КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2018 р. Справа№ 925/1345/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Управління інспектування Черкаської міської ради

на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.02.2018

у справі № 925/1345/17 (суддя Дорошенко М.В.)

за позовом Комунального підприємства «Черкасиінвестбуд» Черкаської міської ради

до Управління інспектування Черкаської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Черкаська міська рада

про стягнення 107 196,96 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Черкасиінвестбуд» Черкаської міської ради (надалі - КП «Черкасиінвестбуд», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління інспектування Черкаської міської ради (надалі також - відповідач) про стягнення 107 196,96 грн заборгованості, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором зберігання №158 від 02.12.2016 щодо здійснення у період з грудня 2016 року по вересень 2017 року оплати за зберігання майна, переданого за актами приймання-передачі №1 від 02.12.2016 та №2 від 06.12.2016.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09.11.2017 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Черкаську міську раду (надалі також - третя особа).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.02.2018 у справі №925/1345/17 позов задоволено частково, стягнуто з Управління інспектування Черкаської міської ради на користь КП «Черкасиінвестбуд» 50 828,28 грн боргу, 762,43 грн витрат на сплату судового збору, в решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство не пов'язує момент укладення договору зберігання, набрання чинності, виникнення і виконання зобов'язань за ним з реєстрацією цього договору в органах Казначейства для проведення оплати зберігання і наявності для цього відповідних бюджетних призначень; правильним є визначення витрат позивача на зберігання майна на одному майданчику в цілому за фактичний період його зберігання незалежно від кількості переданих відповідачем на зберігання майнових об'єктів; зберігання позивачем майна, переданого йому відповідачем за договором розпочалося лише з 02.12.2016, тому до суми витрат на зберігання майна за грудень 2016 року підлягає включенню лише частина вказаної позивачем суми витрат; відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання щодо сплати позивачеві плати за зберігання майна за період з 02.12.2016 по 15.09.2017 у сумі 50 828,28 грн, тим самим порушивши права позивача на своєчасне одержання вказаної суми коштів, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Управління інспектування Черкаської міської ради звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач наголошував на тому, що умовами договору не визначено ціни послуг за зберігання майна, а лише встановлено певні обмеження щодо можливості відшкодування оплати за фактичний строк зберігання при настанні відповідних обставин, однак, позивачем наявність таких обставин не доведено; відсутність погодженої сторонами ціни договору пов'язано з тим, що відповідач не є власником майна, переданого на зберігання позивачеві, а тому всі витрати повинні відшкодовуватись власником цього майна; помилковим є висновок суду про те, що договір не є безоплатним, у зв'язку з чим відповідач вважає, що у нього не виникло зобов'язання з оплати послуг зберігання; за спірний період від позивача не надходило на адресу відповідача жодного договору, рахунку, акту наданих послуг щодо сплати нарахованих сум за зберігання майна, а також кошторису витрат за зберігання та актів звірки взаєморозрахунків; наданий позивачем розрахунок витрат є необґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 колегією суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Агрикової О.В, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління інспектування Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.02.2018 у справі № 925/1345/17, встановлено КП «Черкасиінвестбуд» та Черкаській міській раді строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2018 розгляд апеляційної скарги Управління інспектування Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.02.2018 у справі №925/1345/17 призначено на 25.06.2018, повторно встановлено КП «Черкасиінвестбуд» та Черкаській міській раді строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2018 № 09.1-08/1587/18 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв'язку з перебуванням судді Агрикової О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці з 23.06.2018, сформовано судову колегію у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2018 апеляційну скаргу Управління інспектування Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.02.2018 у справі №925/1345/17, призначену на 25.06.2018, прийнято до провадження вищевказаним складом суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2018, в порядку ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у розгляді справи №925/1345/17 оголошено перерву до 16.07.2018.

Позивач та третя особа не скористалися правом, наданим статтею 263 ГПК України, відзивів на апеляційну скаргу не надали.

У судове засідання третя особа явку свого уповноваженого представника не забезпечила, про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за відсутності вказаної особи.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача вимоги та доводи апеляційної визнав обґрунтованими з огляду на відсутність у відповідача відповідних бюджетних призначень для проведення оплати за зберігання майна за вказаним договором.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 02.12.2016 між Управлінням інспектування Черкаської міської ради (у тексті договору - поклажодавець) та КП «Черкасиінвестбуд» (у тексті договору - зберігач) було укладено договір зберігання №158 (далі - договір).

Згідно з пунктом 1.1 договору поклажодавець передає зберігачеві, а зберігач приймає на зберігання металеву конструкцію (тимчасову споруду), рекламний щит (далі - майно) згідно з актами приймання-передачі.

Відповідно до пункту 1.2 договору відлік часу зберігання майна починається від дати, зазначеної в акті приймання-передачі. Загальний термін перебування майна на зберіганні не має бути більшим одного року.

Пунктом 2.2 договору визначено, що зберігач має право, зокрема:

2.2.1. Вимагати оплати за фактичний строк зберігання, якщо майно витребуване достроково або не забрано в строк, встановлений п. 1.2 договору;

2.2.2. Вимагати оплату за весь строк зберігання, якщо відмова від зберігання викликана шкідливими властивостями речі, про які зберігач не був попереджений;

2.2.4. У випадках, якщо поклажодавець не оплатив послуги із зберігання, зберігач має право реалізувати майно та за рахунок отриманих коштів відшкодувати витрати зі зберігання.

Згідно з п. 2.3.4 договору поклажодавець зобов'язаний оплачувати фактичний строк зберігання згідно з розрахунками, встановленими розділом 3 даного договору.

Відповідно до п. 3.1. договору зберігачеві відшкодовуються послуги зі зберігання та послуги з транспортування відповідно до кошторису понесених витрат. Форма оплати - готівкові кошти або переказ на поточний банківський рахунок, зазначений у розділі «Реквізити і підписи сторін» (п. 3.2. договору).

Пунктом 7.1.договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 05 грудня 2017 року.

На виконання умов договору за актами приймання-передачі №1 від 02.12.2016 та №2 від 06.12.2017 Управління інспектування Черкаської міської ради передало, а КП «Черкасиінвестбуд» прийняло на зберігання відповідно рекламний щит в незадовільному стані зі слідами демонтажу та металеву конструкцію (тимчасову споруду) білого кольору з написом «Ремонт взуття» з кондиціонером (а.с. 9-10).

02.12.2016 та 10.01.2017 директор КП «Черкасиінвестбуд» затвердив розрахунки надання послуг зі зберігання малих архітектурних форм за один місяць 2016 року у сумі 2 942,40 грн та за один місяць 2017 року 5 644,80 грн відповідно (а.с. 11-12).

З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2017 КП «Черкасиінвестбуд» цінним листом з описом вкладення надіслало Управлінню інспектування Черкаської міської ради претензію-вимогу від 15.09.2017 №235/13-01 про сплату боргу за зберігання майна, переданого на виконання договору №158 за 6 актами приймання-передачі у сумі 262 040,08 грн, у тому числі 50 929,80 грн плати за зберігання майна, переданого за актом приймання-передачі №1 від 02.12.2016 та 50 537,48 грн плати за зберігання майна, переданого за актом приймання-передачі №2 від 06.12.2016 (а.с. 13-14).

Вказана претензія-вимога була отримана відповідачем 19.09.2017 (а.с. 15), однак залишена останнім без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог позивачем та, відповідно, з прийнятим судовим рішенням про задоволення позовних вимог КП «Черкасиінвестбуд», виходячи з наступного.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, за правовою природою укладений сторонами договір є договором зберігання, за яким, згідно зі ст. 936 ЦК України, одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, чинне законодавство України не пов'язує момент укладення договору зберігання, набрання ним чинності, виникнення і виконання зобов'язань за ним з реєстрацією цього договору в органах Казначейства для проведення оплати за зберігання та наявності для цього відповідних бюджетних призначень, а тому доводи відповідача щодо необхідності здійснення такої реєстрації договору №158 від 02.12.2016 є безпідставними.

