ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" липня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1426/16

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від прокурора: не зявився;

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: не зявився;

Від органу ДВС: не зявився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву заступника начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 (вх. №2-3310/18 від 02.07.2018р.) про встановлення способу і подальшого порядку виконання судового рішення по справі за позовом керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення до фермерського господарства Квітень-Р про стягнення 96 500,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 06.07.2016р. по даній справі позовні вимоги прокурора були задоволені у повному обсязі, стягнуто із фермерського господарства Квітень-Р на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення заборгованість у розмірі 96 500,00 грн., стягнуто із відповідача на користь прокуратури Одеської області судовий збір у розмірі 1447,50 грн.

22.07.2016р. господарським судом у порядку ст. 116 ГПК України було видано відповідні накази.

02.07.2018р. до господарського суду Одеської області від заступника начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 надійшла заява про встановлення способу і подальшого порядку виконання рішення господарського суду Одеської області від 06.07.2016р. по справі №916/1426/16 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Петрівське, вул. Сонячна, 58, площею 0,24 га, яка належить ОСОБА_3 та передана в іпотеку Українському державному фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення на підставі іпотечного договору від 07.02.2011р., зареєстрованого в реєстрі за №155, укладеного з метою забезпечення виконання зобовязань фермерського господарства Квітень-Р за договором про надання фінансової підтримки №14 від 23.12.2010р.

Подану заяву державний виконавець обґрунтовує відсутністю у фермерського господарства Квітень-Р майна, достатнього для примусового виконання судового рішення.

Ухвалою від 05.07.2018р. судом було прийняти заяву державного виконавця Мірошник О.А. до розгляду в засіданні суду із викликом сторін на 16.07.2018р. о 12:00 год.

Положеннями ч. 2 ст. 331 ГПК України визначено, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи встановлений ст. 331 ГПК строк для розгляду заяви про встановлення або зміну способу або подальшого порядку виконання судового рішення, господарський суд вважає за необхідне розглянути заяву державного виконавця у даному судовому засіданні за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов наступних висновків.

Так, ч. 2 ст. 19, ст. 129-1 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон України Про виконавче провадження) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

18.01.2018р. державним виконавцем Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі Роздільнянський відділ державної виконавчої служби) ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55573973 з примусового виконання наказу від 22.07.2016р. по справі №916/1426/16 про стягнення із фермерського господарства Квітень-Р на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення заборгованості у розмірі 96 500,00 грн.

18.01.2018р. державним виконавцем Роздільнянського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 було винесено постанову ВП №55573973 про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить фермерському господарству Квітень-Р.

З відповіді Державної фіскальної служби № від 02.06.2018р., наданої на запит державного виконавця від 05.02.2018р., вбачається, що у фермерського господарства Квітень-Р інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах належних відповідачу по даній справі відсутня.

Листом від 15.02.2018р. Регіональним сервісним центром в Одеській області було повідомлено державного виконавця, що згідно даних територіального сервісного центу за кодом підприємства 36527644 фермерське господарство Квітень-Р не значиться зареєстрований автотранспорт.

06.02.2018р. Відділом у Роздільнянському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області було повідомлено орган державної виконавчої служби, що договори оренди земельної ділянки станом на 31.12.2012р. за фермерським господарством Квітень-Р не зареєстровані.

Відповідно до листа Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області керівник фермерського господарства Квітень-Р ОСОБА_4 господарської діяльності не веде, на території сільської ради не значиться та згідно відомостей, наданих матірю проходить строкову службу за контрактом.

Окрім того, на підтвердження відсутності у відповідача майна, на яке можна звернути стягнення, державним виконавцем було надано лист від 31.10.2016р. Державної інспекції сільського господарства про відсутність у фермерського господарства Квітень-Р зареєстрованих сільськогосподарських транспортних засобів.

Звертаючись до господарського суду із заявою про встановлення способу і подальшого порядку виконання судового рішення, Роздільнянським відділом державної виконавчої служби було наголошено про відсутність у фермерського господарства Квітень-Р майна, достатнього для примусового виконання судового рішення.

Наведене, за переконанням заявника, є достатньою підставою для зміни способу і порядку виконання рішення господарського суду Одеської області від 06.07.2016р. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, яка є обєктом договору іпотеки 07.02.2011р., укладеного між позивачем та ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання зобовязань фермерського господарства Квітень-Р за договором про надання фінансової підтримки №14 від 23.12.2010р.

Відповідно до ч. 1, 3, 7 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України „Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (з наступними змінами та доповненнями) за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно з п. 7.1.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17 жовтня 2012 року N 9 під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

У п. п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" від 01.07.2015р. зазначено, що спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 ЦК способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

Відповідно до ст. 1, 33 Закону України „Про іпотеку від 5 червня 2003 року N 898-IV (з наступними змінами) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно зі ст. 39 Закону України „Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Господарський суд вважає за необхідне звернути увагу Роздільнянського відділу державної виконавчої, що право на задоволення вимог за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в силу приписів ст. 33 Закону України „Про іпотеку належить виключно іпотекодержателю, в даному випадку Українському державному фонду підтримки фермерських господарств.

При цьому, реалізувати надане законом право іпотекодержатель може лише шляхом звернення до суду із відповідними позовними вимогами, за результатами розгляду яких судом приймається рішення із застосуванням вищенаведених приписів Закону України „Про іпотеку.

Відповідно до п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" від 01.07.2015р. змінити спосіб виконання рішення суду із стягнення кредиту на звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки неможливо, оскільки це є зміною рішення суду по суті, що не допускається. Крім того, зазначений спосіб - це вирішення конкретної позовної заяви, яка доводиться позивачем за різними нормами права, і кожна така заява має свої особливості.

Підсумовуючи викладені вище приписи чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення поданої органом державної виконавчої служби заяви про встановлення способу і подальшого порядку виконання рішення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, оскільки задоволення такої заяви матиме наслідком зміну рішення господарського суду Одеської області від 06.07.2016р. по суті, оскільки питання звернення стягнення на предмет іпотеки повинно вирішуватись в позовному провадженні відповідно до встановлених чинним законодавством правил юрисдикції до даних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви заступника начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про встановлення способу і подальшого порядку виконання судового рішення, що має наслідком відмову у задоволенні поданої заяви.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити заступнику начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 у задоволенні заяви про встановлення способу і подальшого порядку виконання рішення господарського суду Одеської області від 06.07.2016р. по справі №916/1426/16.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Повний текст ухвали складено 19.06.2018р.

Суддя С.П. Желєзна