ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Черкаси

справа № 925/138/18 Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Копистири В.М., в приміщенні суду в судовому засіданні розглянув справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро», Черкаська область, м. Монастирище, вул. Соборна, 3

до приватного підприємства «Агротрейд Групп», Черкаська область, м. Христинівка, вул. Стадіонна, 2

про стягнення 1 276 983,07 грн. заборгованості та санкцій,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до приватного підприємства «Агротрейд Групп» про стягнення заборгованості за поставлений товар згідно договору поставки насіння в кредит від 13.02.2017р. №2017 012-НТ в розмірі 1 276 983,07 грн., в тому числі:

853 469,30 грн. основного боргу,

278 455,51 грн. пені,

314 786,00 грн. - 30% річних,

130 272,26 грн. інфляційних,

відшкодування судових витрат.

До початку засідання суду, що відбулося 15.03.2018р., представник позивача подав заяву про зменшення вимог в частині стягнення основного боргу до 553 469,30 грн. у звязку з частковою сплатою заборгованості відповідачем в розмірі 300 000,00 грн. після звернення позивача з позовом до суду, що підтверджується платіжними дорученнями:

від 05.03.2018р. №88 на суму 100 000,00 грн.,

від 13.03.2018р. №92 на суму 200 000,00 грн. В решті вимог без змін.

До початку засідання суду, що відбулося 23.04.2018р., представник позивача подав заяву про зменшення вимог в частині стягнення інфляційних втрат до 112548,53 грн. Просить стягнути з відповідача 553 469,30 грн. основного боргу, 278 455,51 грн. пені, 314 786,00 грн. - 30% річних, 112 548,53 грн. інфляційних та понесені судові витрати. В решті вимог без змін.

Суд враховує приписи ГПК України про процесуальні права позивача. Суд приймає заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог. В статті 46 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу:

1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу;

2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача надіслав суду 19.06.2018р. відзив на позов та визнав лише суму основного боргу 553469,30 грн. Нарахування та обтяження на суму боргу заперечив.

До початку судового засідання, що відбулося 29.05.2018р., представник відповідача надіслав до суду заяву від 26.05.2018р. про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд зменшити розмір нарахувань на основну суму боргу 553 469,30 грн. за період від 20.02.2018р. по 15.02.2018р., а саме інфляційних нарахувань з 112 548,53 грн. до 67 523,25 грн., з 314 786,00 грн. 30% річних до 16 376,63 грн. трьох відсотків річних та звільнити від сплати пені на суму 314 786,00 грн. Просить врахувати факт добровільного часткового погашення відповідачем основної суми боргу, причини прострочення оплати за поставлений товар, відсутності збитків у позивача, а також порушення позивачем принципів справедливості, добросовісності та розумності в договірних відносинах з відповідачем.

До початку судового засідання представник відповідача подав до суду додаткові пояснення до заяви про зменшення розміру штрафних санкцій, в яких зазначено, що на сьогоднішній день ПП «Агротрейд Групп» перебуває у скрутному становищі. Підприємство за результатами роботи за 2017 рік мало прибуток в сумі 2593000 грн., рентабельність виробництва лише 13 відсотків. Урожайність сільськогосподарських культур в 2017 році найнижча за три роки діяльності підприємства. Покладення на підприємство зобовязання по сплаті штрафних санкцій у розмірах, вказаних позивачем, може призвести до зупинки діяльності підприємства, зриву посівної.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, представника не направив, витребувані документи не надав.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з врахуванням заяв про зменшення позовних вимог - з підстав, викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю.

Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними в ній доказами та матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

13.02.2017р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» (Постачальником Позивач по справі), в особі директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту, та приватним підприємством «Агротрейд Групп» (Покупцем Відповідач по справі), в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту, було укладено договір поставки насіння в кредит №2017 012-НТ (далі Договір, а.с. 25-27), за умовами якого Постачальник зобов'язується продати та поставити Покупцеві насіння рослин (далі - товар), а Покупець зобов'язується приймати зазначений товар і оплачувати його вартість згідно встановленого цим Договором порядку.

Відповідно до п. 1.2. Договору асортимент, номенклатура, кількість, ціна, строки оплати, характеристики товару, визначаються сторонами на підставі замовлення Покупця та виходячи з наявності товару на складі Постачальника й вказуються у відповідній Специфікації та видаткових накладних, що додається до договору та є його невід'ємними частинами.

Згідно пункту 2.2.1 Покупець зобов'язаний оплати товар в строки та на умовах, передбачених договором та/або Специфікаціями до нього шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника.

Між сторонами укладено Специфікацію №1 від 14.02.2017p., в якій вказано товар, вартість та термін (строки) його оплати.

На виконання умов Договору Постачальник здійснив поставку Покупцю товару згідно Специфікації №1 від 14.02.2017p (а.с. 28) на загальну суму 1 987 280,56 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- №298 від 17.02.2017р. та товарно-транспортною накладною №РТУ298 від 17.02.2017p. (а.с. 29-31);

- №323 від 21.02.2017р. та товарно-транспортною накладною №РТУ 323 від 21.02.2017p. (а.с.32-34);

- №1140 від 21.03.2017p. та товарно-транспортною накладною №РТУ 1140 від 21.03.2017p. (а.с. 35-37),

та довіреностями на отримання ТМЦ: №6 від 17.02.2017p. та №7 від 21.02.2017p., що видані на імя агронома ОСОБА_4 (а.с. 38-41).

Відповідно до Специфікації №1 від 14.04.2017р. Відповідач був зобов'язаний оплатити загальну вартість товару в сумі 1 987 280,56 грн., зазначену в Специфікації в такі строки (терміни) та порядку:

- в строк до 20 лютого 2017р. грошові кошти в сумі 993 640,28 грн., що складає 50 % від загальної вартості товару, що вказана в цій Специфікації;

- в строк до 30 вересня 2017 р. грошові кошти в сумі 993 640,28 грн., що складає наступні 50 % від загальної вартості товару, що вказана в Специфікації (що наростаючим підсумком складає 100 % від загальної вартості товару по цій Специфікації, а саме: 1 987 280,56 грн. з урахуванням ПДВ).

Відповідач грошові зобов'язання по договору повністю не виконав. Грошові кошти сплачені лише частково, а саме: 09.11.2017р. Відповідач сплатив Позивачу 500 000,00 грн., 14.11.2017р. 500 000,00 грн., 17.11.2017р. 200 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№598, 624, 640 (а.с. 43-45).

Відповідно до видаткової накладної (повернення) № ВП-0000001 від 14 червня 2017р. Відповідач повернув Позивачу частково товар на суму 38 400,00 грн. (а.с. 42).

В загальному Відповідач сплатив Позивачу основний борг лише частково в сумі 1 200 000,00 грн.

Претензій з боку Покупця щодо якості, кількості та/або інших недоліків товару та/або виконання зобовязань щодо обєму поставки, комплектності, строків тощо - заявлено не було.

На момент звернення Позивача з позовом до суду борг в сумі 853 469,30 грн. Відповідачем не сплачений.

Суд вважає, що строк оплати товару вже настав. Уточнена сума основної заборгованості вимог позивача - становить 553 469,30 грн., що є предметом спору.

На суму заборгованості позивачем нараховано 30% річних (314 786,00 грн.), інфляційні втрати (130 272,26 грн.), пеню (278 455,51 грн.).

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобовязань стало підставою звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення боргу з Відповідача.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки товару сільськогосподарського призначення на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

За правовою природою договір поставки насіння в кредит від 13.02.2017р. №2017 012-НТ відповідає вимогам статті 712 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу з використанням майна не для власного (особистого) споживання.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки насіння в кредит від 13.02.2017р. №2017 012-НТ не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Відповідно до Специфікації №1 від 14.04.2017р. Відповідач був зобов'язаний оплатити загальну вартість товару в сумі 1 987 280,56 грн., зазначену в Специфікації в такі строки (терміни) та порядку:

- в строк до 20 лютого 2017р. грошові кошти в сумі 993 640,28 грн., що складає 50 % від загальної вартості товару, що вказана в цій Специфікації;

- в строк до 30 вересня 2017 р. грошові кошти в сумі 993 640,28 грн., що складає наступні 50 % від загальної вартості товару, що вказана в Специфікації (що наростаючим підсумком складає 100 % від загальної вартості товару по цій Специфікації, а саме: 1 987 280,56 грн. з урахуванням ПДВ).

Позивач здійснив поставку, а Відповідач прийняв товар насіння загальною вартістю 1 987 280,56 грн., в тому числі ПДВ, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними з підписами сторін та не оспорюється сторонами, довіреностями на отримання товару. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено. Відповідач повністю не розрахувався за поставлений товар.

Факт наявності заборгованості підтверджується договором, Специфікацією, видатковими накладними на господарську операцію, товарно-транспортними накладними. Суд враховує, що на момент прийняття рішення жодних первинних та належних доказів належного та повного розрахунку за отриманий товар, в розумінні вимог ст.ст. 74, 76 ГПК України, відповідач суду не подав.

Відповідач у відзиві на позов визнав суму основного боргу в розмірі 553469,30 грн. наявність боргу перед позивачем.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриману продукцію, який визначений в Специфікації №1 до Договору.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки товару, недопоставки товару чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобовязання в частині належної та повної оплати за вже отриманий товар належним чином не виконав.

Строк виконання Відповідачем грошового зобовязання за Договором є таким, що настав.

Заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений товар становить 553 469,30 грн. (основний борг).

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 553 469,30 грн. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пункту 7.3. Договору у разі прострочення строків оплати товару відповідно до п. 4.1. Договору та Специфікаціях, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочки і до повного виконання стороною своїх зобов'язань та припиняється в день виконання винною стороною зобов'язань за договором, забезпечених санкцією.

На підставі наявного прострочення грошового зобовязання Позивачем нараховано Відповідачу 278 455,51 грн. пені за період з 20.02.2017р. по 15.02.2018р. з урахуванням п.7.3. Договору, які просить стягнути з Відповідача з урахуванням облікової ставки НБУ за спірний період.

Забезпечення виконання зобовязання у виді неустойки оформлено між сторонами письмовим договором відповідно до положень та вимог ст.ст. 546-549 ЦК України.

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон» за період з 20.02.2017р. по 15.02.2018р. Розрахунок виконано вірно.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд враховує приписи ст. 233 Господарського кодексу України, якою унормовано, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої Позивачем до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд, оцінивши зазначені Відповідачем доводи, викладені у відзиві на позовну заяву щодо звільнення відповідача від сплати нарахованої позивачем пені та надані на його обґрунтування докази врахував, що відповідач є сільськогосподарським підприємством, характеризується нестабільною сезонністю робіт, а тому має місце фінансова нестабільність господарства. Несвоєчасне проведення розрахунків з позивачем спричинено залежністю врожайності від погодних умов, зоною ризикованого землеробства, суттєвим подорожчанням паливно-мастильних матеріалів, міндобрив, засобів захисту рослин, запчастин та комплектуючих, підвищення відсоткових ставок по кредитам, підвищенням орендної плати за землю, неплатоспроможності покупців сільськогосподарської продукції. Дані факти призвели до погіршення фінансового стану підприємства. Окрім того, термін прострочення виконання грошового зобовязання не є надмірно великим. Відповідач підтверджує готовність сплатити суму основного боргу в повному обсязі негайно після появи вільних грошових коштів зі збором врожаю 2018р.

Суд також врахував, що Позивач при зменшенні розміру штрафних санкцій не несе значних негативних наслідків в своїй господарській діяльності та стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних компенсує знецінення невчасно сплачених коштів Відповідачем.

Суд вважає за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення Позивачем пені до 10% та стягнути з Відповідача на користь Позивача до 27845,55 грн. пені. В решті вимоги належить відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Пунктом 7.6. Договору встановлено, що відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов'язання Покупець зобов'язується сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та підвищену ставку за користування грошовими коштами - 30 % річних від простроченої (неоплаченої) суми.

На підставі вказаних вимог Позивачем нараховано до стягнення з Відповідача 314 786,00 грн. - 30% річних за період з 20.02.2017р. по 15.02.2018р. з врахуванням сум проплати та періодів прострочення та 112 548,53 грн. інфляційних за період з 01.03.2017р. по 28.02.2018р. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон».

Виконаний позивачем розрахунок вимоги виконано вірно та не перевищує сум можливого нарахування. 314 786,00 грн. - 30% річних та 112 548,53 грн. інфляційних підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Відповідно до статті 16, 58 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Частиною 5 ст. 14 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро.

В свою чергу п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного закону визначає, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрата складаються з витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату боргу - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості погашення боргу.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягнути на користь Позивача 15 129,74 грн. судового збору та 11 328,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з відповідача: приватного підприємства «Агротрейд Групп», Черкаська область, м. Христинівка, вул. Стадіонна, 2, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро», Черкаська область, м. Монастирище, вул. Соборна, 3, ідентифікаційний код 33143734, номер рахунку в банку невідомий

553 469,30 грн. основного боргу, 314786,00 грн. 30% річних, 112548,53 грн. інфляційних втрат, 27845,55 грн. пені, 15 129,74 грн. судового збору та 11 328,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 12.07.2018р.

Суддя Г.М. Скиба