РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2018 року Справа №927/208/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О., розглянувши матеріали справи Товариства з обмеженою відповідальністю Інкріс-Агро, вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, 36014

до Товариства з обмеженою відповідальністю Промінь-2015, вул. Миру, буд. 2, с. Будо- Вороб'ївська, Новгород Сіверський район, Чернігівська область, 16012

про стягнення 1142463 грн. 82 коп.

за зустрічним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Промінь-2015, вул. Миру, буд. 2, с. Будо-Вороб'ївська, Новгород Сіверський район, Чернігівська область, 16012, адреса для листування: пр. Перемоги 28/8, м. Чернігів, 14017

до Товариства з обмеженою відповідальністю Інкріс-Агро, вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, 36014

про визнання недійсним договору

Представники сторін:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): не прибув;

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): не прибув;

встановив:

Товариством з обмеженою відповідальністю Інкріс-Агро подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Промінь-2015 про стягнення заборгованості у сумі 598950 грн. 33 коп., що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного сторонами договору поставки на умовах товарного кредиту №7-Ш від 16.02.2017, штраф у суму 284200 грн. 09 коп., 28% річних у сумі 145000 грн. 58 коп., інфляційних нарахувань у сумі 61981 грн. 65 коп., відсотків за користування кредитом 22566 грн. 73 коп., суму втрат від курсових коливань у розмірі 29764 грн. 44 коп.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.03.2018 у справі №927/208/18 відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 17.04.2018, 15:00.

10.04.2018 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Промінь-2015 до Товариства з обмеженою відповідальністю Інкріс-Агро про визнання недійсним договору поставки №7-Ш від 16.02.2017.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір поставки №7-Ш від 16.02.2017, укладений між сторонами на суму 2072186 грн. 74 коп. та підписаний зі сторони ТОВ Промінь 2015 т.в.о. директора ОСОБА_1, є недійсним, оскільки відповідно до положень статуту ТОВ Промінь-2015 у редакції, яка була чинна на час укладання спірного правочину, директор позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на вчинення правочину понад 500000 грн. 00 коп., про що знав відповідач за зустрічним позовом (позивач за первісним позовом) та є порушенням ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.04.2018 прийнято до розгляду зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Промінь-2015 до Товариства з обмеженою відповідальністю Інкріс-Агро про визнання недійсним договору для спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Інкріс-Агро до Товариства з обмеженою відповідальністю Промінь-2015 про стягнення 1142463 грн. 82 коп. у межах провадження у справі № 927/208/18.

У підготовчому судовому зсіданні 17.04.2018 позивачем за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) суду надано письмову заяву №316 від 12.04.2018 про збільшення позовних вимог на 21701 грн. 96 коп., відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом на свою користь заборгованість у розмірі 598950 грн. 33 коп., штраф у сумі 284200 грн. 00 коп., 28% річних у сумі 158784 грн. 68 коп., інфляційних нарахувань у сумі 68570 грн. 10 коп., відсотків за користування кредитом у сумі 23896 грн. 14 коп., суму втрат від курсових коливань у розмірі 29764 грн. 44 коп.

Заява про збільшення розміру позовних вимог відповідає положенням п. 2 ч. 2 ст. 46 та ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, а тому прийнята судом до розгляду.

17.04.2018, 02.05.2018 відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви до 02.05.2018 та 05.06.2018 відповідно.

Від відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) надійшов відзив на первісну позовну заяву від 19.04.2018, у якому відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) проти первісних позовних вимог заперечив, вказавши, що договір поставки №7-Ш від 16.02.2017 укладений з порушенням норм ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України та є недійсним відповідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України. Відповідачем за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) зазначено, що ТОВ Інкріс-Агро у договорі поставки №7-Ш від 16.02.2017 були закладені непропорційно великі розміри санкцій для покупця (відповідач за первісним позовом).

Від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) надійшов відзив на зустрічну позовну заяву №369 від 25.04.2018, у якому позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) щодо зустрічних позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 16.02.2017 не зазначено відомостей про обмеження ОСОБА_1 у здійсненні представництва юридичної особи. Крім того, на момент підписання оспорюваного договору та додатків до нього ОСОБА_1 знав про обмеження та розумів про можливі наслідки.

У письмовій відповіді на відзив позивача за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) №303 від 04.05.2018 позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) щодо зустрічним позовних вимог заперечував з тих же підстав, які викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву №369 від 25.04.2018.

Від ТОВ «Промінь-2015» надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив ТОВ «Інкріс-Агро» від 21.05.2018, у яких відповідач за первісним позовом зустрічні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

У підготовчому судовому засіданні 05.06.2018 позивачем за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) подані письмові заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву №371 від 25.05.2018 та письмова заяву №351 від 17.05.2018 про збільшення позовних вимог на 31198 грн. 26 коп., відповідно до якої позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) на свою користь заборгованість у розмірі 598950 грн. 33 коп., штраф у сумі 284200 грн. 00 коп., 28% річних у сумі 183596 грн. 06 коп., інфляційних нарахувань у сумі 73361 грн. 70 коп., відсотки за користування кредитом у сумі 25491 грн. 94 коп., суму втрат від курсових коливань у розмірі 29764 грн. 44 коп.

Заява про збільшення розміру позовних вимог відповідає положенням п. 2 ч. 2 ст. 46 та ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, а тому прийнята судом до розгляду.

Таким чином, новою ціною позову є 1195364 грн. 56 коп.

05.06.2018 у справі №927/208/18 Господарським судом Чернігівської області постановлено закрити підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 26.06.2018, про що зазначено у відповідному протоколі судового засідання.

У судове засідання 26.06.2018 прибули повноважні представники учасників судового процесу.

У судовому засіданні 26.06.2018 відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 03.07.2018.

У судове засідання 03.07.2018 сторони явки своїх повноважних представників у засідання суду не забезпечили, про час та місце судового розгляду справи судом повідомлялися належним чином, шляхом заповнення у судовому засіданні 26.06.2018 розписки про оголошення перерви.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

16.02.2017 сторонами у справі укладений договір поставки №7-Ш (далі за текстом - договір) (а.с. 13-15), у відповідності з умовами пункту 1.1-1.2 якого у строки, визначені договором, постачальник (позивач у справі) зобов'язався передати у власність покупця (відповідач у справі) продукцію виробничо-технічного призначення (надалі товар), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити його ціну, сплативши за нього визначену договором ціну, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом у сумі, визначеній відповідно до умов договору. Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, строк поставки покупцю та базис поставки, порядок та термін оплати товару та нарахованих відсотків, а також інші умов, визначені в додатках до договору, які є невід'ємною його частиною. Фактична номенклатура, асортимент та кількість по задоволеним постачальником замовленням визначаються згідно видаткових накладних. Перераховані аванси зараховуються в оплату товару, який було реалізовано в першу чергу.

Відповідно до п. 2.1 договору загальна вартість договору складається з загальної вартості товару, визначену із урахуванням вимог п.п. 2.2-.2.5 договору, що передається за договором та сум належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Вартість (ціна) товару встановлюється у гривнях і відображення у додатках до договору.

Сторонами укладено додатки до договору, у яких погоджено номенклатуру товару, кількість, ціну, суму та порядок оплати.

У пункті 2.5 договору зазначено, що покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із урахуванням вимог п.п. 2.2-2.4, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, у розмірах, вказаних у додатках до договору, шляхом перерахування коштів у національній валюті на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до п. 2.8 договору покупець має право провести дострокову оплату вартості (ціни) товару. У цьому випадку відсотки нараховуються та сплачуються за фактичну кількість днів користування товарним кредитом.

У п. 2.10 договору зазначено, що моментом переходу права власності на товар від постачальника до покупця є дата виписки видаткової накладної на товар.

Як встановлено у п. 3.3.1 договору, покупець зобов?язаний провести оплату за товар та сплатити відсотки за користування товарним кредитом з дотриманням порядку та термінів, передбачених п. 2 договору та додатку до нього.

Пунктом 9.13 визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання.

Позивач за первісним позовом свої зобов'язання за договором та додатками до нього виконав у повному обсязі, поставивши відповідачеві за первісним позовом товар на загальну суму 2072186 грн. 74 коп., що підтверджено доданими позивачем видатковими накладними. (а.с. 16-49).

Факт отримання товару за вказаними накладними відповідачем за первісним позовом не спростовано.

