КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2018 р. Справа№ 05-10-14-01-08/103

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Дідиченко М.А.

за участю секретаря судового засідання Ігнатюк Г.В.

представників:

від скаржника: ОСОБА_2

від боржника : ОСОБА_3 довіреність від 22.03.2018 року;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу господарського суду Черкаської області від 12.04.2018

у справі №05-10-14-01-08/103

за позовною заявою ОСОБА_2

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

у справі про банкрутство

за заявою ініціюючого кредитора Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства „Калита"

до боржника Публічного акціонерного товариства „Христинівський завод комбікормів і круп"

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

22.01.2015 ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Черкаської області з позовною заявою (а.с.77 т.26), в якій просив суд: визнати його кредитором ПАТ „Христинівський завод комбікормів і круп" та включити до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру кредиторів вимоги в сумі 50393,22 грн, оскільки вищевказані вимоги складаються з заборгованості боржника по заробітній платі та моральній шкоді.

16.11.2016 ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Черкаської області з додатковою позовною заявою (а.с.9 т. 29), в якій просив суд стягнути з боржника: 238506,84 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати;383262,16 грн компенсації за затримку її виплати;123869,11 грн індексації заробітної плати;243600,00 грн. моральної шкоди.

07.04.2017 ОСОБА_2 до суду першої інстанції подав уточнення до позовної заяви від 22.01.2015 (а.с.27 т.30), де просив суд стягнути з боржника:

234628,68 грн. середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати на підставі рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі №2-33/06, зміненому рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 та додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі №22ц-96-2007, 3% річних та інфляційних втрат в сумі 18386,69 грн.; 176456,28 грн. середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.10.2009 у справі №2-110-09 року, 3% річних та інфляційних втрат в сумі 99016,71 грн. та 243600, грн.. моральної шкоди. Також, просив зобов'язати боржника надати корегуючі документи персоніфікованого обліку на ОСОБА_2 до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про нарахування заробітної плати відповідно до рішення суду по місяцях та роках.

13.04.2017 ОСОБА_2 до суду першої інстанції подав уточнення до позовної заяви від 16.11.2016 (а.с.173 т.30), в якому просив стягнути з боржника: 234628,68 грн. середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати та 243600,00 грн моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги сумі 234628,68 грн. ОСОБА_2 вказує на те, що 09.08.2001 його було звільнено з посади голови правління ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп», однак всупереч вимог ст.116, 117 КЗпП України розрахунку проведено не було, заборгованість із заробітної плати складала 1712,94 грн.;

що постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 (якою скасовано ухвалу Господарського суду Черкаської області від 20.04.2015 в частині відхилення грошових вимог заявника в сумі 10625,50 грн. та віднесення грошових вимог в сумі 8000 грн. моральної шкоди до першої черги) та визнано і зобов'язано ліквідатора банкрута включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ОСОБА_2 до боржника: в сумі 10625,50 грн. (в тому числі: 6090,39 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, що ґрунтуються на рішенні Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі №2-33/06, зміненому рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007, додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі №22ц-96-2007), а також вимоги нараховані заявником за період прострочення оплати 8000 грн. з листопада 2009 року по дату відкриття ліквідаційної процедури у даній справі, 3% річних - 1216,44 грн. та інфляційних втрат в сумі 3318,67 грн.;

Також, зазначає на те, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №6-144ц13, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки при звільненні;

Окрім того, звертає увагу на те, що оскільки суму 6090,39 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнута рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі №2-33/06, зміненим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007, додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі №22ц-96-2007 у строки, визначені ст.116 КЗпП України, підприємством-боржником йому виплачено не була, він відповідно до ст.117 КЗпП України має право на виплату середньомісячного заробітку за весь час затримки його виплати. Згідно розрахунку, проведеного ОСОБА_2 період затримки становить 123 місяці (з 27.03.2007 року по 30.04.2017 року), оскільки згідно з довідкою Христинівської райдержадміністрації від 06.04.2007 №0-46 розмір його середньомісячного заробітку становить 1939,08 грн., то середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за вказаний період складає 234628,68 грн. (121 міс. х 1939,08 грн.).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 (а.с.181 т.30), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 (а.с.265 т.30):

припинено провадження в частині вимоги про стягнення компенсації та індексації на суму заборгованості по заробітній платі за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

в частині вимог про стягнення середньомісячного заробітку за весь час затримки та відшкодування моральної шкоди додаткову позовну заяву з уточненнями до неї від 07.04.2017 та від 13.04.2017 задоволено частково;

визнано ОСОБА_2 кредитором ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" на суму 178395,36 грн. середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати, з віднесенням боргу до першої черги погашення вимог кредиторів;

в частині вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 243600,00 грн. відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2017 (а.с.49 т.31) вказані вище судові рішення скасовано частково (в частині визнання ОСОБА_2 кредитором ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" першої черги на суму 178395,36 грн. середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати); справу в скасованій частині передано на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій, в порушення приписів ст.33, 34, 43 ГПК України: не надали належну правову оцінку доводам ліквідатора банкрута з приводу того, що сума 6090,36 грн., на яку гр. ОСОБА_2 здійснені відповідні нарахування, є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (присуджена гр. ОСОБА_2 рішенням Монастирищевського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 року у справі № 2-33/06, зміненого рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 року у справі № 22ц-96-2007 року та додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 року у справі № 22ц-96-2007, не встановили правову природу коштів, за затримку виплати яких гр.ОСОБА_2 були здійснені відповідні нарахування; чи відноситься ця заборгованість до сум, які підлягають виплаті працівнику під час звільнення, та чи застосовуються в цьому випадку приписи ст.116, 117 КЗпП України; не встановили чи можливе за порушення трудових прав працівника при одному звільненні одночасне застосування стягнення середнього заробітку, як за ст. 117 КЗпП України, так і за ст. 235 КЗпП України.

Ухвалою Верховного Суду від 29.01.2018 (а.с.28-38 т.31а) за заявою ОСОБА_2 роз'яснено, що скасування постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2017 постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 та ухвали Господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 у справі №17-05-10-14-01-08/103 у частині визнання громадянина ОСОБА_6 кредитором ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" першої черги на суму 178395,36 грн. середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати з направленням справи на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області означає, що вимоги ОСОБА_6 підлягають повторному перегляду під час нового розгляду справи, та обов'язок суду першої інстанції під час нового розгляду заново проаналізувати обґрунтованість таких кредиторських вимог та визначити їх черговість у тій частині, у якій вимоги ОСОБА_2 буде визнано судом першої інстанції обґрунтованими.

Під час нового розгляду справи №05-10-14-01-08/103 Господарським судом Черкаської області винесено ухвалу від 12.04.2018 (а.с.152 т.31), якою у задоволенні уточнення від 07.04.2017 до позовної заяви від 22.01.2015 та уточнення від 13.04.2017 до позовної заяви від 16.11.2016 в частині вимог, які передані на новий розгляд постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2017 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 12.04.2018 повністю: визнати ОСОБА_2 кредитором ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» з сумою 178395,36 грн., що є середньомісячним заробітком за весь час затримки заробітної плати та включити суму боргу в першу чергу погашення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив на те, що суд першої інстанції виніс оскаржувану ухвалу за його відсутності, не прийнявши до уваги що він хворів та знаходився на лікарняному. Окрім того, зазначив, що середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу відноситься до заробітної плати, а правовідносини на підставі ст.117 КЗпП України виникають на підставі фактичних обставин - звільнення працівника та факту невиплати з вини власника належних звільненому працівнику сум у строк, зазначеному в ст.116 КЗпП України. Також, апелянт зазначає, що між ним та боржником виникли два види правовідносин: змістом перших правовідносин є обов'язок боржника здійснити дії направлені на реалізацію його права щодо поновлення на роботі та виплатити заробітної плати (середньомісячного заробітку) за вимушений прогул відповідно до ст.235,236 КЗпП України; змістом других - є право апелянта на отримання суми середнього заробітку за невиконання боржником обов'язку своєчасно розрахуватись з працівником при звільненні згідно ст.ст.116,117 КЗпП України.

Апелянт , також зазначив, що йому не було виплачено 6090,39 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час незаконного звільнення, який нараховано з 2001 рік по 2006 рік, у зв'язку з чим, він має право звернутись до суду про стягнення на його користь боргу із заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, нарахованого по день фактичного розрахунку, а не до дня винесення судового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_2 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 03.07.2018.

25.06.2018 ліквідатор ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» подав до суду відзив на апеляційну скаргу.

02.07.2018 ОСОБА_2 надав до суду доповнення до апеляційної скарги.

У судовому засіданні 03.07.2018 оголошено перерву до 09.07.2018.

У судовому засіданні 09.07.2018 апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги на просив її задовольнити, ухвалу господарського суду Черкаської області від 12.04.2018 року скасувати, визнати ОСОБА_2 кредитором ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп», з вимогою першої черги середньомісячний заробіток за весь час затримки плати на суму 178 395,36 грн. з включенням їх до реєстру вимог кредиторів.

Представник боржника вказав на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 08.08.2001 ОСОБА_2 звільнено з посади голови правління СГВАТ «Христинівський завод комбікормів і круп», однак у день звільнення розрахунку з ним проведено не було, належна до виплати сума по заробітній платі складала 1712,94 грн. Вказана сума заробітної плати була виплачена 27.12.2004. Ці обставини встановлені рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2009 у справі №2-110-2009 (а.с.87 т.26).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20.12.2002 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп».

14.08.2006 рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області у справі №2-33/06 (а.с.89 т.26) позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково: визнано незаконними і недійсними рішення Спостережної ради СГ ВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" від 08.08.2001 №2/08-1, від 08.08.20014 №2/08-2, від 10.08.2001 №2/08-3 та наказ від 13.08.2001 №2/08-1 в частині звільнення ОСОБА_2 з посади голови правління СГВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп"; поновлено останнього на цій посаді з 09.08.2001 та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період (із розрахунку 514,25 грн) за період з 27.07.2005 по 14.08.2006 в сумі 6451,50 грн. та 100 грн. витрат на правову допомогу. При цьому, відповідно до резолютивної частини вищевказаного рішення з сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «Христинівський завод комбікормів і круп» на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.07.2005 року по 14.08.2006 року з розрахунку середнього заробітку 514, 25 грн., що складає 6 451,50 грн. та 100 грн. витрат на правову допомогу, в решті позовних вимог відмовлено.

29.11.2006 ОСОБА_2 поновлено на посаді голови правління ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп". (а.с.113 т.31).

29.11.2006 ОСОБА_2 подано заяву про звільнення із займаної посади за згодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП. (а.с.114 т.31).

29.11.2006 ОСОБА_2 звільнено із займаної посади наказом №99-К (а.с.115 т.31) та доручено бухгалтерії підприємства здійснити остаточний розрахунок , а саме виплатити компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 2001 по 2006 роки в сумі 4709,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 29.11.2006 №78 (а.с.116 т.31).

Окрім того, ОСОБА_2 виплачено повністю грошові кошти, присуджені рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі №2-33/06 в сумі 6551,50 грн., що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 29.11.2006 (а.с.117 т.31) на ім'я начальника ДВС у Христинівському районі про закриття виконавчого провадження про стягнення 6551,50 грн. за вказаним рішенням, в зв'язку з проведенням повного розрахунку, а також постановою ДВС у Христинівському районі від 29.11.2006 у ВП №2552797 (яке було відкрите 27.11.2006, а.с.137-138 т.31).

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі №22ц-96-2007р., зміненим додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 (а.с.90-104 т.26) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково: рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області у справі від 14.08.2006 №2-33/06 змінено в частині визначення розміру суми середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 з 6451,50 грн. до 7689,39 грн. та в частині періоду, за який цю суму нараховано - за період з 09.08.2001 по 14.08.2006, а також стягнуто 3000 грн. моральної шкоди.

10.04.2007 на виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі №22ц-96-2007р. в частині стягнення 7689,39 грн. середньомісячного заробітку видано виконавчий лист №2-33-2006р. (а.с.193 т.26), згідно якого: 1. стягнуто 1599,53 грн. 2. 06.06.2007 відмовлено у відкритті. 3. Виконавчий лист повернуто як виконаний (а.с. 193 зворотня сторінка).

18.12.2007 старшим державним виконавцем відділу ДВС Христинівського районного управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №4057115 за виконавчим листом №2-33 2006 від 10.04.2007, виданим на підставі рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області про стягнення 7689,39 грн. (прим.суду: 6089,86 грн (6090,39 грн)+1599,53 грн (1599,00 грн), у зв'язку із сплатою боргу в повному обсязі згідно з видатковим касовим ордером від 18.12.2007 (а.с.124 т.31).

19.04.2007 на виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі №22ц-96-2007р. в частині стягнення 3000 грн. моральної шкоди видано виконавчий лист №2-332007, згідно якого: 1. 06.06.2007 відмовлено у відкритті. 2. Станом на 27.01.2009 згідно ухвали Господарського суду Черкаської області виконавче провадження зупинено.

02.10.2009 Уманським міськрайонним судом Черкаської області у справі №2-110-09 прийнято заочне рішення (а.с.87 т.26) про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_2 Стягнуто на користь останнього 157065,48 грн. середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати, 8100 грн. компенсації за невикористані відпустки та 5000 грн. моральної шкоди. При цьому, у останньому не вказано конкретний період, за який стягнуто середній заробіток за весь час затримки заробітної плати, але його розрахунок здійснено за 81 місяць та, виходячи із розміру середньомісячного заробітку, визначеного управлінням праці та соціального захисту Христинівської райдержадміністрації.

На виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області 22.12.2009 видано виконавчий лист (т.26 а.с.82), згідно якого: 1.Стягнуто кошти в сумі 33687,66 грн. - 21.10.2011; 2. Станом на 20.12.2012 стягнуто кошти в сумі 39969,96 грн.; 3. Станом на 26.06.2013 стягнуто борг в сумі 40203,59 грн.

В провадженні господарського суду Черкаської області перебуває справа № 05-10-14-01-08/103 за заявою СГ ВАТ "Калита" до ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" про визнання банкрутом.

Постановою господарського суду Черкаської області від 25.11.2014 у даній справі ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_7.

20.01.2015 ОСОБА_2 подано до суду заяву про визнання його конкурсним кредитором боржника на суму 50393,22 грн., з них: 47393,22 грн. залишку заборгованості за виконавчим листом від 22.12.2009, виданим на виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2009 у справі №2-110-2009 та 3000 грн. моральної шкоди за додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі №22ц-96-2007р.

26.01.2015 вх. суду №1912/15 (а.с.191 т.26) заявником подано доповнення до позовної заяви із вимогою приєднати до неї виконавчий лист на суму 6090,39 грн., включити його вимоги на цю суму до реєстру вимог кредиторів та вказано, що при поновленні його на роботі йому було виплачено 1599,00 грн.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що фактично було виплачено 1599,53 грн., що відповідає матеріалам справи.

12.03.2015 (а.с.56 т.27) заявником подано доповнення-уточнення, згідно з яким збільшено кредиторські вимоги до суми 9647796,10 грн., шляхом нарахування на суму заборгованості 50393,92 грн. та суму 82508,67 грн. (яка згідно з довідкою Христинівського районного управління юстиції від 11.03.2015 №1827 є сумою коштів, перерахованих на користь заявника 30.11.2014) інфляційних втрат та 3% річних.

06.04.2015 вх.суду №8447/15 (а.с.113 т.27) подано заперечення на повідомлення арбітражного керуючого ОСОБА_7 (яке заявник просить вважати доповненням до доповнення-уточнення від 12.03.2015), згідно з яким заявник просить визнати його кредитором боржника на суму 12874044,41 грн. (з них за період з листопада 2009 року по листопад 2014 року: 12376,30 грн. - 3% річних, 1178388,87 грн. - інфляційні, 2420863,20 грн. компенсації, 8276472,40 грн. середнього заробітку за весь час затримки його виплати).

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20.04.2015, яку постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 залишено без змін, вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: визнано його кредитором боржника на суму 50393,22 грн., віднесено до першої черги задоволення вимог кредиторів.

06.10.2015 додатковою постановою Київського апеляційного господарського суду уточнено резолютивну частину постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015: ухвалу Господарського суду Черкаської області від 20.04.2015 змінено в частині черги задоволення визнаних вимог ОСОБА_2 на суму 50393,22 грн. з першої на четверту.

03.11.2015 постановою Вищого господарського суду України постанову від 30.06.2015 та додаткову постанову від 06.10.2015 Київського апеляційного господарського суду скасовано, справу в скасованій частині направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

11.01.2016 постановою Київського апеляційного господарського суду, яку постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2016 залишено без змін, ухвалу суду від 20.04.2015 в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_2 до боржника в сумі 10625,50 грн. та віднесення його грошових вимог в сумі 8000,00 грн. моральної шкоди до першої черги задоволення вимог кредиторів скасовано: визнано та зобов'язано ліквідатора банкрута включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ОСОБА_2 до боржника: в сумі 10626,15 грн. в четверту чергу задоволення; в сумі 8000 грн. моральної шкоди в четверту чергу задоволення.

03.06.2016 ухвалою Київського апеляційного господарського суду виправлено описку, допущену в п.3 резолютивної частини постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2016: замінено вказану суму 10626,15 грн. вимог ОСОБА_2, які підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів, сумою 10625,50 грн.

Відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 в суму 10625,50 грн. включено 6090,39 грн. середньомісячного заробітку за вимушений прогул, в зв'язку з відсутністю доказів погашення такої заборгованості (а саме: касового ордера від 18.12.2007 та виконавчого листа №2-33 2006 від 10.04.2017).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що під час нового розгляду справи в суді першої інстанції ліквідатором боржника було надано постанову від 18.12.2007 про закінчення виконавчого провадження №4057115 за виконавчим листом №2-33 2006 від 10.04.2007, виданим на підставі рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області про стягнення 7689,39 грн. (в т.ч. 6090,39 грн), у зв'язку зі сплатою боргу в повному обсязі згідно з видатковим касовим ордером від 18.12.2007 (а.с.124 т.31).

16.11.2016 ОСОБА_2 подано додаткову позовну заяву (а.с.8 т.29) з вимогою до боржника на суму 989238,11 грн. (в тому числі: 238506,84 грн. середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати; 383262,16 грн. компенсації за затримку її виплати; 123869,11 грн. індексації заробітної плати та 243600 грн. моральної шкоди).

07.04.2017 заявник подав уточнення від 05.04.2016 до позовної заяви від 22.05.2015, яке з уточненням заявника від 12.04.2017, є предметом судового розгляду в тій частині, в якій скасована ухвала Господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 (в частині визнання ОСОБА_2 кредитором ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» першої черги в сумі 178395,36 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У статті 235 КЗпП України вказано, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом першої інстанції відповідно до матеріалів справи обґрунтовано вказано, що сума 6090,39 грн. ОСОБА_2 розраховано невірно, оскільки якщо від 7689,39 грн. (за рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі №22ц-96-2007р. зміненим додатковим рішенням від 27.03.2007) відняти 1599,53 грн. (сплачено згідно з написом державного виконавця на виконавчому листі №2-33-2006р., виданому 10.04.2007) розмір середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу буде становити 6089,86 грн.

Також місцевий господарський суд вірно вказав, що період з 27.03.2007 по 30.04.2017 заявником визначено невірно, оскільки 25.11.2014 постановою Господарського суду Черкаської області боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Відповідно ж до ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Сума 7689,39 грн. (складовою якої є вказана заявником сума 6090,39 грн., і саме з наявністю якої ОСОБА_2 обґрунтовує нарахування заявленої вимоги 234628,68 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу) є сумою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за період з 09.08.2001 по 14.08.2006, а не середньомісячною заробітною платою чи сумою заборгованості по заробітній платі на момент звільнення.

Це не "належна звільненому працівникові сума" (яка є предметом регулювання ст.116 КЗпП України у разі законного звільнення), а сума, яка нарахована судом за весь період після незаконного звільнення (тому є предметом регулювання ст.235 КЗпП України). Законом не передбачено можливості нарахування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу на визначену судом суму середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаним вище висновком суду першої інстанції та зазначає, що твердження апелянта про те, що середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу є компенсаційною виплатою при незаконному звільненні.

З урахуванням норм, зокрема абз. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 №100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної (а не середньомісячної) заробітної плати на середньомісячне число робочих (а не календарних) днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Крім того, положеннями р. ІІІ Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема, не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.01.2012 №6-87цс11, від 16.12.2015 №6-648цс15, від 14.09.2016 №6-419цс16).

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що розмір середньомісячного заробітку ОСОБА_2 , відповідно до довідки управління праці та соціального захисту Христинівської райдержадміністрації від 06.04.2007 №0-46 про (1939,08 грн.) спростовується рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі №22ц-96-2007р. (зміненим додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007), в якому суд послався на п.4 Порядку №100 та при розрахунку середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за основу взяв місячний оклад ОСОБА_2 в сумі 660,00 грн.

Відповідно до ст.235 КЗпП України: у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір; при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Тобто, як вірно вказав суд першої інстанції, за змістом цієї норми рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області у справі №2-33/06 від 14.08.2006 (змінене рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі №22ц-96-2007р. та додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007) є остаточним у вирішенні одночасно і питання поновлення на роботі, і питання розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Додатково та окремо від поновлення на роботі питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішено бути не може у силу закону.

У зв'язку з цим суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 27.01.2004 звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області з додатковим позовом до боржника, у якому просив, зокрема, поновити його на посаді голови правління боржника та стягнути втрачений заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 660,00 грн./місяць і 24.01.2005 змінив вимоги щодо суми втраченого заробітку за час вимушеного прогулу (який надалі був задоволений, а.с.9 т.26). Майже одночасно, в лютому 2005 року ОСОБА_2 звернувся до Уманського міськрайонного суду з позовом до боржника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, з розрахунку 1939,08 грн./місяць (який також був задоволений, а.с.87 т.26). Залишок невиплачених сум за цими вимогами було повністю визнано у межах цієї справи про банкрутство.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належна звільненому працівникові сума заробітної плати 1712,94 грн. на момент незаконного звільнення ОСОБА_2 08.08.2001 боржником не оспорювалась, але була виплачена 27.12.2004. Ця сума не стягувалась за рішеннями судів.

Разом з тим, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7689,39 грн. був стягнений за рішенням суду одночасно з поновленням на роботі і ОСОБА_2 виплачений боржником та погашений у виконавчому провадженні, про що винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 18.12.2007 ВП№4057115 (а.с. 124 том 31). На момент поновлення і другого звільнення 29.11.2006 ОСОБА_2 були виплачені суми, визначені рішенням Монастирищенського районного суду у справі №2-33/06 від 14.08.2006, а сума 7689,39 грн. (складовою якої ОСОБА_2 зазначає суму 6090,39 грн.) ще не була присуджена рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі №22ц-96-2007р. та додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі №22ц-96-2007;

При цьому необґрунтованими є доводи ОСОБА_2 про те, що постанови про закінчення виконавчого провадження у в зв'язку з сплатою йому

середній заробіток за час вимушеного прогулу є сфальціфікованими, оскільки належних та допустимих доказів зазначених тверджень останній суду не надав.

Також, колегія суддів зазначає, відповідно до вимог ст. 320 ГПК України постанови чи ухвали господарського суду, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що набрали законної сили , можуть бути переглянуті за ново виявленими обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами є, зокрема: істотні обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно зазначив про те, що обґрунтованими є доводи ліквідатора банкрута про те, що сума 6090,36 грн. (на яку гр. ОСОБА_2 здійснені відповідні нарахування) є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з тим уточненням, що математично різниця цієї суми складає 6089,86 грн.). При цьому, правова природа цих коштів - середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не "середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку", не "належна звільненому працівникові сума" та не заборгованість по заробітній платі. При цьому, у даному випадку приписи ст.116 і 117 КЗпП України не застосовуються, оскільки вони застосовуються у разі законного звільнення. У даному ж випадку було незаконне звільнення 08.08.2001, тому підлягають застосуванню норми ст.236 КЗпП України, як вони й були застосовані рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області у справі №2-33/06 від 14.08.2006 (зміненому рішенням Апеляційного суду Черкаської області у справі №22ц-96-2007р. та додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі №22ц-96-2007р).

Отже, суд першої інстанції при новому розгляді справи надав належну правову оцінку обґрунтованості кредиторських вимог ОСОБА_2, перевірив їх розмір (структуру), проаналізував їх обґрунтованість, перевірив факт існування заборгованості та правомірно відмовив у задоволенні частини вимог ОСОБА_2

Відносно доводів апелянта про те, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права в зв'язку з тим, що суд не задовольнив клопотання скаржника про відкладення і оскаржувана ухвала була винесена за відсутності ОСОБА_2 колегія суддів зазначає на наступне.

Як свідчать матеріали справи скаржник був повідомлений належним чином, надавав до суду першої інстанції свої письмові пояснення від 21.11.2017 року (а.с. 75 том 31) а відкладення розгляду справи є правом суду, а не його обов'язком. Крім того, сторона у справі не позбавлена права направити для участі у справі представника.

Згідно пункту 1 частини1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.. 276 ГПК України суду апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з врахуванням доповнення до неї залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Черкаської області від 12.04.2018 залишити без змін.

Матеріали справи №05-10-14-01-08/103 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.07.2018

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Дідиченко