КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2018 р. Справа№ 910/4049/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Комиса С.В., адвокат, довіреність № 1191 від 29.12.2017;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі №910/4049/18 (суддя Босий В.П., м. Київ, повний текст складено - 11.05.2018) за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про стягнення 55 567,75 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про стягнення 55 567,75 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі №910/4049/18 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 55 567,75 грн. страхового відшкодування.

При ухваленні даного рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння шкоди водієм автомобіля Renault Kango, реєстраційний номер НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність власника якого на момент виникнення ДТП була застрахована ПрАТ "Київський страховий дім".

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі №910/4049/18 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що на момент ДТП Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0002884 не набрав чинності, оскільки страхувальником не було здійснено оплати страхового платежу.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення відповідача, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, та з огляду на наявність викладеної позиції скаржника, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" (страховик) та ОСОБА_3 17.10.2017 було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245002/4098/0002884 (надалі - "Договір"), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем Seat Leon, реєстраційний номер НОМЕР_2, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

У м. Києві, по бульвару Дружби Народів, 38, 17.10.2017 о 19:40 год. сталась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля Seat Leon, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля Renault Kango, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4

Внаслідок зазначеної вище ДТП застрахований у позивача ТЗ отримав механічні пошкодження.

Вказане встановлено Довідкою Управління патрульної поліції у м. Києві №033421.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2017 у справі №757/64931/17-п ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Страхувальник - ОСОБА_3 18.10.2017 звернувся до позивача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження (звіту) № 01-30/10, складеного 30.10.2017 суб'єктом оціночної діяльності - Кулиш О.В., вартість відновлювального ремонту, автомобіля Seat Leon, реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 59 966,92 грн.

Позивачем було складено страховий акт № 00239997 від 31.10.2017, згідно якого сума виплати страхового відшкодування складає 55 567,75 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов'язання за договором страхування, позивач на підставі вказаного страхового акта № 00239997 від 31.10.2017, виплатив страхове відшкодування у розмірі 55 567,75 грн. на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученнями № 045788 від 31.10.2017.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Renault Kango, реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент скоєння ДТП була застрахована приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім" згідно із полісом №АК/002211258, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ, наданої позивачем до суду першої інстанції.

При цьому, згідно вказаного Полісу ліміт відповідальності по майну становить 100 000 грн., розмір франшизи - 0 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією про виплату страхового відшкодування, яка була отримана ПрАТ "Київський страховий дім" 15.11.2017 (а.с.54-55).

Проте, відповідачем сума страхового відшкодування сплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" 55 567,75 грн. страхового відшкодування.

Судом першої інстанції вказану вимогу було задоволено в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов'язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7). Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Так, спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/002211258 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн. 00 коп., розмір франшизи - 0 грн.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 55 567,75 грн. обґрунтовано задоволено місцевим господарським судом.

Доводи апелянта про те, що на момент ДТП Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0002884 не набрав чинності, оскільки страхувальником не було здійснено оплати страхового платежу, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Так, на підтвердження вказаних обставин щодо несплати страхового платежу, апелянтом не надано жодних доказів.

У будь - якому випадку, враховуючи виконання позивачем, як страховиком, своїх зобов'язань за договором в частині здійснення страхового відшкодування потерпілій особі, підстави вважати Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0002884 таким, що не набрав чинності, відсутні.

Крім того, слід зазначити, що вказана обставина не впливає на результат розгляду даного спору. Так, у потерпілого виникло право на відшкодування завданої йому шкоди. У зв'язку з виплатою потерпілому позивачем страхового відшкодування до останнього перейшло право вимоги. Отже, ані на факт наявності шкоди, ані на право позивача звернутися з таким позовом наведена обставина не впливає.

Таким чином, вказані доводи скаржника не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі №910/4049/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 26.07.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Дідиченко