Згідно зі ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Установчим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі.

Відповідно до ст. 947 ЦК України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що згідно зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Отже, укладення КП «Черкасиінвестбуд» та Управлінням інспектування Черкаської міської ради договору зберігання від 02.12.2016 №158 було спрямоване на отримання останнім послуг зі зберігання майна та одночасного обов'язку із здійснення відшкодування витрат позивача на їх збереження.

При цьому, доводи апелянта про безоплатність вказаного договору, а також те, що відповідач не є власником майна, переданого на зберігання позивачеві, а тому всі витрати повинні відшкодовуватись власником цього майна, колегією суддів відхиляються, з огляду на те, що умовами укладеного між сторонами договору, зокрема, п. 2.3.4 договору чітко встановлений обов'язок поклажодавця оплачувати фактичний строк зберігання згідно з розрахунками, встановленими розділом 3 даного договору.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Пунктом 3.1. договору визначено, що зберігачеві відшкодовуються послуги зі зберігання та послуги з транспортування відповідно до кошторису понесених витрат.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, сторонами відповідний кошторис не складався та не затверджувався, а відтак, суд позбавлений можливості встановити вартість понесених позивачем витрат на зберігання.

Висновки суду першої інстанції про те, що під кошторисом у даному випадку мається на увазі обґрунтований розрахунок таких витрат, колегією суддів відхиляються, оскільки ані умовами договору, ані чинним законодавством не передбачено право зберігача самостійно встановлювати ціну договору, а розрахунок витрат може бути здійснений лише виходячи з встановленої ціни (вартості) таких витрат.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим здійснений позивачем у позовній заяві розрахунок плати за зберігання майна, а саме, переданого йому за актом приймання-передачі №1 від 02.12.2016 у сумі 53 745,60 грн та переданого за актом приймання-передачі №2 від 06.12.2016 у сумі 53 451,36 грн.

Так, до розрахунку стягуваної суми боргу КП «Черкасиінвестбуд» включило заробітну плату двох сторожів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у встановленому в Україні мінімальному її розмірі 1 600,00 грн у 2016 році та 3 200,00 грн у 2017 році; нарахований на заробітну плату єдиний соціальний внесок (ЄСВ), який сплачується роботодавцем; адміністративні витрати та 20% податку на додану вартість.

Перевіривши розрахунки стягуваної суми боргу, місцевий господарський суд дійшов висновку, що включені позивачем до розрахунку стягуваної суми боргу витрати є властивими витратами для зберігання майна.

Однак, як правильно вказує апелянт, зазначені позивачем як понесені ним витрати, а саме, на оплату праці найманих працівників та сплату податків (ЄСВ), не є наслідком виконання сторонами умов вищевказаного договору, оскільки з наданих позивачем табелів обліку використаного робочого часу працівників за період з січня 2016 року по листопад 2016 року вбачається, що такі працівники (сторожі ОСОБА_2 та ОСОБА_3) перебували з КП «Черкасиінвестбуд» у трудових відносинах ще до моменту укладення договору, а докази їх залучення саме для здійснення зберігання майна, переданого відповідачем, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, зберігання майна здійснювалося позивачем на одному, спеціально відведеному для цього майданчику, а витрати позивача на оплату праці сторожів, на оплату нарахованого на їх заробітну плату єдиного соціального внеску та на адміністративні витрати не залежали від кількості майнових об'єктів, які знаходилися на зберіганні на цьому майданчику.

Отже, визначення позивачем витрат на зберігання прийнятого за актами приймання-передачі №1 від 02.12.2016 та №2 від 06.12.2016 майна окремо по кожному із вказаних у цих актах майновому об'єкту не відповідає фактичним обставинам зберігання цього майна позивачем та фактичним витратам останнього, які він при цьому поніс.

Також колегія суддів звертає увагу на необґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку в частині понесених ним адміністративних витрат, оскільки вказана ним сума таких витрат не розшифрована та не підтверджена жодними доказами.

