РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.07.2018Справа № 910/3631/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні господарську справу

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м.Київ, пров.Шевченка,12, )

до 1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (61057, м.Харків, майдан Театральний, 1, )

2) Державного підприємства "Макіїввугілля"(02088, м.Київ, вул.Промислова, буд. 10, )

про припинення договору оренди та повернення сплачених коштів

за участю представників сторін:

Від позивача: Сірік І.А. за дов.

Від відповідача-1: Ізвєков В.К. за дов.

Від відповідача-2: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про 1) визнання договору оренди № 4964/2011 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.10.2011, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" припиненим з 22.10.2014; 2) стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області 495,73 грн. сплачених орендних платежів по договору оренди № 4964/2011 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.10.2011; 3) стягнення з Державного підприємства "Макіїввугілля" 354,09 грн. сплачених орендних платежів по договору оренди № 4964/2011 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.10.2011.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір оренди № 4964/2011 від 28.10.2011, укладений між позивачем та відповідачем 1 щодо оренди державного майна - частини нежитлового приміщення, загальною площею 2,0 кв.м. для розміщення банкомату, яке знаходиться на першому поверсі будівлі АПК, місцезнаходження: м.Макіївка Донецької області, балансоутримувачем якого є відповідач-2, припинив свою дію 22.10.2014 у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, а сплачена сума орендної плати за грудень 2014 року на користь відповідача- 1 495,73 грн. (70% відповідно до Методики розрахунки орендної плати), на користь відповідача - 2 354,09 грн. (30% відповідно до Методики розрахунки орендної плати) є помилково сплаченою, оскільки постановами Нацбанку № 436 від 23.07.2014, № 466 від 06.08.2014 було запроваджено надзвичайний режиму роботи банківської системи в Донецькій, Луганській областях, та АРК, та призупинено здійснення всіх фінансових операцій у населених пунктах, що не контролюються українською владою, тобто перебувають в межах території проведення антитерористичної операції, до яких відносилось місто Макіївка і в силу Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», орендар звільняється від сплати орендної плати за користування державним майном з 14.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.04.2018.

Ухвалою суду від 26.04.2018 відкладено розгляд справи на 29.05.2018.

02.05.2018 через канцелярію суду відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву, в якому надано пояснення щодо того, що листуванням сторін підтверджуються наміри та дії як орендаря та і орендодавця щодо продовження дії договору оренди державного майна, договір оренди продовжився відповідно до ст.764 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» до 17.10.2017 включно, та припинений з 17.10.2017 за заявою орендаря № 11-05-05631 від 18.10.2017. Стверджує, що позивач не надав доказів сплати до державного бюджету коштів з орендної плати в розмірі 495,73 грн. та зазначає, що вказана вимога має бути заявлена у визначеному Порядку повернення коштів, помилково або надмірну зарахованих до державного та місцевого бюджетів до органів Державної казначейської служби України, у задоволенні позову про визнання правочину припиненим просить відмовити, в частині стягнення з відповідача 1 коштів у розмірі 495,73 грн. провадження у справі закрити.

Ухвалою суду від 29.05.2018 відкладено підготовче засідання на 19.06.2018.

14.06.2018 через канцелярію суду позивачем подано клопотання про відкладення підготовчого засідання.

В судовому засіданні 19.06.2018 оголошено перерву на 03.07.2018.

В судовому засіданні 03.07.2018 позивачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 03.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.07.2018.

У судовому засіданні 17.07.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача 1 підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Відповідач -2 у засідання суду не з'явився, письмового відзиву на позов не надав, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином відповідно до ст. 120 ГПК України.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 17.07.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, оцінивши докази в їх сукупності, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.10.2011 між відповідачем 1 - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (орендодавець) з одного боку, та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (надалі - орендар) був укладений договір оренди № 4964/2011 нерухомого майна, що належить до державної власності, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне майно - частину нежитлового вбудованого приміщення першого поверху будівлі АПК, площею 2,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: 86113, м. Макіївка, Червоногвардійський район (далі - майно), що перебуває на балансі ВП «Шахта «Бугівська» ДП «Макіїввугілдя» (надалі - балансоутримувач), з метою розміщення банкомату, вартість майна визначена згідно зі звітом про оцінку на 30 квітня 2011 і становить за незалежною оцінкою 2496,00 грн.

У додатку № 1 до договору визначений розрахунок плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, за актом приймання-передавання від 28.10.2011 (додаток № 2 до договору) орендодавець передав, а орендар прийняв у користування визначений договором об'єкт оренди.

За умовами п.10.1 договору сторони визначили, що цей договір укладено строком на 2 роки 360 днів, що діє з 28.10.2011 до 22.10.2014 включно.

Пунктом 10.2 договору передбачено, що умови цього договору зберігають силу протягом усього строку дії цього договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище орендаря.

Відповідно до пп.10.3-10.4 договору, зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонують внести, розглядаються протягом місяця з дати їх подання до розгляду іншою особою. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміни його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п.10.4).

У п.10.6 договору встановлено, що чинність цього договору припиняється внаслідок, у т.ч. закінчення строку, на який його було укладено; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позивач вважає договір оренди № 4964/2011 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.10.2011 припиненим з 22.10.2014 у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено, з урахуванням листа № 20-6/580 від 27.02.2015, в якому банк повідомляв орендодавця про перешкоди у здійснені демонтажу банкомату та неможливість звільнення приміщення та листа Регіонального відділення Фонду державного майна по Донецькій області № 11-06-07207 від 12.06.2014, в якому орендодавець визнав припиненими правовідносини сторін, та з огляду на те, що рішення про продовження строку дії даного договору не приймалось, оцінка майна було проведена більш як три роки тому, що свідчить про відсутність підстав для продовження договору в розумінні ч. 2 ст.11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також стверджує про помилкове перерахування орендної плати за грудень 2014 на користь орендодавця (70%) та балансоутримувача (30%) враховуючи проведення на території місцезнаходження орендованого майна антитерористичної операції, призупинення діяльності банківських операцій на підставі безпосередньо постанов Національного банку України № 436 від 23.07.2014, № 466 від 06.08.2014 та в силу Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», звільняється від сплати орендної плати за користування державним майном з 14.04.2014, тому сплачені кошти просить повернути в судовому порядку.

Заперечуючи проти позову, Регіональне відділення Фонду державного майна по Донецькій області вказує про необґрунтованість вимог позивача з огляду на продовження дії договору, оскільки сторонами не висловлювались у визначений строк заперечення щодо його продовження натомість вчинялись дії щодо продовження оренди майна шляхом звернення орендаря із заявою про продовження договору та подачею переліку необхідних документів, укладенням трьохстороннього договору з ФОП Острик Т.В. на проведення оцінки об'єкта оренди від 08.10.2014, пояснює, що договір оренди припинив дії саме за заявою орендаря 18 жовтня 2017, вимоги щодо повернення помилково сплачених коштів мають бути звернені у визначеному порядку до органів Державної казначейської служби України.

Судом встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем -1 договір оренди № 4964/2011 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.10.2011 за своєю правовою природою є договором найма державного майна, до якого застосовуються положення Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно із ч.ч.1-2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Приписами ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Матеріалами справи встановлено, що за умовами договору оренди № 4964/2011 від 28.10.2011 позивач отримав на відповідній правовій підставі в оренду нерухоме майно: частину нежитлового приміщення, загальною площею 2,0 кв.м., розташоване за адресою: м.Макіївка, Червоноградський район, Донецької області на строк до 22.10.2014 з пролонгацією договору на той самий строк на тих самих умовах, за відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору після закінчення його чинності протягом одного місяця (п.10.4 договору).

Позивачем не надано суду доказів висловлення заперечень орендарю у визначений п.10.4 договору строк: після закінчення строку чинності договору протягом одного місяця щодо неможливості, небажання продовжувати орендні відносини по договору № 4964/2011 від 28.10.2011, що було б підставою для припинення дії договору 22.10.2014 у зв'язку із закінченням строку дії договору.

Натомість, з листування сторін судом встановлено, що 12.06.2014 орендодавець - Регіональне відділення Фонду державного майна по Донецькій області звернувся листом № 11-06/05-07207 до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» з повідомленням, що строк дії договору оренди № 4964/2011 від 28.10.2011 закінчується 22.10.2014 і для розгляду питання про продовження договору необхідно у 10-ти денний термін надати документи згідно переліку для проведення оцінки об'єкта, у разі недотримання зазначених умов договір продовжено не буде.

У відповідь на вказаний лист орендар заявою-листом № 20-6/2255 від 07.08.2014 щодо пролонгації договору оренди нерухомого майна надав пакет документів, також листом № 20/6/3587 від 29.10.2014 додатково надано документи.

При цьому, 08.10.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (замовник), Суб'єктом оціночної діяльності - ФОП Острик Тетяною Василівною (виконавець), ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (платник) був укладений договір на проведення оцінки об'єкта оренди, предметом якого є проведення виконавцем за завданням замовника незалежної оцінки об'єкта оренди - частини нежитлового вбудованого приміщення першого поверху будівлі АПК, площею 2,0 кв.м., місцезнаходження: 86113, м.Макіївка, Червоноградський район, а платник - зобов'язався оплатити її виконання. Звіт про оцінку об'єкта оренди на виконання договору від 08.10.2014 був переданий Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій області, що сторонами не заперечується.

В подальшому наказами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області № 01785 від 17.11.2014, № 01926 від 23.12.2014 затверджено висновок про вартість майна об'єкта оренди по договору № 4964/2011 від 28.10.2011 та вирішено на підставі заяви орендаря № 20-6/2255 від 07.08.2014 та висновку про вартість, складеного станом на 31.08.2014 внести зміни до договору № 1 про внесення змін до договору та здійснити перерахунок орендної плати з 23.10.2014.

Листом № 20-6/580 від 27.02.2015 орендар повідомив орендодавця, що внаслідок соціально-політичних подій, які мають місце в Донецькій області та м.Донецьку з 31.12.2014 банк позбавлений можливості користуватись майном, отриманим в оренду, і він є таким, що звільнений від обов'язку здійснювати орендну плату за договором на підставі закону з 31.12.2014, тому просив розірвати договір з дня отримання листа і зобов'язався звільнити орендованого майно невідкладно після припинення обставин, що перешкоджають виконанню робіт з демонтажу обладнання банку та його безпечному вивозу.

18.10.2017 орендодавець надіслав орендарю заяву № 11-05-05631 про припинення дії договору оренди № 4964/2011 від 28.10.2011 та повідомив, що на новий строк зазначений договір продовжено не буде, Регіональне відділення вимагає повернення майна з оренди за актом приймання-передачі.

Доказів спростування вищевказаних обставин позивач суду не надав.

Згідно зі статтею 764 ЦК у разі, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Тобто, норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов'язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 923/854/17.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно положень ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належних доказів на підтвердження своєчасної відмови орендодавця від пролонгації договору оренди № 4964/2011 від 28.10.2011 суду не надано.

Таким чином, враховуючи відсутність заперечень орендаря та орендодавця у визначений строк щодо продовження договірних відносин оренди майна, вчинення сторонами дій щодо проведення нової оцінки майна, договір № 4964/2011 від 28.10.2014 не припинив свою дію 22.10.2014, а був автоматично пролонгований на той самий строк та на тих самих умовах, які були ним передбачені.

Щодо посилань позивача про відсутність прийнятого рішення орендодавцем про продовження дії договору та визнання Регіональним відділенням Фонду державного майна по Донецькій області листом № 11-06-05-07207 від 12.06.2014 факту припинення договору, відсутності оцінки майна, суд зазначає, що вказані обставини спростовуються матеріалами справи та діями банку, спрямованими на проведення оцінки майна, надання пакету документів у відповідь на лист № 11-06-05-07207 від 12.06.2014 з метою продовження договірних відносин сторін.

Крім того, доказів звільнення відповідачем орендованого майна шляхом передачі його за актом приймання-передачі орендарю чи балансоутримувачу, повідомлення про намір звільнити майно станом на 22.10.2014 та протягом місяця після вказаної дати, суду не надано.

Лист № 20-6/580 від 27.02.2015, на який посилається позивач у позовній заяві, також не містить змісту припинення договору і датований вже після встановленого строку для висловлення заперечень орендарем.

Інші докази на підтвердження обґрунтованості вимог позивача про припинення договору з 22.10.2014 у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, суд зауважує, що статтею 16 ЦК та статтею 20 ГК не встановлено можливості визнавати договір припиненим, оскільки передбачений у пункті 6 частини 2 статті 16 ЦК спосіб захисту як "припинення правовідношення" не є тотожним "припиненню правочину", тобто Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в цій частині позовних вимог обрано спосіб захисту, який не передбачений діючим законодавством та не забезпечує захисту його порушених прав, оскільки спрямований на встановлення юридичного факту, з яким пов'язується можливість вимагати повернення майна з оренди.

У даному випадку вимога про визнання договору оренди № 4964/2011 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.10.2011 припиненим з 22.10.2014 по суті є вимогою про встановлення юридичного факту, тому не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК, частина 2 статті 16 ЦК) способам захисту порушеного права і задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області 495,73 грн. сплачених орендних платежів по договору оренди № 4964/2011 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.10.2011; та стягнення з Державного підприємства "Макіїввугілля" 354,09 грн. сплачених орендних платежів по договору оренди № 4964/2011 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.10.2011 суд зазначає наступне.

Свої вимоги щодо стягнення вказаних коштів з відповідача -1, як орендодавця та відповідача-2, як балансоутримувача орендованого майна ґрунтує на тому, що ПАТ «Промінвестбанк» звільнений від сплати орендної плати за користування державним майном з 14.04.2014 відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»; постановами Нацбанку № 436 від 23.07.2014, № 466 від 06.08.2014 було запроваджено надзвичайний режими роботи банківської системи в Донецькій, Луганській областях, та АРК, та призупинено здійснення всіх фінансових операцій у населених пунктах, що не контролюються українською владою, тобто перебувають в межах території проведення антитерористичної операції, до яких відносилось і місто Макіївка, що свідчить також і призупинення надання банківських послуг ПАТ «Промінвестбанк» та неможливістю використовувати орендоване майно за прямим призначенням, а також вказує, що враховуючи призупинення приймання УДППЗ «Укрпошта» поштової кореспонденції з 22.07.2014 банк не мав можливості надсилати поштові відправлення на адресу населених пунктів Донецької області, кошти у розмірі 495,73 грн. та 354,09 грн. орендних платежів сплачені банком по договору за грудень 2014 помилково і є безпідставно отриманими відповідачами.

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Умовами п.3.1 укладеного між сторонами договору оренди № 4964/2011 від 28.10.2011 встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - серпень 2011р. 82,78 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - жовтень 2011 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за вересень, жовтень 2011.

Відповідно до п.3.6 договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% та 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Зайва сума орендної плати, що надійшла до державного бюджету та балансоутримувачу, підлягає заліку в рахунок подальших платежів (п.3.9 договору).

Матеріалами справи встановлено, що позивач орендує майно: частину нежитлового вбудованого приміщення першого поверху будівлі АПК, площею 2 кв.м., яке знаходиться за адресою: м.Макіївка, Червоноградський район, що перебуває на балансі ВП»Шахта «Бутівська» ДП «Макіїввугілля» по договору оренди № 4964/2011 від 28.10.2011 згідно акту приймання-передачі, підписаного між орендарем та орендодавцем, з 28 жовтня 2011 року з метою розміщення банкомату.

Позивач просить повернути суму 849,82 грн. сплачених орендних платежів за грудень 2014 попередньо посилаючись на закінчення договору оренди з 22.10.2014 та безпідставне отримання вказаних коштів.

Разом з тим, позивач вказує на положення Закону України «Про тимчасові заходи проведення антитерористичної операції» та затверджений розпорядженням КМУ № 1275-р від 02.12.2015 Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, як на підстави звільнення від сплати орендної плати з 14.04.2014, і не оспорює сплачені орендні по 22.10.2014.

Помилковість сплаченої суми спірних коштів в якості орендних платежів за грудень 2014 по договору оренди № 4964/2011 від 28.10.2011 позивачем належними засобами доказування не доведено та судом за наявними матеріалами справи не встановлена.

Факт сплати коштів по договору оренди, враховуючи його пролонгацію, виключає безпідставність отримання їх відповідачами.

Частиною першою статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Отже, наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов'язання сплатити орендну плату об'єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Відповідно до пункту 1 постанови Правління Національного банку України від 06 серпня 2014 року № 466 постановлено банкам України призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, що не контролюються українською владою, тобто перебувають в межах території проведення антитерористичної операції.

Наказом в.о. Голови Правління ПАТ «Промінвестбанк» № 149 від 15.08.2014 призупинено з 18 серпня 2014 року здійснення усіх видів фінансових операцій до окремого розпорядження про їх відновлення у відділеннях банку по Донецькій та Луганській області, проте перелік банкоматів, у т.ч. у м.Макіївці ВП»Шахта «Бутівська» ДП «Макіїввугілля» до цього наказу не увійшов.

Відповідно до наказу Антитерористичного центру при Службі національної безпеки України № 33/6/а від 07.10.2014 визначено проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях з 07 квітня 2014 року.

Статтею 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (редакції станом на час спірних правовідносин), скасовано на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, проте не з 14.04.2014, як вказує позивач, а з набранням законної сили цього закону, з жовтня 2014 року.

При цьому, позивачем не надано доказів звільнення площі від банкомату, розміщеного по договору, у т.ч. у грудні 2014 року.

Призупинення здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою, неможливість використання майна згідно з умовами договору, не можуть однозначно засвідчувати неможливість використання такого майна ані відповідно до мети договору, яка не обмежується лише здійсненням фінансових операцій, ані взагалі, зокрема і з метою, що не суперечить положенням договору та/або закону, а отже наведена ця обставина не є абсолютною самостійною підставою для застосування норми частини шостої статті 762 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16.

Долученим до матеріалів справи розпорядженням ПАТ «Промінвестбанку» № 664-1/20-6 від 13.07.2015 вирішено не здійснювати оплату орендних платежів для розміщення банкоматів згідно переліку Додатку № 1, до переліку якого увійшов і банкомат у м.Макіївці ВП»Шахта «Бутівська» ДП «Макіїввугілля», з січня 2015 року.

Проте, доказів оформлення звернень зі змістом про звільнення ПАТ «Промінвестбанк» від сплати орендної плати за користування майном за грудень 2014 року, як і не можливості такого надсилання на адресу Фонду державного майна України, позивачем суду не надано.

Таким чином, проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Відповідно до ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, , 233, 238-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено: 19.07.2018

Суддя О.М.Ярмак