ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/2870/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Стратієнко Л.В.,

розглянувши касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" в порядку письмового провадження без виклику та повідомлення сторін

на постанову Одеського апеляційного господарського суду

від 14.12.2017

за позовом Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси"

до Житлово-будівельного кооперативу "Центральний-2"

про стягнення 106596,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Центральний-2", з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про стягнення 127035,40 гр. заборгованості за спожиту теплову енергію.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №4144 від 01.11.2006 на надання теплової енергії в частині здійснення розрахунків за надані послуги.

У запереченнях проти позову відповідач посилається на те, що розрахунок заборгованості базується на звітах за спожиту теплову енергію, які подавались колишнім головою Житлово-будівельного кооперативу "Центральний-2", а не на підставі показників вузла обліку, як того вимагають норми чинного законодавства. Крім того вказує, що позивачем не доведено збою програмного забезпечення приладу обліку теплової енергії.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.07.2017 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Центральний-2" на користь Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" 106596,95 грн заборгованості за спожиту теплову енергію та 1598,95 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що факт споживання відповідачем теплової енергії у період з листопада 2015 року по квітень 2016 року на загальну суму 106596,95 грн підтверджується відповідними звітами про обсяг спожитої теплової енергії, які складені самим відповідачем, які в силу умов п. 5.2. укладеного між сторонами договору є належними доказами споживання теплової енергії відповідачем.

Доказів оплати фактично одержаної теплової енергії за встановленими тарифами відповідачем не надано.

Збільшені позовні вимоги у розмірі 127035,40 грн визнано такими, що не підлягають задоволенню, оскільки їх розмір встановлений позивачем розрахунковим способом, що в свою чергу не відповідає ані обставинам справи, ані укладеному між сторонами договору, умовами п. 5.6. якого встановлено, що кількість спожитої теплової енергії визначається розрахунковим способом за відсутності приладу обліку (або виходу його з ладу).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 рішення Господарського суду Одеської області від 24.07.2017 у справі №916/2870/16 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення 98113 грн 83 коп заборгованості за спожиту теплову енергію і розподілу судових витрат, у позові в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення залишене без змін з викладенням його резолютивної частини у наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Центральний-2" на користь Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" 8483 грн 12 коп заборгованості за спожиту теплову енергію. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Центральний-2" на користь Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" 127 грн 05 коп судового збору за подання позовної заяви. У решті позову відмовити".

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована невідповідністю висновку суду першої інстанції щодо визначення обсягу спожитої теплової енергії за звітами про обсяг спожитої теплової енергії, складеними самим відповідачем, умовам договору про постачання теплової енергії, укладеному між сторонами, та п. 23 Правил користування тепловою енергією.

Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" подало до Касаційного господарського суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 у справі №916/2870/16, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 повністю, рішення Господарського суду Одеської області від 24.07.2017 залишити без змін.

Підставами для скасування постанови Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" зазначає порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, зокрема, приписів статей 32, 33, 43, 99 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017.

Заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги той факт, що правомірних обґрунтувань своєї позиції щодо причин невідповідності власних даних, зазначених у звітах по спожитій тепловій енергії та показників приладу обліку, зафіксованих актом 25.11.2016, відповідач до суду не надав та не довів підстави для зменшення позовних вимог, заявлених Комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеси".

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2018 поновлено Комунальному підприємству "Теплопостачання міста Одеси" строк на подання касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2017. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2017. Призначено до розгляду касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 у справі №916/2870/16 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач - Житлово-будівельний кооператив "Центральний-2" відзиву на касаційну скаргу не надав.

Колегія суддів, враховуючи положення п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України в редакції чинній з 15.12.2017 дійшла висновку про необхідність касаційного перегляду зазначеної справи.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що 01.11.2006 між Комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеси" (теплопостачальна організація) та Житлово-будівельним кооперативом "Центральний-2" (споживач) було укладено договір №4144 на постачання теплової енергії (договір).

За умовами розділу 1 теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов'язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбаченими цим договором.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору теплова енергія постачається Споживачу в житловий будинок за адресою вул. Космонавтів, 1 на опалення згідно витрат теплоносія G = 2,75 т/годину та на гаряче водопостачання в обсягах згідно додатку 1 до цього договору. Усі нові або реконструйовані системи теплопостачання Споживача, до введення їх в роботу, повинні бути прийняті в експлуатацію Теплопостачальною організацією, згідно з вимогами Правил користування тепловою енергією та Правил технічної експлуатації теплоспоживчих установок і теплових мереж з оформленням відповідного акту-допуску.

Згідно з п. 3.2.2. договору споживач зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, що передбачені цим договором.

Розділом 5 договору сторони погодили, що облік споживання теплової енергії на опалення та гаряче водопостачання визначається за приладами обліку. Звіт про фактичне щомісячне споживання теплової енергії споживач надає теплопостачальній організації в термін з 28 по 30 число звітного місяця. Показники приладів обліку щодобово знімаються в один і той же час та фіксуються у журналі. При відсутності приладу обліку (або виході його з ладу), кількість спожитої теплової енергії визначається розрахунковим способом: на опалення - згідно теплового навантаження будівлі з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел теплопостачальної організації та кількості діб роботи теплоспоживчого обладнання споживача в розрахунковий період; на гаряче водопостачання кількість теплової енергії визначається як добуток добового споживання зазначеного в договорі, на кількість діб у звітному періоді.

Вузол обліку теплової енергії визнається таким, що вийшов із ладу у випадку несанкціонованого втручання в його роботу; порушенні пломб на устаткуванні вузла обліку; механічному пошкодженні приладів і елементів вузла обліку. Наявність цих порушень фіксується відповідним записом в журналі з негайним (не більше ніж на протязі доби) повідомленням про це Теплопостачальної організації і оформляється актом. У видатку несвоєчасного повідомленні про вихід з ладу вузла обліку, вузол обліку рахується таким, що вийшов з ладу з моменту його останньої перевірки теплопостачальною організацією, але не більше 6-ти місяців.

Пунктами 6.1. - 6.5 договору визначено, що розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації по тарифу 179,12 грн за 1 Гкал. діючому на момент укладання договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої та зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця наступного за розрахунковим. Споживач та теплопостачальна організація щомісячно до 15 числа місяця після розрахункового складають акт звіряння взаєморозрахунків. Сальдо, що відображено в акті звіряння взаєморозрахунків враховується в рахунку-фактурі, що надається споживачу для подальшої оплати.

Згідно з п.п. 10.1., 10.4. договору він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2007, та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлене однією із сторін.

28.10.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду №9 до договору №4144 від 01.11.2006 відповідно до якої, п.6.1. договору було викладено у наступній редакції: "Розрахунки проводяться в грошовій формі згідно рахунку-фактури та акту звіряння взаєморозрахунків на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації, по тарифу для населення: у розмірі 652,548 грн за 1 Гкал (з ПДВ) встановленому з 01.04.2015 згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України за №725 від 03.03.2015".

За приписами статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтею 509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (статті 610, 612 ЦК України).

Як встановлено в статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами статті 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, споживач теплоенергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію згідно з пунктом 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198.

Відповідно до п. 17, 19 Правил користування тепловою енергією для обліку відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, або ті, що пройшли державну метрологічну атестацію. Після технічного огляду вузла обліку теплопостачальна організація видає акт про його прийняття в експлуатацію. Споживач за показами вузла обліку визначає обсяг спожитої теплової енергії та параметри теплоносія і заносить ці дані до журналу обліку споживання теплової енергії.

Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що умовами договору №4144 на постачання теплової енергії від 01.11.2006, а саме п. 5.1. визначено, що облік споживання теплової енергії на опалення на гаряче водопостачання визначається за приладами обліку.

Отже, як Правилами користування тепловою енергією, так й умовами договору на постачання теплової енергії від 01.11.2006 року визначено спосіб обліку теплової енергії на опалення, а саме за приладом обліку.

Звертаючись із позовом позивач посилався на те, що у зв'язку із встановленням збою у роботі програмного забезпечення приладу, виведенням приладу обліку з експлуатації з 01.11.2016 для проведення ремонту та повірки, та в відповідності з вимогами п.20 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 та умов п.5.6. договору про постачання теплової енергії №4144, через технічну несправність приладу обліку у спірний період розмір заборгованості відповідача необхідно обчислювати розрахунковим способом шляхом здійснення відповідного перерахунку. У зв'язку з чим просив стягнути з відповідача на свою користь 127035,40 грн.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (стаття 33 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017).

Згідно зі статтею 34 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017 року господарський суд приймає тільки ті доказі, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 36 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017 року передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов'язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доведення певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

В порушення зазначених процесуальних норм, позивач не довів за допомогою належних і допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості по сплаті за спожиту теплову енергію саме у заявленому розмірі та у заявленому періоді.

В процесі розгляду справи апеляційним господарським судом установлено та підтверджується наявними в матеріалах справи Актом приймання в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 17.08.2015, підписаного сторонами, та Актом зняття пломб та підключення до системи опалення від 06.11.2015, що станом на початок опалювального сезону 2015-2016 показники приладу обліку теплової енергії складали 1047 Ггкал.

29.11.2016 сторонами складений Акт виводу із експлуатації вузла обліку теплової енергії, згідно з яким Комунальне підприємство "Теплопостачання м. Одеси" виводить вузол обліку теплової енергії із експлуатації з 01.11.2016. В акті встановлено, що засіб обліку теплової енергії на системі опалення і гарячого водопостачання: обчислювач МВТ-2М №127125, разходомір на опалення 2WR№66417804. Зовнішні пошкодження відсутні. Пломби цілі. Показники прибору опалення 1060 Гкал, Гвп-32,174 Гкал. Показники прибору згідно останнього наданого звіту від 05.04.2016 опалення 1220, 201 Гкал, Гвп - 32,174 Гкал. Збій програмного забезпечення. Прибор виводиться із експлуатації для здійснення ремонту і держповірки.

08.12.2016 представником підрядника Приватного підприємства "Техприлад" складений Акт демонтажу засобів обліку теплової енергії.

13.01.2017 ДП "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" видано Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №24-1-3К/006, згідно з яким за результатами повірки засіб вимірювальної техніки визнається придатним та допускається до застосування згідно з вимогами ДСТУ Е 1434.

У листі від 01.02.2017 №2 Приватного підприємства "Техприлад" повідомлено, що теплолічильник пройшов повірку у сервісному центрі. Було здійснено заміну елементу живлення.

За висновком суду апеляційної інстанції, вказаними доказами підтверджується, що прилад обліку теплової енергії є справним та з ладу не виходив. Останніми показниками приладу обліку теплової енергії станом на кінець опалювального періоду 2015-2016 є 1060 Гкал, що зафіксовано у Акті виводу із експлуатації вузла обліку теплової енергії від 29.11.2016.

За відсутності доказів на підтвердження виходу із ладу приладу обліку теплової енергії, що встановлений у Житлово-будівельного кооперативу "Центральний-2", колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що облік спожитої теплової енергії споживачем - Житлово-будівельним кооперативом "Центральний-2" має визначатися саме за показниками приладу обліку теплової енергії, що визначено умови договору №4144 на постачання теплової енергії від 01.11.2006 (п. 5.1) та Правилами користування тепловою енергією за показниками приладу обліку теплової енергії (п.23).

Вказане спростовує доводи заявника касаційної скарги щодо визначення обсягу спожитої теплової енергії на опалення за звітами про обсяг спожитої теплової енергії, які складені самим відповідачем.

Доводи скаржника щодо необхідності рахувати вузол обліку таким, що вийшов з ладу з моменту його попередньої перевірки, яка відбулася 20.08.2015 року, у зв'язку з наданням недостовірних даних у звітах про обсяги спожитої теплової енергії та несвоєчасним повідомленням теплопостачальної організації про вихід з ладу приладів обліку суперечать умовам договору, в якому закріплено обов'язок теплопостачальної компанії здійснювати перевірку роботи приладів обліку та стану теплоспоживчого обладнання проводитися не рідше одного разу на 6 місяців (п. 4.2.4 договору).

Надаючи правову кваліфікацію доказам, наданим сторонами, з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог і заперечень, враховуючи недоведеність позивачем обсягу наданої теплової енергії протягом спірного періоду, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, визначивши суму заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію за показниками приладу обліку теплової енергії на підставі п.6.1. договору №4144 по тарифу для населення: у розмірі 652,548 грн. за 1 Гкал (з ПДВ) встановленому з 01.04.2015 згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України за №725 від 03.03.2015.

Згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Доводи скаржника про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.

Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, зводяться до необхідності переоцінки обставин справи, що виходить за межі касаційного провадження, визначені статтею 300 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017 року покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 у справі № 916/2870/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

Л. Стратієнко