При цьому, як вбачається з розрахунку витрат на зберігання майна за грудень 2016 року у сумі 2 942,40 грн, такий здійснений позивачем за повний місяць.

Разом з тим, фактично зберігання позивачем переданого йому відповідачем за договором майна розпочалося лише з 02.12.2016, тому до суми витрат на зберігання майна за грудень 2016 року підлягає включенню лише частина вказаної суми витрат, що припадає на період з 02.12.2016 по 31.12.2016.

Також, як правильно зазначив місцевий господарський суд, відсутність встановленого законом та договором строку (терміну) виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати зберігання майна за цим договором означає, що для визначення строку виконання відповідачем вказаного зобов'язання слід керуватися ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої встановлено, що у разі якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки згаданою нормою не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення).

Як було зазначено вище, 15.09.2017 КП «Черкасиінвестбуд» надіслало Управлінню інспектування Черкаської міської ради претензію-вимогу від 15.09.2017 №235/13-01 про сплату боргу за зберігання майна, переданого на виконання договору №158 за 6 актами приймання-передачі у сумі 262 040,08 грн, у тому числі 50 929,80 грн плати за зберігання майна, переданого за актом приймання-передачі №1 від 02.12.2016, та 50 537,48 грн плати за зберігання майна, переданого за актом приймання-передачі №2 від 06.12.2016.

Направлення даної претензії, а також отримання її відповідачем 19.09.2017 підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку та опису вкладення у цінний лист, а також роздруківкою з офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень (а.с. 14-15).

При цьому, судом першої інстанції правильно враховано, що станом на 15.09.2017 - дату претензії-вимоги №235/13-01 позивач нарахував і пред'явив відповідачеві до сплати плату за зберігання майна лише за фактичний період зберігання з 02.12.2016 по 15.09.2017.

Разом з тим, розрахунок понесених витрат здійснений позивачем за період з грудня 2016 року по вересень 2017 року, тобто охоплює також період з 16.09.2017 по 30.09.2017, плата за який не могла увійти до суми вказаної претензії-вимоги позивача, а тому, строк здійснення відповідачем оплати послуг із зберігання майна за 15 днів з 16.09.2017 по 30.09.2017 станом на час звернення з позовом до суду ще не настав.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що протягом дії договору КП «Черкасиінвестбуд» не надавало Управлінню інспектування Черкаської міської ради відповідних рахунків на оплату, актів наданих послуг, кошторису витрат за зберігання та актів звірки взаєморозрахунків, що свідчило б про намагання позивача узгодити вартість таких витрат та їх склад.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Однак, позивачем належними засобами доказування правомірність заявлених позовних вимог не доведено.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, відсутність погодженого сторонами кошторису понесених витрат та вартості наданих послуг зберігання майна, у тому числі за період з 02.12.2016 по 15.09.2017, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позивачем факту понесення ним витрат на зберігання переданого відповідачем майна за договором зберігання №158 від 02.12.2016 на суму 107 196,96 грн, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог КП «Черкасиінвестбуд».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції, у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та обґрунтованість доводів апеляційної скарги Управління інспектування Черкаської міської ради, у зв'язку з чим скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Черкаської області від 20.02.2018 у справі №925/1345/17 - скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги Управління інспектування Черкаської міської ради, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління інспектування Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.02.2018 у справі №925/1345/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 20.02.2018 у справі №925/1345/17 скасувати.

3. Постановити у справі № 925/1345/17 нове рішення, яким у задоволенні позову Комунального підприємства «Черкасиінвестбуд» Черкаської міської ради відмовити повністю.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Черкасиінвестбуд» Черкаської міської ради (18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, буд. 47; ідентифікаційний код 22797909) на користь Управління інспектування Черкаської міської ради (18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Благовісна, буд. 170, кабінет 21; ідентифікаційний код 40955685) 2 411 (дві тисячі чотириста одинадцять) грн 94 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Черкаської області видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи №925/1345/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.07.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська