ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2018м. ДніпроСправа № 904/1833/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Клевець К.В.

за позовом Державного підприємства "Шацьке учбово-дослідне лісове господарство", смт. Шацьк, Волинська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс", м. Дніпро

про стягнення помилково перерахованих грошових коштів у сумі 13 579,98 грн.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Шацьке учбово-дослідне лісове господарство" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" про стягнення помилково перерахованих грошових коштів у сумі 10 250,00 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 3 329,98 грн., всього - 13 579,98 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.12.2016 Позивачем на розрахунковий рахунок Відповідача помилково перераховано 10 250,00 грн., однак останнім зазначені кошти не повернуто.

Ухвалою від 04.05.2018 позовну заяву залишено без руху та зобов'язано Позивача протягом п'яти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати інформацію щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; надати попередній (орієнтовний розрахунок) суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи; надати належну копію рахунку-фактури № 0009/1001128 від 26.12.2016.

16.05.2018 Позивач надав до суду клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2018 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11.06.2018.

У зв'язку з відрядженням судді Назаренко Н.Г. судове засідання, призначене на 11.06.2018 не відбулось, а справу призначено на 26.06.2018.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2018, відкладено розгляд справи у порядку спрощеного провадження на 17.07.2018.

У зв'язку з відрядженням судді Назаренко Н.Г. судове засідання, призначене на 17.07.2018 о 11:00 год., не відбулося.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2018, призначено судове засідання на 23.07.2018р. о 12:45год.

23.07.2018 представники сторін в призначене судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою сторін, у судовому засіданні 23.07.2018 фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2016 Державним підприємством "Шацьке учбово-дослідне лісове господарство" (далі - позивач) на розрахунковий рахунок 7972, МФО 305299, , Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" (далі - відповідач) помилково перераховано 10 250,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7921 від 26.12.2016 на суму 10 250,00 грн. (а.с. 19).

Відповідно до зазначеного платіжного доручення № 7921 від 26.12.2016 кошти перераховано на р/р 7972 в ПАТ КБ «Приватбанк», призначення платежу: «За ПММ згідно рах. № 0009/1001128 від 26.12.2016. Проц. Закуп не передбач. У сумі 8 038,21 грн., ПДВ - 20% - 1 607,64 грн., акцизний податок 604,15 грн.».

Звертаючись із даним позовом, позивач зазначає, що грошові кошти в сумі 10 250,00 грн. є помилково перерахованими, оскільки в рахунку-фактури № 0009/1001128 від 26.12.2016 зазначено як одержувача Товариство з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс", р/р № 6338 в ПАТ «Ощадбанк», МФО 3054852, (а.с. 32), тобто зазначено інші розрахунковий рахунок, банк та МФО.

31.01.2017 та 17.01.2018 на адресу відповідача позивачем надсилалися претензії з вимогою повернути помилково перераховані кошти в розмірі 10 250,00 грн. (а.с. 20, 21), проте, кошти так і не були повернуті позивачу, у зв`язку з чим останній звернувся до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п.1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (п. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Як вбачається з платіжного доручення № 7921 від 26.12.2016 (а.с. 19), наданого до суду, в графі "призначення платежу" міститься посилання на рахунок № 0009/1001128 від 26.12.2016 та в графі «банк отримувача» зазначено р/р 7972 в ПАТ КБ «Приватбанк», код банку 3054852, тоді як у вказаному рахунку-фактури 0009/1001128 від 26.12.2016 (а.с. 32) зазначено розрахунковий рахунок одержувача № 6338 в ПАТ «Ощадбанк», МФО 3054852, також, в зазначеному рахунку-фактури вказано, що у випадку надходження грошових коштів на інший розрахунковий рахунок, замість вказаного в рахунку-фактури, картки відпускатися не будуть.

Таким чином, зазначене вище свідчить про існування договірних відносин між позивачем та відповідачем з поставки товару на суму 10 250,00 грн., проте, спірна сума помилково перерахована на інший розрахунковий рахунок відповідача.

Отже, предметом судового розгляду у даній справі є вимоги про стягнення з відповідача безпідставно одержаних грошових коштів.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У відповідності до п. 2.35 Глави 2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 р. № 2346-ІІІ, а саме п. 1.24 ст.1, встановлено, що помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Згідно з п. 6 Указу Президента України від 16.03.1995 р. № 227/95 «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України» підприємства незалежно від форм власності мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Доказів, які б свідчили про наявність правової підстави для отримання грошових коштів у сумі 10 250,00 грн. на розрахунковий рахунок № 7972, відповідач суду не надав, позовні вимоги належними та допустимим доказами не спростував.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення 10 250,00 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування чужими грошовими коштами у сумі 3 329,98 грн. При цьому позивач розмір процентів нараховує за період з 01.03.2016 по 25.04.2018 у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на момент їх нарахування.

Судом враховується, що ч. 2 ст. 1214 ЦК України передбачено можливість стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 536 ЦК України.

Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грошима. Підставами для застосування до правовідносин ст. 536 є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге, необхідно встановлення їх розміру договором або чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, укладеними у спрощеній формі договором купівлі-продажу розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не встановлено. Не може бути прийнято судом до уваги посилання позивача на можливість застосування при нарахуванні відсотків аналогії закону, а саме ст.1048 ЦК України, яка передбачає розмір процентів за користування позикою, оскільки чинним законодавством України не передбачена можливість застосування до правовідносин купівлі-продажу правових норм, які регулюють правовідносини позики.

Крім того, згідно з ст.1046 ЦК України позика передбачає правомірне користування позикоодержувачем грошовими коштами, оскільки у даному випадку позикодавець з власної волі передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві суму позики. Враховуючи, зобов'язання сторін щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, вчиняються сторонами не на виконання правомірно взятих на себе грошових зобов'язань, до даних правовідносин не можуть бути застосовані норми ст.1048 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Чинним законодавством не передбачено можливості застосування до відносин з користування чужими грошовими коштами положень про позику, оскільки вони є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види правовідносин, тому застосування до спірних правовідносин положення ст. 1048 ЦК України, є безпідставним.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок отримання безпідставно набутих коштів не дає підстав для застосування аналогії закону, передбаченої статтею 8 ЦК України.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення 3 329,98 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача помилково перерахованих коштів у розмірі 10 250,00 грн.

В частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 3 329,98 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "Шацьке учбово-дослідне лісове господарство" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" про стягнення помилково перерахованих грошових коштів у сумі 13 579,98 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" (49051, м. Дніпро, пр-т Слобожанський, буд. 40-А, ) на користь Державного підприємства "Шацьке учбово-дослідне лісове господарство" (44000, Волинська область, смт. Шацьк, вул. Гагаріна, 19, ) суму помилково перерахованих коштів у розмірі 10 250,00 грн. (десять тисяч двісті п'ятдесят грн. 00 коп.) та витрати по сплаті судового збору - 1 329,94 грн. (одна тисяча триста двадцять дев'ять грн. 94 коп.), про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" (49051, м. Дніпро, пр-т Слобожанський, буд. 40-А, ) на користь Державного підприємства "Шацьке учбово-дослідне лісове господарство" (44000, Волинська область, смт. Шацьк, вул. Гагаріна, 19, ) процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 3 329,98 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.07.2018

Суддя Н.Г. Назаренко