Відповідач за первісним позовом у порушення умов договору та додатків до нього розрахунок за поставлений товар здійснив частково, заборгованість склала 1421000 грн. 43 коп.

13.03.2018 позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) направив на адресу відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) заяву-повідомлення «Про зарахування однорідних зустрічних вимог, строк виконання яких настав у порядку ст. 601 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України» №144 від 13.03.2018, відповідно до якої повідомлено, що з моменту отримання відповідачем за первісним позовом даного повідомлення заборгованість ТОВ «Інкріс-Агро» перед ТОВ «Промінь -2015» за договором поставки №18-СГП/Ш від 27.10.2017 буде припинена, а заборгованість ТОВ «Промінь -2015» перед ТОВ «Інкріс-Агро» буде зменшена на суму 822050 грн. 14 коп. та сума основного боргу буде становити 598950 грн. 33 коп. (а.с. 54-55). Заява направлена відповідачу за первісним позовом 13.03.2018, що підтверджено фіскальним чеком та описом вкладення до цінного листа від 13.03.2018. (а.с. 56).

З урахуванням заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог заборгованість у розмірі 598950грн. 33 коп. заявлена до стягнення позивачем за первісним позовом.

Відповідно до п. 7.2 договору у випадку порушення умов договору постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань з оплати у встановлені договором терміни вартості (ціни) товару та/або відсотків за користування товарним кредитом. За порушення умов договору покупець:

А) сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, від суми боргу з кожен день прострочення;

Б) сплачує штраф у розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобовязання;

В) сплачує на користь постачальника 28 від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

З посиланням на п. 7.2 (Б) договору позивачем за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) заявлено до стягнення з відповідача штрафу у розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 284200 грн. 09 коп., що позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) обґрунтовує наявним у позовній заяві розрахунком. (а.с. 5).

На підставі п. 7.2 (В) та приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем за первісним позовом нараховано та заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом 28% річних за період прострочення платежу з 01.11.2017 по 12.03.2018, з 02.11.2017 по 12.03.2018, з 21.08.2017 по 12.03.2018, з 29.09.2017 по 12.03.2018, з 02.10.2017 по 12.03.2018, з 13.03.2018 по 11.04.2018, з 12.04.2018 по 04.06.2018 у загальному розмірі 183596 грн. 06 коп., а також інфляційні нарахування за вересень 2017 - квітень 2018 у загальному розмірі 73361 грн. 70 коп., що позивач обґрунтовує наявними у матеріалах справи розрахунками. (а.с. 7,125, 228).

Пунктом 2.6 договору за користування товарним кредитом покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов?язковій оплаті покупцем.

Відповідно до п. 2.7 договору строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком до договору, але не раніше дня наступного за днем отримання товару покупцем та закінчується у день повного розрахунку покупцем за поставлений товар.

З посиланням на п. 2.6 договору та додатків до нього позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом суму відсотків за користування товарним кредитом за період з 12.04.2018 по 17.05.2018 у розмірі 25491 грн. 94 коп. та суму втрат від курсових коливань у розмірі 29764 грн. 44 коп. підставі розділу 2 договору.

Згідно додатків №ІА000000068 від 16.02.2017, № ІА000000069 від 16.02.2017, № ІА000000158 від 14.03.2017, № ІА000000675 від 11.05.2017, № ІА000000676 від 11.05.2017, № ІА000000818 від 25.05.2017, № ІА000000850 від 29.05.2017, № ІА000000970 від 06.06.2017, № ІА000001147 від 19.06.2017, № ІА000001228 від 26.06.2017 кредит надається під 1% річних, у додатку № ІА000000189 від 20.03.2017 встановлено розмір 5%, у інших додатках такий розмір взагалі не встановлений (№ ІА000001521 від 17.08.2017, № ІА000001856 від 25.09.2017, № ІА000001889 від 28.09.2017).

Таким чином, у додатках до договору не йдеться про відсотки за користування товарним кредитом, а зазначено про відсотки річних, що підтверджено змістом таблиць у додатках.

У поданому відзиві на первісну позовну заяву відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) щодо позовних вимог заперечив, посилаючись на порушення норм ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України при укладанні договору поставки №7-Ш від 16.02.2017, який в силу ч. 1 ст. 215 є недійсним. Зазначає, що в оскаржуваному договорі позивачем за первісним позовом були закладені непропорційно великі розміри санкцій покупця (відповідач за первісним позовом).

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) зазначає, що т.в.о. директора ТОВ Промінь 2015 ОСОБА_1 не мав права підписувати спірний договір на суму понад 500000 грн. 00 коп. без попереднього схвалення загальними зборами учасників ТОВ Промінь 2015, діяв за межами наданих йому повноважень, про що знав директор ТОВ «Інкріс-Агро», у зв'язку з чим ТОВ Промінь 2015 звернулося з даним позовом до суду про визнання недійсним договору поставки №7-Ш від 16.02.2017 на підставі ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Встановивши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вислухавши присутніх в судових засіданнях під час судового розгляду справи представників сторін, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість первісних позовних вимог та необхідність часткового задоволення первісного позову, а також про необґрунтованість зустрічного позову та необхідність відмови у його задоволенні, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Спір між сторонами за первісним позовом виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем за первісним позовом зобов'язань з оплати одержаного за договором поставки на №7-Ш від 16.02.2017 товару.

Договір від №7-Ш від 16.02.2017, що укладений сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стосовно вимог зустрічного позову про визнання недійним укладеного сторонам договору поставки суд вважає за необхідне зазначити таке.

Судом встановлено, що договір поставки №7-Ш від 16.02.2017 та додаткові угоди до нього підписані з боку ТОВ «Інкріс-Агро» - директором ОСОБА_2, з боку ТОВ Промінь 2015 - т.в.о. директора ОСОБА_1 на загальну суму 2072186 грн. 74 коп.

Як на підставу для визнання договору поставки №7-Ш від 16.02.2017 недійсним позивач за зустрічним позовом посилається на ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки т.в.о. директора ТОВ Промінь 2015 ОСОБА_1, який вчиняв даний правочин, не мав належного обсягу цивільної дієздатності, діяв без дозволу загальних зборів засновників позивача за зустрічним позовом щодо укладання договору понад 500000 грн. 00 коп.

У зустрічній позовній заяві позивач за зустрічним позовом зазначив, що відповідач за зустрічним позовом був обізнаний про існування обмежень щодо укладання будь-яких угод, у т.ч. і на відчуження основних фондів товариства на суму понад 500000 грн. 00 коп., оскільки при підписанні спірного договору на виконання п. 3.3.4 договору постачальнику (відповідач за зустрічним позовом) були надані документи, у тому числі і сторінки статуту, де вказані обмеження підписанта (а.с. 14).

Доказів надання (надсилання) відповідачу за зустрічним позовом статуту позивача за зустрічним позовом останній не надав.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Як зазначено у протоколі загальних зборів ТОВ «Промінь-2015» від 15.08.2016, тимчасово виконуючим обов?язки директора ТОВ «Промінь-2015» призначено ОСОБА_1 (а.с. 110).

Відповідно до п. 6.6. статуту ТОВ «Промінь-2015» директор товариства укладає в Україні та за її межами договори, вчиняє інші юридичні дії та видає доручення про укладання таких договорів та представництво інтересів товариства іншим особам. Укладення директором будь-яких угод, у т.ч. і на відчуження основних фондів товариства, на суму понад 500000 грн. 00 коп., вимагає попереднього схвалення загальними зборами засновників (учасників). (а.с. 107).

Як передбачено ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Із аналізу змісту частини першої статті 241 Цивільного кодексу України випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Як встановлено судом, на виконання умов договору поставки №7-Ш від 16.02.2017 та додаткових угод до нього відповідач за зустрічним позовом передав, а позивач за зустрічним позовом прийняв товар за відповідними видатковими накладними (копії долучені до матеріалів справи). На даний час товар ТОВ "Промінь-2015" на адресу ТОВ "Інкріс-Агро" не повернутий.

Також позивачем за зустрічним позовом не спростовується зазначений ТОВ "Інкріс-Агро" факт часткової оплати поставленого за договором товару та наявність заборгованості за спірним договором у позивача за зустрічним позовом. Тобто дії, які вчинялись сторонами спірного договору, свідчать про його схвалення та прийняття до виконання.

У матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців громадських формувань, який засвідчує те, що особою, яка обрана (призначена) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи, станом на час укладення спірного договору поставки, був ОСОБА_1 (а.с. 115-117).

У вищезазначеному ОСОБА_1 будь-яких обмежень щодо укладання угод не зазначено.

Як передбачено ч. 1-3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Належних та допустимих доказів ознайомлення ТОВ "Інкріс-Агро" із положеннями статуту ТОВ "Промінь - 2015" останнім не надано.

Таким чином, доводи ТОВ «Промінь-2015» про обізнаність ТОВ «Інкріс-Агро» щодо обмеження укладання будь-яких угод на суму понад 500000 грн. 00 коп. є безпідставними та не можуть бути прийняті судом до уваги.

Під час вирішення вимог зустрічного позову судом враховуються також положення п. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивачем за зустрічним позовом - ТОВ "Промінь-2015", не доведено, яким саме чином і які саме дії відповідача за зустрічним позовом (ТОВ "Інкріс-Агро") під час укладення спірного договору поставки призвели до порушення прав ТОВ "Промінь - 2015". Також позивачем за зустрічним позовом взагалі не визначено, які саме його права порушено спірним правочином, адже поставки товару на користь позивача за зустрічним позовом відбувалися систематично, товар приймався та використовувався ТОВ "Промінь - 2015", відбувалися часткові оплати, що не спростовано позивачем за зустрічним позовом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач за зустрічним позовом не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, тобто не довів підстави, в силу яких договір поставки №7-Ш від 16.02.2017 має бути визнано недійсним.

Таким чином, вимоги зустрічного позову є необґрунтованими та такими, у задоволенні яких слід відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом відповідно до приписів ч. ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Щодо позову ТОВ "Інкріс - Агро" до ТОВ "Промінь - 2015" про стягнення заборгованості за договором поставки та нарахувань суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт поставки обумовленого договором та додатками до нього товару за вищезазначеними накладними на загальну суму 2072186 грн. 74 коп. (а.с. 16-49). Вищевказані обставини відповідачем за первісним позовом не спростовано.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вартість поставленого товару у визначений п. 2.5 договору строк та додатків до нього відповідач за первісним позовом сплатив частково, заборгованість склала 1421000 грн. 43 коп.

Факт отримання товару за договором відповідач за первісним позовом не заперечує. Товар повернутий позивачеві не був.

Судом встановлено, що позивачем за первісним позовом на підставі заяви-повідомлення «Про зарахування однорідних зустрічних вимог, строк виконання яких настав у порядку ст. 601 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України» №144 від 13.03.2018 здійснено зарахування однорідних зустрічних вимог на суму 822050 грн. 10 коп. за договором поставки №18-СГП/Ш від 27.10.2017 в рахунок погашення боргу за договором поставки №7-Ш від 16.02.2017.

У судовому порядку вищезазначена заява-повідомлення відповідачем за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) оскаржена не була.

Враховуючи заяву-повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог №144 від 13.03.2018 заборгованість за договором поставки №7-Ш від 16.02.2017 склала 598950 грн. 33 коп.

З урахуванням викладеного вище вимога щодо стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом заборгованості за поставлений товар у сумі 598950 грн. 33 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, й вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом відповідно до пункту 7.2 (Б) договору штраф у розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 284200 грн. 09 коп., оскільки відповідачем було порушено договірні зобовязання щодо вчасної оплати поставленого позивачем товару.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 7.2 (п.п. В) договору вказано, що у випадку порушення умов договору покупець сплачує на користь постачальника 28 від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача на підставі п. 7.2 (В) та приписів ст. 625 Цивільного кодексу України 28% річних за період прострочення платежу з 01.11.2017 по 12.03.2018, з 02.11.2017 по 12.03.2018, з 21.08.2017 по 12.03.2018, з 29.09.2017 по 12.03.2018, з 02.10.2017 по 12.03.2018, з 13.03.2018 по 11.04.2018, з 12.04.2018 по 04.06.2018 у загальному розмірі 183596 грн. 06 коп., а також інфляційні нарахування за вересень 2017 - квітень 2018 у загальному розмірі 73361 грн. 70 коп., що позивач обґрунтовує наявними у матеріалах справи розрахунками. (а.с. 7,125, 228).

За висновком суду позивачем за первісним позовом необґрунтовано нараховано та заявлено до стягнення з ТОВ «Промінь-2015» 28% річних, оскільки умовами пункту 7.2 (пп. В) укладеного сторонами договору не передбачене нарахування саме 28% річних. У вказаному пункті договору зазначено лише про можливість нарахування « 28» без зазначення самого виду нарахувань. У даному випадку у суду відсутнє право самостійно тлумачити зміст вказаного підпункту та визначати правову природу "28" як відсотків річних.

За таких обставин вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 28% річних за період прострочення платежу з 01.11.2017 по 12.03.2018, з 02.11.2017 по 12.03.2018, з 21.08.2017 по 12.03.2018, з 29.09.2017 по 12.03.2018, з 02.10.2017 по 12.03.2018, з 13.03.2018 по 11.04.2018, з 12.04.2018 по 04.06.2018 у загальному розмірі 183596 грн. 06 коп. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Разом з цим наданий позивачем за первісним позовом розрахунок інфляційних нарахувань відповідає фактичним обставинам справи, а тому вимога про стягнення з відповідача за первісним позовом інфляційних нарахувань за вересень 2017 - квітень 2018 у загальному розмірі 73361 грн. 70 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивачем за первісним позовом з посиланням на п. 2.6 договору та додатків до нього заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом суму відсотків за користування товарним кредитом за період з 12.04.2018 по 17.05.2018 у розмірі 25491 грн. 94 коп. та суму втрат від курсових коливань у розмірі 29764 грн. 44 коп. на підставі розділу 2 договору.

Наданий позивачем за первісним позовом розрахунок нарахувань суми втрат від курсових коливань у розмірі 29764 грн. 44 коп. є обґрунтованим, а вимога про стягнення вказаної суми такою, що підлягає задоволенню.

Щодо нарахування позивачем за первісним позовом суми відсотків за користування товарним суд зазначає таке.

Розмір відсотків за користування товарним кредитом не зазначений ані у договорі, ані у додатках до нього. Так, у додатках №ІА000000068 від 16.02.2017, № ІА000000069 від 16.02.2017, № ІА000000158 від 14.03.2017, № ІА000000189 від 20.03.2017, № ІА000000675 від 11.05.2017, № ІА000000676 від 11.05.2017, № ІА000000818 від 25.05.2017, № ІА000000850 від 29.05.2017, № ІА000000970 від 06.06.2017, № ІА000001147 від 19.06.2017, № ІА000001228 від 26.06.2017, № ІА000001521 від 17.08.2017, № ІА000001856 від 25.09.2017, № ІА000001889 від 28.09.2017 зазначено лише «% річних», що не може судом на власний розсуд тлумачитися як чітке встановлення сторонами договору саме розміру відсотків за користування товарним кредитом, що мають відмінну від річних (ст. 625 Цивільного кодексу України) правову природу.

За таких обставин вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом відсотків за користування товарним кредитом за період з 12.04.2018 по 17.05.2018 у розмірі 25491 грн. 94 коп. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Таким чином, вимоги первісного позову підлягають задоволенню у частині вимог про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 598950 грн. 33 коп., штрафу у розмірі 284200 грн. 09 коп., інфляційних нарахувань за вересень 2017 року - квітень 2018 року у розмірі 73361 грн. 70 коп., а також суми втрат від курсових коливань у розмірі 29764 грн. 44 коп.

Судові витрати покладаються судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Промінь-2015, вул. Миру, буд. 2, с. Будо-Вороб'ївська, Новгород Сіверський район, Чернігівська область, 16012, код 39988686 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Інкріс-Агро, вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, 36014, код 38661762, заборгованість у сумі 598950 грн. 33 коп., штраф у суму 284200 грн. 09 коп., інфляційних нарахувань у сумі 73361 грн. 70 коп., суму втрат від курсових коливань у сумі 29764 грн. 44 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 14254 грн. 10 коп.

3. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 28% річних у сумі 183596 грн. 06 коп. та відсотків за користування товарним кредитом у сумі 25491 грн. 94 коп. відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

5. Судові витрати за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

В судовому засіданні 03.07.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складення та підписання повного рішення 13.07.2018.

Суддя Демидова М.О.