ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/9734/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс" на постанову Київського апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І., Зеленіна В.О. від 12.02.2018 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" (Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтопостач-Агро") до Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення 1 114 114,78 грн,

за участю представників:

позивача - Дроботенко Ю.О. - адвокат; Твердохліб І.Ю. - адвокат;

відповідача - Тараско Т.Є. - адвокат,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" (після зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтопостач-Агро"; далі - ТОВ "Фірма Октан", ТОВ "Нафтопостач-Агро") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київпастранс" (далі - КП "Київпастранс") в якому просило стягнути з відповідача на його користь 992 982,20 грн інфляційних втрат та 121 132,58 грн - 3 % річних, а всього - 1 114 114,78 грн.

Позовні вимоги мотивовано посиланнями на ту обставину, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2010 у справі № 16/10 стягнуто з КП "Київпастранс" на користь ТОВ "Фірма Октан" 1 459 391,36 грн, яке виконано відповідачем протягом вересня 2015 року - серпня 2016 року на підставі договору про розстрочення боргу від 31.08.2015 № 31/08-1, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є підставою для додаткового стягнення з нього інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення відповідачем сплати боргу у межах строку позовної давності з 31.08.2012 по 30.08.2015 (до дня укладення договору № 31/08-1).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.08.2017 (суддя Чебикіна С.О.) позов задоволено частково.

Вирішено стягнути з КП "Київпастранс" на користь ТОВ "Фірма Октан" 48 910,54 грн - 3 % річних та 756 756,28 грн інфляційних втрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано посиланнями на обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Фірма Октан" лише за період з 15.06.2014 по 30.08.2015, тоді як строк позовної давності для заявлених позивачем вимог за період з 31.08.2012 по 14.06.2014 сплив.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 змінено назву позивача з ТОВ "Фірма Октан" на ТОВ "Нафтопостач-Агро"; рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постановлено в скасованій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Постанова обґрунтована тим, що відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з 31.08.2012 по 14.06.2014, судом першої інстанції було неправомірно ототожнено поняття строку позовної давності та строку, протягом якого можуть бути нараховані інфляційні втрати та три відсотки річних. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не було пропущено строк позовної давності зверненням до суду з позовом 15.06.2017, з урахуванням того що відповідачем (його діями) перервано строк позовної давності шляхом підписання 31.08.2015 договору про розстрочення боргу № 31/08-1.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

У касаційній скарзі КП "Київпастранс" посилається на порушення судом апеляційної інстанції положень статей 256, 257, 261, 267, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та зазначає, що станом на 15.06.2017 строк позовної давності для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 31.08.2012 по 14.06.2014 сплив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі КП "Київпастранс" просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції.

Узагальнений виклад позиції та прохання інших учасників справи.

Від ТОВ "Нафтопостач-Агро" із пропуском строку, встановленого на підставі частини 4 статті 294 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в ухвалі Верховного Суду від 02.04.2018, надійшов відзив на касаційну скаргу, який залишається касаційним судом без розгляду на підставі статей 118, 119 цього Кодексу, у зв'язку із відсутністю поважних причин пропуску строку та правових підстав для його поновлення.

У судовому засіданні представник відповідача просив скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, а представники позивача - залишити без змін постанову суду апеляційної інстанції.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Господарськими судами встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2010 у справі № 16/10 за позовом ТОВ "Фірма Октан" до КП "Київпастранс" стягнуто з відповідача на користь позивача 1 346 330,73 грн основного боргу, 57 401,09 грн інфляційних втрат, 13 152,76 грн - 3 % річних, 14 168,84 грн державного мита, 220,94 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 28 117 грн витрат на оплату послуг адвоката.

24.03.2010 Господарським судом міста Києва видано наказ про примусове виконання вищезазначеного рішення.

27.04.2010 Відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 18901227.

У зв'язку із невиконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2010 у справі № 16/10, 31.08.2015 між КП "Київпастранс" та ТОВ "Фірма Октан" було укладено договір про розстрочення боргу № 31/08-1 (далі - договір № 31/08-1), за умовами якого сторони погодили, що боржник буде сплачувати заборгованість за зазначеним судовим рішенням у розмірі 1 459 391,36 грн в порядку та строки вказані в пункті 1.2 договору.

03.09.2015 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 1 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Судами встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 15.06.2017 та просив стягнути з відповідача 121 132,58 грн інфляційних втрат та 992 982,20 грн - 3 % річних за період з 31.08.2012 (гранична дата, визначена позивачем в межах трирічного строку позовної давності) по 30.08.2015 (до дня укладення договору № 31/08-1).

26.07.2017 КП "Київпастранс" подано заяву про застосування строків позовної давності до заявлених ТОВ "Фірма Октан" вимог.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв'язку з чим таке зобов'язання є триваючим.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Укладенням договору № 31/08-1 сторонами визначеного інший порядок виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2010 у справі № 16/10, тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що у позивача наявне право на стягнення інфляційних втрат та 3 % річних до 30.08.2015.

Разом з тим, встановивши, що з даними вимогами позивач звернувся до суду лише 15.06.2017, суд першої інстанції шляхом зворотного відрахунку трьох років від дати звернення з позовом, дійшов правильних висновків про стягнення з відповідача 48 910,54 грн - 3 % річних та 756 756,28 грн інфляційних втрат за період з 15.06.2014 по 30.08.2015 та про відмову у їх стягненні за період з 31.08.2012 по 14.06.2014, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення з даними вимогами за цей період.

Натомість суд апеляційної інстанції навів, проте не врахував вимоги статті 256 ЦК України, згідно якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що вплинуло на правильність визначення ним періоду стягнення та ухвалення постанови.

При цьому дійшовши висновків про задоволення позову у повному обсязі, суд апеляційної інстанції помилково виходив з того, що укладенням договору № 31/08-1 було перервано строк позовної давності для звернення з даним позовом, оскільки ці обставини не впливають на встановлення періоду наявності у позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних враховуючи приписи статті 256 ЦК України та дату звернення з даним позовом до суду.

Крім того, як вже було зазначено вище, договором № 31/08-1 сторонами було визначеного інший порядок виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2010 у справі № 16/10, тому лише у випадку порушення відповідачем встановленого цим договором графіку погашення боргу, у позивача виникло б право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за відповідні періоди прострочення відповідачем сплати боргу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги КП "Київпастранс" про безпідставне стягнення з нього судом апеляційної інстанції інфляційних втрат та 3 % річних за період з 31.08.2012 по 14.06.2014, у зв'язку із спливом строку позовної давності для їх стягнення.

У відповідності до вимог статті 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин, постанова суду апеляційної інстанції як така, що винесена з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню, а законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 312, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс" задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 у справі № 910/9734/17 скасувати.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2017 у справі № 910/9734/17 залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір