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ФЕНІКС" постійного та безоплатного земельного сервітуту, який полягає у праві проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1, кадастровий номером :79:392:0010.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, заявлені Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ФЕНІКС" вимоги до Національного комплексу "ЕКСПОЦЕНТР УКРАЇНИ" про встановлення на користь позивача постійного та безоплатного земельного сервітуту не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ФЕНІКС".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 20.07.2018.

Суддя О.В. Гулевець