УХВАЛА

м. Київ

13.07.2018Справа № 910/11783/16

За заявою про у справі За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Лутугинський" відстрочку виконання рішення №910/11783/16 Публічного акціонерного товариства "Акціонерний промислово-інвестиційний банк"
до про За зустрічним позовом до третя особа про За зустрічним позовом до третя особа1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Лутугинський"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі" стягнення 38 195 427, 02 євро та 105 751 241, 44 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Лутугинський" Публічного акціонерного товариства "Акціонерний промислово-інвестиційний банк" Товариство з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі" внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №203041/2-1 від 23.10.2013 року. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі" Публічного акціонерного товариства "Акціонерний промислово-інвестиційний банк" Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Лутугинський"
про визнання договору поруки № 20-3046/3-3 від 23.10.2013 року припиненим.
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Ярмоленко С.М.
Представники сторін:
від позивача (за первісним позовом): від відповідача-1 (за первісним позовом): від відповідача-2 (за первісним позовом):ОСОБА_1 - представник за довіреністю; ОСОБА_2 - представник за довіреністю; не з'явився.
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний промислово-інвестиційний банк" (надалі - позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Лутугинський" (надалі - відповідач-1 за первісним позовом, ТОВ "Вітряний парк Лутугинський") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі" (надалі - відповідач-2 за первісним позовом) про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-1908/2-1 від 25.06.2013 у розмірі 38 195 427, 02 євро, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.05.2016 становить 1 092 559 717, 16 грн. та 105 751 241, 44 грн.

Ухвалою суду від 26.07.2016 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Лутугинський" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі", про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3041/2-1 від 23.10.2013 для спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою від 01.08.2016 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Лутугинський", про визнання договору поруки №20-3046/3-3 від 23.10.2013 припиненим для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2018, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2018, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Лутугинський на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" заборгованість за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3041/2-1 від 23.10.2013 в розмірі 38 195 427, 02 євро 02 євроценти, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.05.2016 становить 1 092 559 717, 16 грн., з яких строкова заборгованість по кредиту в розмірі 25 906 350, 00 євро; прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 6 093 650, 00 євро; заборгованість по прострочених процентах за користування кредитними коштами в розмірі 6 021 199, 01 євро; заборгованість по строкових процентах за користування кредитними коштами в розмірі 174 228, 01 євро та судовий збір у розмірі 188 458, 67 грн. В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Лутугинський" відмовлено повністю.

Зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі" задоволено. Визнано договір поруки №20-3046/3-3 від 23.10.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Лутугинський" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі" припиненим. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк") на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі", 6; ідентифікаційний код 37011495) судовий збір у розмірі 1 378, 00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі", витрати за проведення судової експертизи у розмірі 76 632, 00 грн.

23.06.2018 через канцелярію суду від ТОВ "Вітряний парк Лутугинський" надійшла заява про відстрочку виконання рішення від 28.03.2018 по справі № 910/11783/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2018 заяву ТОВ "Вітряний парк Лутугинський" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.07.2018.

Представник від відповідача-2 за первісним позовом в судове засідання 13.07.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Так, ухвала суду від 05.07.2018 була надіслана за адресою відповідача-2 за первісним позовом, що зазначена у заяві, суд приходить до висновку, що відповідача-2 за первісним позовом було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки відповідача-2 за первісним позовом було належним чином повідомлено про, час і місце судового засідання та оскільки відповідачем-2 за первісним позовом не повідомлено про причини неявки, суд вважає, що неявка представника відповідача-2 за первісним позовом в судове засідання 13.07.2018 не перешкоджає розгляду заяви.

В судовому засіданні 13.07.2018 представник позивача за первісним позовом заперечував проти задоволення заяви, надав суду усні та письмові пояснення по суті заяви, представник заявника наполягав на задоволенні заяви, також надав суду усні пояснення по суті заяви.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом та відповідача-1 за первісним позовом, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 237 Господарського кодексу України).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012р. №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. №11-рп/2012).

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

За приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20.07.2004р. Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі №910/11783/16, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

Разом з тим, частиною 1 ст. 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 ст.331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приписами ч. 5 ст. 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

З огляду на викладені норми вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню у визначеному законодавством порядку та строки, і лише у виключних випадках суд, за наявності обґрунтованих обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання, може відстрочити таке виконання.

Так, мотивуючи заяву про відстрочку виконання рішення ТОВ "Вітряний парк Лутугинський" вказує, що для нього склалися обставини, які носять винятковий характер та унеможливлюють виконання рішення суду у даній справі у зв'язку з тим, що з 01.05.2015 на законодавчому рівні встановлено заборону на придбання електроенергії у виробників, які провадять діяльність на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, до яких і відноситься ТОВ "Вітряний парк Лутугинський".

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, засади організації та експлуатації енергосистем.

У даному випадку Закон України «Про електроенергетику» (зі змінами і доповненнями) визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Відповідно ст.15 Закону України "Про електроенергетику" купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких перевищують граничні показники (крім випадків, передбачених цим Законом), та весь її оптовий продаж здійснюються на оптовому ринку електричної енергії України. Функціонування інших оптових ринків електричної енергії в Україні забороняється.

Електрична енергія, вироблена на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), може бути реалізована на оптовому ринку електричної енергії України, за договорами зі споживачами або за договорами з енергопостачальниками.

Оптовий ринок електричної енергії України у кожному розрахунковому періоді зобов'язаний купувати у суб'єктів господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, та здійснювати повну оплату вартості електричної енергії, виробленої на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за «зеленим» незалежно від величини встановленої потужності чи обсягів її відпуску.

Статтею 151 Закону України "Про електроенергетику" визначено особливий порядок розрахунків на оптовому ринку електричної енергії - всі кошти за спожиту електричну енергію вносяться виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання відкриті в установах уповноваженого банку. З поточного рахунку зі спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії зазначені кошти спрямовуються енергогенеруючим компаніям та іншим суб'єктам господарської діяльності, які провадять продаж електричної енергії оптовому постачальнику електричної енергії згідно з алгоритмом, встановленим НКРЕКП.

26.04.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про електроенергетику" щодо особливостей регулювання відносин у сфері енергетики на території проведення антитерористичної операції» №284-VIII, яким викладено нову редакцію ст.23 Закону України "Про електроенергетику" та визначено, що Кабінет Міністрів України встановлює особливості регулювання правових, економічних та організаційних відносин, пов'язаних з продажем електричної енергії з оптового ринку електричної енергії України на тимчасово окуповану територію та на територію, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України.

07.05.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», якою з 01.05.2015 врегульовано порядок купівлі-продажу електричної енергії, переміщеної з території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, на іншу територію України та/або з контрольованої території на неконтрольовану територію.

Підпунктами 1 та 6 пункту 8 даної постанови Кабінет Міністрів України визначив, що оптовий постачальник не здійснює купівлі та оплати електричної енергії у виробників електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території, крім купівлі різниці перетоків електричної енергії. Оптовий постачальник (ДП "Енергоринок") здійснює відповідно до законодавства погашення заборгованості за закуплену у виробників електричну енергію та послуги за диспетчерське (оперативно-технологічне) управління і передачу електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами.

08.05.2015 Міністерством енергетики та вугільної промисловості України прийнято наказ №273 "Про затвердження переліку виробників електричної енергії" відповідно якого ТОВ "Вітряний парк Лутугинський" належить до виробників електричної енергії, устаткування та/або енергетичне обладнання яких знаходяться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Таким чином, в силу Закону України "Про електроенергетику", постанови Кабінету Міністрів України №263 від 07.05.2015 та наказу Міністерством енергетики та вугільної промисловості України №273 від 08.05.2015 у ДП "Енергоринок" відсутні правові підстави для купівлі електричної енергії у ТОВ "Вітряний парк Лутугинський", як у виробника електричної енергії, устаткування та/або енергетичне обладнання яких знаходяться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відтак, зупинення на підставі вказаних нормативно-правових актів проведення грошових розрахунків за вироблену та продану електроенергію призвело до припинення отримання ТОВ "Вітряний парк Лутугинський" доходів від єдиного для нього можливого джерела доходів та зупинення отримання доходів від господарської діяльності.

Вказані обставини стали підставою для здійснення процедури консервації основних засобів ТОВ "Вітряний парк Лутугинський", що підтверджується наказом №30/01-2017/001 від 30.01.2017.

Окрім того, судом встановлено, що 03.11.2017 між Компанією ZEILOUSE HOLDINGS LIMITED, яка володіє 99% статутного капіталу ТОВ "Вітряний парк Лутугинський" ТОВ "Вітряний парк Лутугинський", самим ТОВ "Вітряний парк Лутугинський" та компанією ASSAI TRADING LIMITED, як інвестором укладена угода про наміри №07/06-11/2017, за умовами якої, інвестор зобов'язується погасити утворену заборгованість ТОВ "Вітряний парк Лутугинський" перед позивачем за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3041/2-1 від 23.10.2013.

Разом з тим, відповідач-1 за первісним позовом вказує на те, що грошові кошти на погашення такої заборгованості можуть бути ним отримані не раніше березня 2019 року.

А отже, з настанням вказаної дати у відповідача-1 за первісним позовом буде реальна можливість сплатити на користь позивача за первісним позовом у даній справі заборгованість, стягнуту рішенням суду, навіть за наявності законодавчо встановленої заборони продажу електричної енергії.

Таким чином, факт укладання вказаного правочину про інвестування та узгодження графіку інвестування (додаток № 1 до угоди) з датою надходження коштів від інвестора з 10.08.2018 по 25.10.2020 щомісячними платежами на суму 900 000,00 грн. визнається судом таким, що підтверджує вжиття боржником реальних заходів для отримання коштів, спрямованих для виконання рішення суду, уникнення банкрутства та погашення заборгованості перед банком.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Вирішуючи питання щодо дотримання балансу інтересів сторін під час відстрочення рішення у даній справі суд виходить із того, що станом на даний момент ТОВ "Вітряний парк Лутугинський" законодавчо обмежений у праві продажу виробленої електричної енергії, що робить неможливим отримання ним грошових коштів, за рахунок яких рішення суду у даній справі буде виконане.

При цьому, після отримання ТОВ "Вітряний парк Лутугинський" в 2019 році фінансової допомоги від інвестора згідно з умовами угоди про наміри №07/06-11/2016 від 03.11.2017, кредитор (Банк) буде мати змогу задовольнити свої грошові вимоги.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що відстрочка виконання рішення у даній справі для ТОВ "Вітряний парк Лутугинський" буде в інтересах обох сторін, оскільки забезпечить надходження коштів на рахунки боржника та можливість погашення боргу у даній справі.

За таких обставин, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Лутугинський" про відстрочку виконання рішення підлягає задоволенню, а виконання рішення - відстроченню до березня 2019 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 331 ГПК України, про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись ст. ст. 232-235, 331 Господарського процесуального кодексу України суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Лутугинський" про відстрочку виконання рішення суду задовольнити.

2. Відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2018 у справі № 910/11783/16 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Лутугинський" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" суми заборгованості за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 20-3041/2-1 від 23.10.2013 у розмірі 38 195 427, 02 євро. До березня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 18.07.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко