донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

25.07.2018 справа №908/2480/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача): Суддів справу розглянуто в порядку письмового провадження без виклику учасників справи Стойка О.В. Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.

розглянувши апеляційну скаргуГоловного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від05.04.2018р. (повний текст складено та підписано 16.04.2018р.)
у справі№908/2480/17 (суддя - Смірнов О.Г.)
за позовом до проГоловного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, м. Запоріжжя Фізичної особи-підприємця Македонського Ігоря Євгеновича, с.Маринівка, Приморський район, Запорізька область стягнення збитків в сумі 28559,15 грн.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року до господарського суду звернулось Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, м. Запоріжжя (далі - Позивач) з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Македонського Ігоря Євгеновича, с.Маринівка, Приморський район, Запорізька область (далі - Відповідач) про стягнення збитків в сумі 28559,15 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.04.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства вважаючи, висновок суду про те, що посіви озимої пшениці, які є предметом спірного Договору, не можуть бути майном, яке могло бути передане на зберігання Відповідачу. Вказане на думку апелянта суперечить наявним в матеріалах справи документам, оскільки відповідно до акту опису майна і попередньої оцінки безхазяйного майна, що є невід'ємною частиною Договору зазначено детальну характеристику найменування безхазяйного майна, що передане на зберігання Відповідачу. За твердженням Позивача, висновок суду про ненадання Позивачем доказів вартості однієї тони озимої пшениці також суперечить наявним в матеріалах справи доказам. Крім того, зазначає, що Позивач діяв в межах наданих повноважень, здійснюючи інвентаризацію та контроль за збереженням безхазяйного майна.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.06.2018 у справі №908/2480/17 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2018р. та встановлено строк учасникам справи для надання до Донецького апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч.10 ст.270 цього Кодексу, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Відзиву від Відповідача не надійшло.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини: - укладення 06.07.2017р. між сторонами Договору №2/22 зберігання безхазяйного та іншого майна, що переходить у власність держави, за умовами якого Позивач доручає, а Відповідач приймає на себе зобов'язання по прийманню і зберіганню майна, описаного актом опису і попередньої оцінки безхазяйного майна від 06.07.2017 року № 4/22.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині належного зберігання майна, зокрема, внаслідок скошення невідомими особами посівів озимої пшениці на площі земельної ділянки 3,3599 га з кадастровим номером :02:035:0037 на території Вячеславської сільської ради Приморського району Запорізької області, державі заподіяні збитки, розмір яких за підрахунком Позивача склав 28559,15 грн.

Відповідач у суді першої інстанції заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, зокрема, що Позивачем не надано доказів на підтвердження вини Відповідача у заподіянні збитків, а також стверджував про неможливість фактичного передання майна на зберігання, відсутність доказів належної його оцінки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що Позивач не довів суду того факту, що втрата безхазяйного майна сталася саме з вини Відповідача, а озима пшениця була скошена невідомими йому особами. Також, господарський суд не прийняв до уваги покази свідків в якості доказу в даній справі зпосиланням на приписи частин 2, 3 ст. 88 ГПК України.

Відмова у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків, стала підставою звернення Позивача з апеляційною скаргою до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (стаття 16 Цивільного кодексу України).

Згідно п.3 постанови Кабінету міністрів України "Про Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним" від 25.08.1998 №1340 (далі Порядок №1340) майно, зазначене у пункті 1 цього Порядку, зберігається органами (суб'єктами господарювання) у власних (орендованих) спеціально обладнаних приміщеннях(на майданчиках) або передається ними для зберігання іншим організаціям за договорами.

Безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий (ч.1 ст.335 ЦК України).

Відповідно до п.1.2. наказу Міністерства доходів і зборів України "Про затвердження Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави" від 10.10.2013 №570 (далі Порядок №570) дія цього Порядку поширюється на безхазяйне майно та майно, що переходить у власність держави, крім безхазяйного нерухомого майна (далі - безхазяйне майно).

Узяте на облік безхазяйне майно зберігається відповідним органом доходів і зборів у власних (орендованих) приміщеннях або за актом опису і попередньої оцінки безхазяйного майна передається на відповідальне зберігання суб'єкту господарювання. Із суб'єктом господарювання, який прийняв безхазяйне майно на відповідальне зберігання, укладається відповідний договір (п.2.8. Порядку №570).

Відповідно до ч.1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажедавцем), і повернути її поклажедавцеві у схоронності.

Згідно зі ст.937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків.Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Частиною 3 ст.950 ЦК України зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Зміст наведених приписів законодавства свідчить, що зберігач відповідає за схоронність речі, яка передана йому на зберігання, оскільки за загальним правилом, встановленим ч.1 ст.936 ЦК України, договір зберігання вважається укладеним з моменту передання речі на зберігання.

Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що спірне майно визначене у якості безхазяйного згідно акту № 4/22 від 06.07.2017 року та уявляє собою посіви озимої пшениці на площі земельної ділянки 3,3599 га з кадастровим номером :02:035:0037 на території Вячеславської сільської ради Приморського району Запорізької області.

За змістом листа Відповідача від 17.07.2017 року, який надійшов на адресу Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області повідомлено, що 13.07.2017 року при перевірці посівної площі Відповідачем виявлено, що озима пшениця повністю скошена невідомими особами.

20.07.2017 року Позивачем складено претензію про відшкодування Відповідачем збитків у сумі 28559,15 грн.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Отже, саме на Позивача покладено обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, Відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані вище посіви не можуть бути тим майном, що могло б бути передане на зберігання згідно Порядку №570, Порядку №1340 та ст.936 ЦК України, оскільки до моменту їх зібрання як врожаю, останні нерозривно пов'язані із зайнятою ними земельною ділянкою, що виключає можливість їх фактичної передачі зберігачу.

Отже спірне майно не було та і не могло бути передане у володіння Відповідача для виконання укдладеного Договору зберігання, оскільки сама земельна ділянка з кадастровим № :02:035:0037 йому не передавалась.

Будь - яких доказів протилежного матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять доказу передачі Позивачем Відповідачу спірного майна саме на виконання умов Договору зберігання, акт опису і попередньої оцінки безхазяйного майна № 4/22 від 06.07.2017р. (а.с. 14 т. 1) таким доказом бути не може, оскільки складений до укладення Договору та має іншу правову природу

За таких підстав, доводи Позивача щодо порушенння Відповідачем господарського зобов'язання у вигляді неналежного зберігання спірного майна за Договором, внаслідок чого мало місце його знищення - не підтверджується матеріалами справи.

За встановлених обставин дослідження доказів в частині розміру збитків не має правового сенсу.

Отже, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення збитків у розмірі 28559,15грн., оскільки факт порушення Відповідачем господарського зобов'язання є недоведеним.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2018 у справі № 908/2480/17 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2018 у справі № 908/2480/17 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції - покласти на Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, м. Запоріжжя.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 25.07.2018р.

Головуючий (суддя-доповідач): О.В. Стойка

Судді: І.В.Зубченко

Л.Ф. Чернота