ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.07.2018 Справа № 920/156/18
Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О. при секретарі судового засідання Гребенюк С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 920/156/18 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: фізичної особи-підприємця Сергієнко Тетяни Іванівни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамейя» (вул. Курська, буд. 18, м. Суми, 40020, ідентифікаційний код 34327895),

про стягнення 55245,41 грн. заборгованості за надані послуги з перевезення вантажу відповідно до договору з надання послуг по перевезенню вантажу № 24/07-2017 від 24.07.2017, укладеного між сторонами,

представники сторін:

позивача - Костиря Г.А. згідно ордеру серії ХВ № 000058 від 15.02.2018 приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції,

відповідача - Ватула В.І. за довіреністю б/н від 02.07.2018.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець Сергієнко Тетяна Іванівна, звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамейя» про стягнення 55245,41 грн. заборгованості за послуги перевезення відповідно до договору з надання послуг по перевезенню вантажу № 24/07-2017 від 24.07.2017. Судові витрати, які позивач поніс та очікує понести у зв'язку з розглядом справи складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн., фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. та очікувані витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11230,98 грн.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 05.03.2018 прийнято позовну заяву ФОП Сергієнко Т.І. до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/156/18.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 02.04.2018 відкладено розгляд справи № 920/156/18 на 02.05.2018 на 13 год. 00 хв.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 02.04.2018 повернуто зустрічну позовну заяву від 19.03.2018 Товариству з обмеженою відповідальністю «Керамейя».

12.04.2018 до господарського суду Сумської області надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамейя» б/н від 11.04.2018 на ухвалу господарського суду Сумської області від 02.04.2018 про повернення зустрічної позовної заяви.

У зв'язку з надходженням до суду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамейя», необхідністю вирішення питання щодо надсилання матеріалів справи № 920/156/18 до Харківського апеляційного господарського суду та перебуванням судді Резніченко О.Ю. у відпустці призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 920/156/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.04.2018 справу передано на розгляд судді Спиридоновій Н.О.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 32 Господарського процесуального кодексу України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 17.04.2018 провадження у справі № 920/156/18 зупинено до повернення матеріалів справи до суду першої інстанції.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду 16.05.2018 ухвалу господарського суду Сумської області від 02.04.2018 у справі № 920/156/18 залишено без змін, а матеріали справи № 920/156/18 направлено до господарського суду Сумської області для подальшого здійснення розгляду даної справи.

29.05.2018 матеріали справи № 920/156/18 надійшли до господарського суду Сумської області.

Ухвалою від 31.05.2018 провадження у справі № 920/156/18 поновлено та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 03.07.2018 об 11 год. 40 хв.

В судовому засіданні, розпочатому 03.07.2018 об 11 год. 00 хв. відповідно до приписів частини другої статті 216 та частини п'ятої статті 233 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошувалась протокольна ухвала про оголошення перерви в судовому засіданні до 14 год. 00 хв. 05.07.2018.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 920/156/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі № 920/156/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамейя» на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.05.2018 та ухвалу Господарського суду Сумської області від 02.04.2018 у вказаній справі.

Відповідач відзиву на позов не подав, в судовому засіданні 03.07.2018 представник відповідача усно зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

03.07.2018 представником відповідача подано до суду клопотання б/н від 02.07.2018 (вх. № 4962 від 03.07.2018) про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу або суттєво зменшити розмір даних витрат, які підлягають стягненню з відповідача, посилаючись на недоведеність факту надання саме правничої допомоги з огляду на надані позивачем докази, а також на простоту справи та незначну кількість дій представника позивача, оскільки фактично за весь час розгляду даної справи представник позивача приймав участь у двох судових засіданнях в режимі відеоконференції, а тому представник відповідача вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18230,98 грн. є неспіврозмірними та завищеними.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 05.07.2018 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

05.07.2018 представник позивача Костиря Г.А. згідно ордеру серії ХВ № 000058 від 15.02.2018 приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у відповідності до вимог статті 197 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

24 липня 2017 року між фізичною особою-підприємцем Сергієнко Т.І. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Керамейя» укладено договір з надання послуг по перевезенню вантажу № 24/07-2017 (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язувався в порядку та на умовах визначених у договорі виконати, з використання власних технічних засобів, а відповідач прийняти та оплатити послуги з перевезення цегляної сировини з Верхньосироватського родовища, обсяги яких погоджуються сторонами та встановлюються в актах здачі-приймання наданих послуг.

Згідно пункту 4.3 договору, вартість наданих позивачем послуг становить: - перевезення цегляної сировини автосамоскидами 38,00 грн. за 1 тонну з ПДВ.

Остаточна вартість послуг за договором встановлюється сторонами у актах здачі-приймання наданих послуг, підписаних сторонами за цим договором (пункт 2.1 договору).

Розділом 4 договору визначений порядок розрахунків між сторонами. До початку виконання послуг за договором відповідач здійснює попередню оплату на користь позивача, у розмірі 500000,00 грн. з ПДВ. Подальша оплата проводиться відповідачем щомісячно в безготівковій формі в національній валюті України, згідно акту здачі-приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2017, а в частині виконання сторонами своїх зобов'язань, до їх повного виконання (пункт 6.2 договору).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним на виконання зазначених умов договору, надано відповідачеві послуги з перевезення цегляної сировини з Верхньосироватського родовища, що підтверджується наступними актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг): № 4 від 31.07.2017 на суму 61809,28 грн. з ПДВ; № 5 від 05.08.2017 на суму 217618,40 грн. з ПДВ; № 6 від 10.08.2017 на суму 220572,32 грн. з ПДВ; № 7 від 10.08.2017 на суму 10604,48 грн. з ПДВ; № 8 від 15.08.2017 на суму 177395,86 грн. з ПДВ; № 9 від 20.08.2017 на суму 172429,56 грн. з ПДВ; № 10 від 25.08.2017 на суму 107874,04 грн. з ПДВ; № 11 від 05.09.2017 на суму 55245,41 грн. з ПДВ; всього на загальну суму 1023549,35 грн.

Транспортування вантажу підтверджується наступними товарно-транспортними накладними (форма № 1-ТН): № 003959 з 26-28 липня 2017 року; № 003961 з 26-28 липня 2017 року; № 003963 з 03-05 серпня 2017 року; № 003959 з 01-05 серпня 2017 року; № 003963 з 01-05 серпня 2017 року; № 003960 з 01-05 серпня 2017 року; № 003961 з 01-05 серпня 2017 року; № 003964 з 06-10 серпня 2017 року; № 003960 з 06-10 серпня 2017 року; № 003965 з 06-10 серпня 2017 року; № 003964 з 06-10 серпня 2017 року; № 003965 з 06-10 серпня 2017 року; № 003967 з 11-15 серпня 2017 року; № 003968 з 11-15 серпня 2017 року; № 003966 з 11-15 серпня 2017 року; № 003967 з 11-15 серпня 2017 року; № 003966 з 11-15 серпня 2017 року; № 003970 з 16-20 серпня 2017 року; № 003969 з 16-20 серпня 2017 року; № 003970 з 16-20 серпня 2017 року; № 3003968 з 16-20 серпня 2017 року; № 003969 з 16-20 серпня 2017 року; № 003973 з 21-25 серпня 2017 року; № 003972 з 21-25 серпня 2017 року; № 003972 з 21-25 серпня 2017 року; № 003971 з 21-25 серпня 2017 року; № 003971 з 21-25 серпня 2017 року.

Проте оплата послуг відповідачем проведена лише частково на загальну суму 968303,94 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 83015 від 26 липня 2017 року на суму 500000,00 грн. з ПДВ; № 83330 від 21 серпня 2017 року на суму 177395,86 грн. з ПДВ; № 83490 від 31 серпня 2017 року на суму 172429,56 грн. з ПДВ; № 83489 від 31 серпня 2017 року на суму 107874,04 грн. з ПДВ; № 83552 від 05 вересня 2017 року на суму 10604,48 грн. з ПДВ.

Таким чином, заборгованість відповідача за надані позивачем послуги відповідно до договору з надання послуг по перевезенню вантажу № 24/07-2017 від 24.07.2017, укладеного між сторонами, станом на 24.01.2018 складає 55245,41 грн. з ПДВ (1023549,35 грн. - 968303,94 грн.).

З метою врегулювання спору в досудовому порядку 24.01.2017 року позивачем на адресу відповідача направлено письмову вимогу з проханням погасити існуючу заборгованість в сумі 55245,41 грн., проте відповідачем не виконано зазначену вимогу позивача щодо сплати заборгованості.

Відповідач листом № 36 від 07.02.2018 року повідомив позивача про те, що невиконання грошового зобов'язання за вищезазначеним договором обумовлено відсутністю сформованого податкового кредиту з ПДВ за господарською операцією зі сплати авансового платежу за договором з надання послуг по перевезенню вантажу № 24/07-2017 від 24.07.2017, укладеного між сторонами.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов'язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Згідно частини першої статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 909 цього ж Кодексу передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 222 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов?язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт надання позивачем відповідачем послуг за договором з надання послуг по перевезенню вантажу № 24/07-2017 від 24.07.2017, укладеного між сторонами, повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується відповідачем.

Проте, в порушення умов договору з надання послуг по перевезенню вантажу № 24/07-2017 від 24.07.2017 та вимог статей 526, 629, 712 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач за надані послуги не розрахувався в повному обсязі, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, заборгованість відповідача перед позивачем за договором з надання послуг по перевезенню вантажу № 24/07-2017 від 24.07.2017 станом на 24.01.2018 складає 55245,41 грн., а також те, що факт надання позивачем відповідачем послуг за вищезазначеним договором повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 55245,41 грн. не заперечується відповідачем (буд-яких заперечень щодо позову до суду не подано), тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги в сумі 55245,41 грн. визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, в задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У позовній заяві позивач просить суд судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн., фактично понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. та очікувані витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11230,98 грн., покласти на відповідача.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом пунктів 3.1.1 договору про надання юридичних послуг № 22/01-1 від 22.01.2018, на протязі трьох днів з моменту підписання даного договору, позивач перераховує представнику Костирі Г.А. аванс у розмірі 7000,00 грн. Наступна винагорода за виконані представником роботи по даному договору складає 33 % від кожного реального надходження грошових чи матеріальних засобів на розрахунковий рахунок позивача від відповідача, з пропорційним відрахування отриманого представником авансу. Винагорода відбувається на підставі актів виконаних робіт.

В обґрунтування вказаної вище вимоги, позивачем долучено копії: договору про надання юридичних послуг № 22/01-1 від 22.01.2018 та копію ордеру серії ХВ № 000058 від 15.02.2018.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п'ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України). Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини п'ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За приписами частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В даному випадку представником позивача не подано суду доказів на підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу (доказів оплати позивачем витрат на правничу допомогу, рахунків, актів приймання виконаних робіт, тощо).

Частиною шостою статті 130 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п'ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 05.07.2018 до закінчення судових дебатів у даній справі представник позивача зробив заяву про те, що документи та відповідне клопотання щодо розподілу судових витрат буде подано ним до суду протягом п'яти днів після ухвалення рішення у даній справі.

Тому суд вважає за необхідне роз'яснити представнику позивача, що у разі подання ним відповідного клопотання щодо розподілу судових витрат та доказів на обґрунтування зазначеного клопотання, з дотриманням вимог частини восьмої стаття 129 Господарського процесуального кодексу, судом буде винесено з цього приводу додаткове рішення у відповідності до статті 244 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 1762,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 232, 233, 238, 240, 248, 252, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в частині стягнення суми боргу за договором з надання послуг по перевезенню вантажу № 24/07-2017 від 24.07.2017 задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамейя» (вул. Курська, буд. 18, м. Суми, 40020, ідентифікаційний код 34327895) на користь фізичної особи-підприємця Сергієнко Тетяни Іванівни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість за надані послуги з перевезення вантажу відповідно до договору з надання послуг по перевезенню вантажу № 24/07-2017 від 24.07.2017 в сумі 55245,41 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16 липня 2018 року.

Суддя Н.О. Спиридонова