ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2018

Справа № 910/5922/18

Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії «Енергозбут» публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Енерго"

про стягнення 37 183,26 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Енергозбут" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Енерго" про стягнення 37 183,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням договірних зобов'язань за договором №УЗ/ЕЕЦ-171019/00040 від 19.10.2017 року на виконання проектно-вишукувальних робіт, у зв’язку з чим просить стягнути сплачений аванс за договором та пеню.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.05.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

30.05.2018 року до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву.

15.06.2018 року до канцелярії суду позивач подав клопотання в якому просив суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а 18.06.2018 року подав відповідь на відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 5-7 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Враховуючи те, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, тому суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про розгляд справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

19.10.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю “Пан Енерго” (виконавець) та філією “Енергозбут” публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” (замовник) укладено договорів на виконання проектно-вишукувальних робіт №УЗ/ЕЕЦ-171019/00040.

Відповідно до п. 2.1 договору, предметом даного договору є закупівля проектно-вишукувальних робіт: “Розробка проектно-кошторисної документації по об’єкту «Технічне переоснащення з заміною АКБ та ЗПУ на ПС Тополі». Стадія – робочий проект (у т. ч. експертиза) (ДСТУ) відповідно до узгодженого сторонами Технічного завдання (додаток 2 до договору), проведення комплексної експертизи проекту та отримання експертного звіту.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм § 1 глави 61 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 887).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що загальна вартість робіт за договором складає 51 719,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ – 10 343,80 грн., всього з ПДВ – 62 062,80 грн.

Відповідно до п.3.5 договору замовник після підписання договору протягом 30 банківських днів, перераховує на розрахунковий рахунок виконавця аванс в розмірі 50 % від вартості робіт, передбачених до виконання за цим договором.

Остаточний розрахунок здійснюється замовником протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (п. 3.6 договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання п. 3.5 договору позивач відповідно до платіжного доручення №47 від 15.11.2017 року перерахував аванс на рахунок відповідача в розмірі 50 % від вартості робіт за договором в сумі 31 031,40 грн.

Виконання робіт повинно починатись і здійснюватись з дня отримання вихідних даних від замовника (п. 4.3 договору).

Згідно з п. 4.4 договору термін виконання робіт: початок робіт: на другий день після отримання вихідних даних згідно з п. 4.1. даного договору; завершення робіт: 40 робочих днів після початку робіт, але не пізніше 31.12.2017р.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками та діє до 31.12.2017р., а у частині розрахунків – до повного виконання сторонами передбачених договором зобов’язань.

Згідно з листом вих. №46 від 28.11.2017р. відповідач просив позивача надати вихідні дані (однолінійні схеми існуючих об’єктів з зазначенням рівнів напруг, актуальні та прогнозовані навантаження, струмові обмеження, параметри кабелів, а також додаткові вимоги до вибору обладнання обліку електроенергії та система АСКОЕ) для виконання проектних робіт згідно з технічними завданнями, що є додатками до договорів, у тому числі і договору №УЗ/ЕЕЦ-171019/00040від 19.10.2017р.

Листом №ЕЕЦ-10/10718 від 06.12.2017р. позивачем повідомлено відповідача, що для надання додаткових вихідних даних для виконання проектно-вишукувальних робіт, необхідним є виїзд фахівців проектної організації на об’єкти проектування для проведення обстеження обсягів робіт на місці із зазначенням по кожному об’єкту окремо необхідного переліку додаткових документів, у зв’язку з чим відповідачу були надані контакті дані відповідних відповідальних осіб по кожному об’єкту.

Листом №ЕЕЦ-10/11221 від 20.12.2017р. позивачем повідомлено відповідача про необхідність терміново в термін до 21.12.2017р. повідомити замовника про хід виконання зобов’язань за договором, підтвердити строки завершення робіт, а також надати графік-виїзду на об’єкти проектування регіональних філій.

Відповідно до листа вих. №49/40 від 21.12.2017р. відповідач просив позивача надати відповіді на опитувальний лист (для вибору акумуляторної батареї (АБ) та зарядного пристрою (ЗП) для системи постійного струму підстанції) по договором №УЗ/ЕЕЦ-171019/00040 від 19.10.2017р.

Листом №ЕЕЦ-10/11609 від 27.12.2017р. позивачем повідомлено відповідача про обов’язок останнього виконати умови договорів та в термін до 31.12.2017р. передати замовнику документацію в порядку та на умовах, визначених підписаними договорами.

Листом №ЕЕЦ-10/11644 від 28.12.2017р. позивачем повторно повідомлено відповідача, що для надання додаткових вихідних даних для виконання проектно-вишукувальних робіт, необхідним є виїзд фахівців проектної організації на об’єкти проектування для проведення обстеження обсягів робіт на місці із зазначенням по кожному об’єкту окремо необхідного переліку додаткових документів.

18.01.2018р. на адресу відповідача направлено претензію №ЕЕУ-15/39 з вимогою надати позивачу виконані проектно-вишукувальні роботи та акт приймання-передачі робіт у строк до 31.01.2018р. або повернути суму сплаченого авансу.

09.02.2018р. відповідач звернувся до позивача з листом вих. №10 про надання доступу співробітникам Товариства з обмеженою відповідальністю “Пан Енерго” до об’єктів згідно з переліком (у тому числі до ПС Тополі смт. Тополі Харківська обл. згідно з договором) для збору вихідних даних та подальшого виконання проектних робіт у період з лютого 2018 року по травень 2018 року.

16.02.2018р. та 07.03.2018р. позивачем на адресу відповідача направлено листи-відмови від договорів на виконання проектно-вишукувальних робіт №ЕЕЦ-15/86 та №ЕЕЦ-15/98, відповідно до яких позивач повідомляє про розірвання, зокрема, договору №УЗ/ЕЕЦ-171019/00040 від 19.10.2017р. в односторонньому порядку на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК України та просить повернути авансовий платіж.

Спір у справі виник у зв’язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов’язання з виконання робіт за Договором, у зв’язку з чим позивач вказує на обов’язок відповідача повернути сплачений позивачем аванс в сумі 31 031,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось судом, за змістом пункту 4.4 договору роботи повинні були виконуватись у такі строки: початок робіт: на другий день після отримання вихідних даних згідно з п. 4.1 договору; завершення робіт: 40 робочих днів після початку робіт, але не пізніше 31.12.2017р.

Згідно з пунктом 4.1 договору на протязі 14 робочих днів після підписання цього договору замовник передає виконавцю вихідні дані в повному обсязі: технічне завдання, дозвільні і правовстановлюючі документи та інші документи відповідно до вимог ДБН А.2.2-3-2014 “Склад та зміст проектної документації на будівництво”.

При цьому, технічне завдання є Додатком №2 до Договору та є його невід’ємною частиною, а отже, було отримано виконавцем під час підписання Договору.

Відповідно до ДБН А.2.2-3-2014 “Склад та зміст проектної документації на будівництво”, додаток “А” є довідковий і містить узагальнений перелік робіт для всіх видів проектування, що не дає можливості замовнику самому визначити, який саме перелік додаткових вихідних даних необхідно надати виконавцю на кожний об’єкт окремо для проектування.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.4 договору відповідач мав виконати роботи за договором не пізніше 31.12.2017 року.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо доводів відповідача про те, що у зв’язку ненаданням позивачем вихідних даних мало місце прострочення кредитора, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 888 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов'язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов'язковим для сторін з моменту його затвердження замовником. Підрядник зобов'язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника.

Чинне законодавства одним з головних обов’язків підрядника з проведення проектних та пошукових робіт визначає обов’язок виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором (п. 3 ст. 890 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. п. 3, 4 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 за №45, для забезпечення проектування об'єкта будівництва замовник повинен надати генпроектувальнику (проектувальнику) вихідні дані на проектування. Основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування. Завдання на проектування визначає обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень об'єкта будівництва, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень.

Таким чином, виконання зобов'язання за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт можливе за умови наявності вихідних даних для таких робіт.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Стаття 613 Цивільного кодексу України встановлює, що кредитор є таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Наразі, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копій листування між сторонами, позивач неодноразово повідомляв відповідача про те, що для складення точного переліку та підготовки вихідних даних для виконання робіт за договором необхідним є виїзд представників відповідача за місцезнаходженням відповідного об’єкту, у зв’язку з чим відповідачу були надані контакті дані відповідальних осіб залізниці. Однак, лише 09.02.2018р. відповідач звернувся до позивача з листом вих. №10 про надання доступу співробітникам товариства з обмеженою відповідальністю “Пан Енерго” до об’єктів згідно з переліком (у тому числі до ПС Тополі смт. Тополі Харківська обл. згідно з договором) для збору вихідних даних та подальшого виконання проектних робіт у період з лютого 2018 року по травень 2018 року (тобто після закінчення строку виконання робіт – 31.12.2017).

При цьому, відповідачем не спростовано правомірності вимог позивача щодо необхідності виїзду за місцезнаходженням відповідного об’єкту та здійснення обмірно-обстежувальних робіт з метою складення необхідного переліку додаткових матеріалів. Також відповідачем не доведено суду неможливості розпочати виконання робіт, приймаючи до уваги, що технічне завдання, яке за своїм змістом є завданням на проектування та основним вихідним документом, було вручено відповідачу ще при підписанні договору.

Зважаючи на викладене, за висновками суду, позивач не може вважатися таким, що відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку, тобто не є кредитором, що прострочив, в розумінні положень статті 612 Цивільного кодексу України.

Таким чином, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання робіт за договором станом на 31.12.2017 в порушення пункту 4.4 договору.

При цьому, з огляду на встановлений у пункті 10.1 договору строк його дії до 31.12.2017 господарський суд зауважує, що згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За загальним правилом зобов’язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 Цивільного кодексу України, стаття 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599 – 601, 604 – 609 Цивільного кодексу України. Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов’язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов’язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов’язку (постанова Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №905/2187/13, постанова Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/123/17).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зобов'язання відповідача з виконання робіт за договором не припинилось після 31.12.2017.

Судом встановлено, що 16.02.2018р. на адресу відповідача направлено лист-відмову від договору на виконання проектно-вишукувальних робіт №ЕЕЦ-15/86 відповідно до якого позивач повідомляє про розірвання, зокрема, договору №УЗ/ЕЕЦ-171040/00031 від 19.10.2017р. в односторонньому порядку та просив повернути авансовий платіж.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 2 статті 849 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Тобто, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов’язань його сторін. При цьому, одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 18.09.2013 у справі №18/1543/12 та від 28.03.2017 у справі №910/13621/16.

Частинами 2, 3 статті 653 Цивільного кодексу України визначено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За таких обставин, позивачем вчинено односторонній правочин стосовно розірвання договору, що є самостійною та достатньою підставою для припинення правовідносин сторін, а відтак договір вважається розірваним (припиненим) з моменту вчинення такого правочину, тобто з 16.02.2018р.

Таким чином, станом на момент подання даного позову до суду сплив строк виконання відповідачем робіт, а договір припинив свою дію.

Частиною 2 статті 570 Цивільного кодексу України визначено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За приписами положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). На відміну від завдатку аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обов'язку платити та виконує функцію попередньої оплати.

Тобто, у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі №910/12382/17.

Зважаючи на встановлені судом факти неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань з виконання робіт за договором та припинення дії такого договору, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для повернення відповідачем отриманого ним від замовника авансового платежу у розмірі 31 031,40 грн., а відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 6 151,86 грн. за порушення терміну виконання робіт за договором за період з 02.01.2018р. по 23.04.2018р.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Виконання господарських зобов’язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов’язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов’язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України),

Видами забезпечення виконання зобов’язання за змістом положень частини першої статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов’язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов’язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов’язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов’язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов’язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У пункті 7.5 договору сторони встановили, що у разі порушення виконавцем терміну виконання робіт відповідно до договору замовник має право вимагати від виконавця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості невиконаного обсягу за кожен день прострочення терміну завершення робіт за весь період прострочення.

Тобто розмір договірної штрафної санкції обраховано у відсотковому розмірі за кожну добу прострочення, що за визначенням статті 549 Цивільного кодексу України відповідає поняттю “пеня”.

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом України у постанові від 08.02.2017 у справі №910/29752/15.

Судом встановлено, що відповідачем у встановлений строк свого обов'язку з виконання робіт не виконано, чим допущено прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі, передбаченому пунктом 7.5 договору.

При перевірці наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що позивачем було нараховано пеню за період з 02.01.2018р. по 23.04.2018р. в розмірі 6 151,86 грн.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв’язку з неналежним виконанням умов договору, вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв’язку з невірним розрахунком позивача в частині періоду закінчення нарахування пені.

Так, судом встановлено, що лист-відмова від договору вих. №ЕЕЦ-15/86 від 16.02.2018р. позивачем направлена на адресу відповідача 16.02.2018р., а тому з цього моменту позивачем вчинено односторонній правочин, який тягне припинення зобов'язань його сторін. Отже, саме з 16.02.2018р. (дата підписання та направлення відмови від договору) зобов'язання відповідача з виконання робіт за договором припинилося, що унеможливлює покладення на нього відповідальності за прострочення такого зобов'язання у період з 16.02.2018р. по 23.04.2018р.

Тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня за загальний період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов’язання з 02.01.2018р. по 15.02.2018р.

Розрахунок пені:

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір облікової ставки НБУ

Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день

Сума пені за період прострочення

62062.80

02.01.2018 - 25.01.2018

24

14.5000 %

0.079 %

1183.44

62062.80

26.01.2018 - 15.02.2018

21

16.0000 %

0.088 %

1142.64

Загальний розмір пені становить 2 326,08 грн.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 326,08 грн.

В частині стягнення пені в розмірі 3 825,78 грн. відмовити.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.. 129, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Енерго" (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 12-Д, ідентифікаційний код 34956246) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул.. Тверська, 5, ) в особі філії "Енергозбут" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (01135, м. Київ, вул.. Жилянська, 97, ) аванс в розмірі 31 031 (тридцять одна тисяча тридцять одна) грн. 40 коп., пеню в сумі 2 326 (дві тисячі триста двадцять шість) грн. 08 коп. та судовий збір в розмірі 1 580 (одна тисяча пятсот вісімдесят) грн. 70 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий