КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2018 р. Справа№ 910/975/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Котенко О.О.

за участю учасників справи:

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: Гриб Ю.М.

від відповідача-2: Сокур О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ"

на рішення господарського міста Києва

від 03.04.2018 (повний текст рішення складено 12.04.2018)

у справі №910/975/18 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ"

до 1) Публічного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК"

2) Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ"

про визнання недійсним договору поруки

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК", Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" про визнання недійсним договору поруки від 05.02.2015 №20-0189/3-3, укладеного між Публічним акціонерним товариством "АЗОТ" та Публічним акціонерним товариством "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК", з моменту його укладення.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що договір поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 суперечить нормам чинного законодавства, зокрема ст. 626 Цивільного кодексу України, та має бути визнаний недійсним на підставі п. 3 ст. 203, п. 1 ст. 215 ЦК України.

20.02.2018 представником позивача надано суду першої інстанції заяву про зміну підстав позову, в якій позивач просить суд змінити підстави позову, а саме: визнати недійсним договір поруки від 05.02.2015 №20-0189/3-3, укладений між Публічним акціонерним товариством "РІВНЕАЗОТ" та Публічним акціонерним товариством "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК", на підставі п. 1 ст. 203, п. 1 ст. 215 ЦК України як такого, що суперечить нормам діючого законодавства України.

Місцевим господарським судом прийнято до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.04.2018 відмовлено в позові повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2018 у справі №910/975/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві та заяві про зміну підстав позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" на рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2018 у справі №910/975/18; призначено справу до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2018 у справі №910/975/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. При цьому, відповідач-2 зазначив, що уклавши кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 20-2199/2-1 від 23.07.2013 сторони досягли згоди з усіх його істотних умов; визначаючи конкретні види забезпечення виконання зобов'язань за договором, сторони не домовились застосовувати такий вид виконання зобов'язань, як порука. На думку скаржника, з урахуванням вимог п.п. 6.8., 6.9., п. 7.1 Договору, положень ст. 525 ЦК України, укладення договору поруки могло мати місце лише після підписання відповідних змін та доповнень до кредитного договору з обов'язковим отриманням письмової згоди ПрАТ "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" на розголошення фактів та інформації за договором; проте, позивач не надавав своєї згоди на розкриття інформації третім особам, про укладення договору поруки не знав.

В судове засідання апеляційної інстанції 17.07.2018 представник позивача не з'явився.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

23.07.2013 між Публічним акціонерним товариством "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" (банк) та Приватним акціонерним товариством "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" (позичальник) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-2199/2-1 (надалі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлюваної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 50000000,00 дол. США. (ліміт кредитної лінії), на умовах, встановлених цим договором, далі кредит або кредитна лінія, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором; кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 20.01.2014; кредит надається із наступним цільовим призначенням: поповнення обігових коштів.

Договором про внесення змін та доповнень №20-0020/2-1 від 10.01.2014 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-2199/2-1 від 23.07.2013 сторони дійшли згоди викласти пункт 2.2 кредитного договору у наступній редакції: «кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 30 квітня 2014 року». Також, укладаючи договір про внесення змін та доповнень №20-0020/2-1 до кредитного договору, сторони погодили, що згідно п. 3.3. кредитного договору, проценти за користування кредитом, нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 11% (одинадцять процентів) річних.

Відповідно до п. 6.2. кредитного договору, даний договір діє до повного повернення позичальником отриманих сум кредитних коштів, сплати в повному обсязі процентів за користування ним до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов'язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, між Публічним акціонерним товариством "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" (кредитор) та Приватним акціонерним товариством "РІВНЕАЗОТ" (поручитель) укладений договір поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 (далі - договір поруки), відповідно до умов якого, поручитель у відповідності до умов цього договору, у випадку невиконання та/або прострочення виконання позичальником (Приватним акціонерним товариством "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ") зобов'язань за кредитним договором зобов'язується виконати зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором (договір про відкриття кредитної лінії №20-2199/2-1 від 23.07.2013), з урахуванням п. 2.2 цього договору, а саме погасити: заборгованість з повернення кредитору кредиту за кредитним договором; нараховані за користування кредитом проценти, виходячи з встановлених кредитором процентних ставок у розмірі 11% річних, та процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 16% річних, сплатити, у випадку порушення позичальником п.п. 3.10.1, 3.10.2., 3.10.3 кредитного договору збільшений розмір процентів на 5% річних, сплатити проценти у розмірі та у порядку, передбаченому п. 3.2 та п. 3.3. кредитного договору; суми неустойки (штрафу, пені); суми збитків, завданих кредиторові, понесених останнім внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору, у розмірі і випадках, передбачених кредитним договором.

Пунктом 2.2. договору поруки передбачено, що у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником зобов'язань, що випливають із кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в обсязі не більше 50000000,00 доларів США.

В обґрунтування заявленого позову про визнання недійсним договору поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 позивач посилається на те, що позивач ПрАТ "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" не був повідомлений про укладення договору поруки та згоди на укладення спірного договору не надавав, а про наявність вказаного договору позивачу стало відомо під час розгляду господарським судом Рівненської області справи №918/1164/15. Крім того, позивач стверджує, що договір поруки суперечить п. 7.1. кредитного договору, згідно із яким сторони зобов'язались зберігати в таємниці зміст кредитного договору. Таким чином, позивач стверджує, що договір поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 суперечить приписам чинного законодавства має бути визнаний недійсним в судовому порядку на підставі п. 1 ст. 203, п. 1 ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як встановлено вище, з метою забезпечення виконання позивачем ПрАТ "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії №20-2199/2-1 від 23.07.2013, між відповідачами був укладений договір поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015, відповідно до умов якого, відповідач-2 (ПрАТ "РІВНЕАЗОТ") взяв на себе зобов'язання перед відповідачем-1 (ПАТ "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК"), у випадку невиконання та/або прострочення виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором, виконати зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З огляду на характер поруки (похідний, залежний від основного зобов'язання), до істотних умов договору поруки слід віднести:

- визначення зобов'язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання;

- обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі, а ч. 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки;

- відомості про сторони: кредитора і поручителя;

- відомості про боржника. Так, боржник не є стороною договору поруки, але згідно із ч. 1 ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Також до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ч. 2 ст. 556 ЦК України).

Виходячи зі змісту положень ст. 553 ЦК України, договір поруки - двосторонній правочин, для укладення якого достатнім є волевиявлення кредитора і поручителя.

Чинним законодавством України також не встановлений обов'язок поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, зі змісту наведених положень Цивільного кодексу України вбачається, що порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.

Не містять умов щодо необхідності згоди позивача на укладення договору поруки також і положення кредитного договору.

В пункті 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 роз'яснено, що у вирішенні спорів про визнання недійсними договорів поруки на підставі того, що відповідний договір укладено без згоди боржника, господарському суду слід виходити з такого. Згідно з приписами статей 553, 554 ЦК України договір поруки укладається кредитором і поручителем за зобов'язанням, яке забезпечується договором поруки. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов'язанні, забезпеченому порукою. Обов'язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно, відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи позивача про необхідність згоди ПрАТ "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" як боржника за кредитним договором №20-2199/2-1 від 23.07.2013 на укладення між відповідачами, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, договору поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 є безпідставними.

Стосовно доводів позивача про те, що договір поруки суперечить п. 7.1. кредитного договору, згідно із яким сторони зобов'язались зберігати в таємниці зміст кредитного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7.1. кредитного договору, сторони зобов'язались зберігати в таємниці зміст кредитного договору, а також будь-яку інформацію та дані, передані кожною із сторін у зв'язку з виконанням договору, не розкривати та не розголошувати факти або інформацію будь-якій третій стороні без попередньої письмової згоди іншої сторони цього договору.

Разом з тим, відповідно до пункту 6.5. кредитного договору позичальник надав згоду на те, що банк буде надавати третій стороні, яка має наміри набути право вимоги, інформацію про позичальника, що містить банківську таємницю в обсягах та формі, визначеній банком та кредитну заборгованість; позичальник надає право банку, а банк має право, для забезпечення виконання умов цього договору, розкривати, поширювати, передавати інформацію та документи, пов'язані з кредитуванням позичальника та виконанням умов цього договору третім особам, в тому числі з якими банком буде укладено договір на отримання послуг щодо повернення заборгованості, в обсягах та формі, визначеній банком, на що позичальник надає свою згоду шляхом підписання цього договору.

Отже, у відповідності до умов кредитного договору банку надано право для забезпечення виконання умов даного кредитного договору, розкривати, поширювати, передавати інформацію та документи, пов'язані з кредитуванням позичальника та виконанням умов цього договору третім особам, в даному випадку для укладення оспорюваного договору поруки.

Статтею 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею (ч. 1). Положення цієї статті не поширюються на інформацію, яка підлягає опублікуванню. Перелік інформації, що підлягає обов'язковому опублікуванню, встановлюється Національним банком України та додатково самим банком на його розсуд (ч. 5).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що інформація про кредитний договір №20-2199/2-1 від 23.07.2013 та договір про внесення змін та доповнень до нього була опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень у справах №910/9932/14, №910/11585/14, №910/16628/14, на які також є посилання безпосередньо у самому договорі поруки.

Отже, доводи позивача щодо порушення положень пункту 7.1. кредитного договору внаслідок укладення договору поруки є безпідставними.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання договору поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 недійсним, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених Приватним акціонерним товариством "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" вимог про визнання договору поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 недійсним.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2018 у справі №910/975/18 - без змін.

Матеріали справи №910/975/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

(повний текст постанови складено 23.07.2018)

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко