ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" липня 2018 р. Справа № 924/198/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В. при секретарі судового засідання Макоціні Ю.П., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1, м. Старокостянтинів, Хмельницької області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма побутового обслуговування "Силует" м. Старокостянтинів, Хмельницької області

про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства "Фірма побутового обслуговування "Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає до виплати ОСОБА_1

про стягнення 170798,33 грн.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1, Пелюшок Л.О. - адвокат згідно свідоцтва №000077 від 12.06.2017р.,

відповідача: Сіпайло Л.І. - директор товариства, Кашин В.А. - адвокат згідно свідоцтва №000069 від 12.04.2017р.

В судовому засіданні 13.07.2018р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. ст. 185, 233, 240, 241 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: ОСОБА_1 - позивач звернулась до суду із позовом, згідно якого просить визнати недійсним рішення загальних зборів товариства "Фірма побутового обслуговування "Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає їй до виплати, а також стягнути з відповідача 214365,42грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона була учасником ТОВ "Фірма побутового обслуговування "Силует"з часткою 6,66% статутного капіталу. Скориставшись правом на вихід з числа учасників ОСОБА_1 22.11.2016р. звернулась до відповідача із відповідною заявою. Рішенням загальних зборів учасників товариства було вирішено виключити з числа учасників ОСОБА_1 з 22.11.2016р. Крім того, було вирішено виплатити 1193,00грн. Вказана сума була визначена відповідачем з розрахунку, що розмір статутного капіталу товариства становить 17976,00грн. Однак, відомо, що на момент виходу позивача з числа учасників товариства відповідачу на праві власності належало нерухоме майно площею 544,2 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2. Орієнтовна вартість такого майна, згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності становить 3218700,00грн. Таким чином, вартість частки в майні товариства позивача становить 214365,42грн. Враховуючи, що відповідачем проведено виплату позивачу значно меншої суми частки в статутному капіталі, ніж передбачено нормами чинного законодавства та статуту товариства, останній звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 16.05.2018р. було прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог, у зв'язку із чим предметом спору у справі є стягнення 170798,33грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням їх зменшення, підтримали у повному обсязі, вважаючи їх правомірними та обґрунтованими наявними в матеріалах справи доказами.

Представники відповідача в судовому засіданні, а також у відзиві на позовну заяву заперечують щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказують, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів про іншу вартість її частки в статутному капіталі товариства, ніж в розмірі 1193,00грн., то відсутні правові підстави для визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства. Крім того, зазначають, що у відповідності до фінансового звіту станом на 31.12.2016р. залишкова вартість, у тому числі нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належало відповідачу складала 14412,46грн., а тому є безпідставним твердження позивача про вартість такого майна в сумі 3218700грн. Під час подачі звітності товариством за 2016р. та 2017р. вартість нерухомого майна в статутному капіталі товариства була вказана із розрахунку 14412,46грн. та 15156,17грн. відповідно. Тому жодних правових підстав для здійснення додаткових виплат позивачу немає.

Розглядом наявних матеріалів справи встановлено:

У відповідності до п. 3.1 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю фірми побутового обслуговування "Силует" затвердженого 15.07.1994р. (далі - статут) до складу засновників входять громадяни України - постійні працівники державного виробничого комерційного підприємства побутового обслуговування "Силует", а також особи, що прирівняні до них, які підписали установчий договір.

Згідно п. 6.1 статуту товариство є юридичною особою і діє на підставі Установчого договору, цього статуту, чинного законодавства України. Товариство володіє відокремленим майном на праві власності, має самостійний баланс в закладах банківської системи.

Майно товариства - це основні і оборотні кошти, а також інші цінності, включаючи майнові права, які належать йому на праві власності і вартість яких відображена в самостійному балансі товариства (п. 7.1 статуту).

Пунктом 7.3 статуту визначено, що статутний фонд товариства складає суму 37500000крб., включаючи вартість майна викупленого державного виробничо - комерційого підприємства побутового обслуговування "Силует" і розподілений на 13 часток.

Згідно п. 8.1.7 статуту учасник має право виходити з товариства з додержанням попереднього строку повідомлення інших учасників.

Пунктом 8.6 статуту передбачено, що якщо учасник товариства повідомить в письмовій формі збори учасників товариства про свій намір вийти з товариства, то збори учасників протягом трьох місяців від дати одержаного повідомлення повинні запропонувати учаснику передати свою частку одному чи кільком учасникам товариства, або третій особі, або у винятковому випадку, викупити і одночасно зменшити розмір статутного капіталу товариства на розмір цієї частки. Учасники товариства користуються переважним правом придбання частки їх часткам у статутному фонді товариства або в іншому, погодженому між ними розмірі. При цьому, сплачується вартість частини товариства, пропорційна його частці у статутному фонді товариства. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. Учаснику, який вибув сплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.

При виключенні учасника з товариства настають наслідки передбачені п. 8.6 цього статуту (п. 8.12 статуту).

01.12.2008р. загальними зборами учасників ТОВ Фірми побутового обслуговування "Силует" було затверджено зміни та доповнення до статуту товариства, зокрема вирішено п.7.3 статуту викласти в редакції згідно якої статутний фонд товариства складає 17976грн. та розділений на 11 часток. Частка ОСОБА_1 вказана в сумі 1193,00грн.

22.11.2016р. гр. ОСОБА_1 звернулась до ТОВ "Фірма побутового обслуговування "Силует" із нотаріально посвідченою заявою - повідомленням про вихід зі складу учасників товариства. Крім того, просила провести розрахунки, сплативши вартість частини майна товариства, пропорційну частині у статутному капіталі товариства, у відповідності до п. 8.6 статуту товариства.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю фірми побутового обслуговування "Силует", яке оформлено протоколом №1 від 03.02.2017р. було вирішено вважати ОСОБА_1 такою, що вийшла з Товариства з 22 листопада 2016р. Крім того, вирішено виплатити вартість частини майна товариства ОСОБА_1 відповідно до її частки в статутному капіталі товариства (6,66%), у відповідності до статуту, а саме 1193грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 19.12.2017р., ТОВ фірмі побутового обслуговування "Силует" належить на праві власності гараж, що знаходиться по вул. Сагайдачного, 2 у м. Старокостянтинові Хмельницької області та нежитлова будівля площею 544,2 кв.м., що розташована по АДРЕСА_2.

В матеріалах справи наявний баланс ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" станом на 31.12.2016р., згідно даних якого балансова вартість майна товариства станом на 31.12.2016р. складає 70,6 тис. грн., вартість чистих активів товариства, яка дорівнює розміру власного капіталу, становить 63,4 тис. грн. (код рядка 1495).

Згідно довідки ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 22.01.2018р. за звітний період 2016р. залишкова вартість майна становить 15 362,15 грн. (14 412,46 грн. вартість павільйону + 949,69 грн. вартість касового апарату), що відповідає рядку 1010 балансу (основні засоби) - 15,4 тис. грн.

У відповідності до поданого позивачем висновку експерта №09/18 від 15.03.2018р. ринкова вартість нежитлової будівлі площею 544,2 кв., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, АДРЕСА_2 станом на 22.11.2016р. становить 2 201 549,00 грн., ринкова вартість гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 станом на 22.11.2016р. становить 314 003,00 грн. без ПДВ.

Крім того, матеріали справи містять копію технічного паспорту на приміщення, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, АДРЕСА_2, який виготовлено 12.03.2018р. за станом на 26.08.2008р. та копію технічного паспорта на об'єкт нерухомості (гараж), виготовлений 12.03.2016р. за станом на 24.06.2011р.

Вважаючи своє право порушеним, ОСОБА_1 звернулась із даним позовом до суду, згідно якого просить визнати недійсним рішення загальних зборів товариства "Фірма побутового обслуговування "Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає їй до виплати, а також просить стягнути із відповідача вартість частки в сумі 170798,33 грн.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Пунктом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЦК України та пунктом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 10 Закону України „Про господарські товариства" передбачено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, зокрема, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 позивач вказує, що при визначенні такої частки товариство не врахувало ринкову вартість майна, а відтак було неправильно проведено розрахунок частки при виході із товариства.

Як вбачається із протоколу загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. №1 вирішив виплатити ОСОБА_1 вартість частини майна товариства пропорційно її частці в статутному капіталі, що становить 1193,00грн. Вказана сума визначалась відповідно до статутного капіталу товариства в розмірі 17 976грн. (п.7.3 статуту ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" в редакції станом на 18.12.2008р.) із розрахунку 17976,00 грн. * 6,66% частка ОСОБА_1

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" визначено, що при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

При вирішенні питання про те, чи порушено спірним рішенням загальних зборів товариства права та інтереси позивача, судом до уваги приймається наступне.

Відповідно до ч.2 ст.148 ЦК України передбачено, що учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом. Отже, у господарському товаристві статутний капітал поділений на частки, а майно при виході учасника розподіляється між його членами пропорційно часткам у статному капіталі, тобто виходячи з правовідносин спільної часткової власності з визначенням часток у порядку, визначеному законом і статутом товариства (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі №6-31цс14).

Згідно ст. 54 Закону України „Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Статтею 12 Закону України „Про господарські товариства" передбачено, що товариство є власником: майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного капіталу, продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності, одержаних доходів, іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 66, ст. 139 ГК України визначено, що майном визначається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів.

Отже, вартість частки майна товариства, належної до сплати учаснику, що виходить (виключається) з товариства, повинна визначатися з розрахунку вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення тощо з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Судом береться до уваги п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13 яким роз'яснено, що при визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з товариства з обмеженою відповідальністю (товариства з додатковою відповідальністю), а також порядку і строків їх виплати господарські суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства. У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Пунктом 4.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016р. №4 роз'яснено, що під час вирішення спорів щодо розрахунків з учасником, який вийшов (виключений) з товариства, господарським судам слід враховувати, що вартість частини майна товариства, що належить до виплати такому учаснику, повинна визначатися виходячи з вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Пунктом 8.6 статуту відповідача передбачено, що при виході учаснику виплачується вартість частини майна пропорційно його частці у статутному фонді товариства. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов із товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу.

Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Таким чином, відповідачу при визначені розміру частки позивача при виході останнього із товариства слід було виходити з вартості чистих активів відповідача, тобто із вартості усього майна, що йому належить, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Однак, відповідач в порушення вищенаведених норм, визначив частку ОСОБА_1 виходячи із статутного капіталу товариства в редакції статуту станом на 18.12.2008р., а саме: статутний капітал в сумі 17 976,00 грн. * 6,66% частка ОСОБА_1, що дорівнює 1193,00грн. без урахування вартості інших активів товариства.

За таких обставин, рішення загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 в розмірі 1193,00грн., необхідно визнати недійсним, оскільки останнім порушено права та законні інтереси позивача як учасника товариства, що вибув.

З приводу вимоги про стягнення із відповідача 170798,33 вартості частки майна товариства, судом враховується наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем визначено розмір частки на підставі висновку експерта №09/18 від 15.03.2018р. виходячи із ринкової вартості двох об'єктів: нежитлової будівлі площею 544,2 кв. (АДРЕСА_2) в розмірі 2 201 549,00 грн. та гаража (м. Старокостянтинів, вул. Сагайдачного, 2) в сумі 314 003,00 грн.

Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами ст. 86 ГПК України. При цьому, вимога позивача врахувати ринкову вартість окремо визначеного майна (нежитлової будівлі та гаража) без врахування іншого майна товариства за відсутності згоди товариства, суд вважає безпідставною, оскільки порушує інтереси інших учасників. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18.11.2014р. №3-182гс14.

Також судом враховується, що при визначенні вартості об'єктів експертом в ході дослідження використано: копію технічного паспорта на будівлю станом на 26.08.2008р., копію технічного паспорта на гараж станом на 24.06.2011р., реєстри права власності станом 19.12.2017р. При цьому, дані балансу товариства на кінець звітного періоду на дату виходу учасника із товариства експертом не досліджувались та не були враховані у висновку, а питання про визначення вартості частки учасника перед експертом не ставилось.

З огляду на зазначене, результати експертного дослідження судом оцінюються критично та не можуть прийматись до уваги як доказ на підтвердження розміру частки позивача при виході із товариства. Судом також враховується, що визначення вартості частки шляхом оцінки одноосібно визначених позивачем об'єктів не потребує спеціальних знань, а вимагає надання судом правової оцінки діям сторони на відповідність чинним нормам законодавства та статуту товариства.

Враховуючи вимоги ст. 5 ГПК України, ст.54 Закону України „Про господарські товариства", постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13, постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016р. №4, суд для захисту прав та інтересів позивача, корпоративні права якого порушені, не позбавлений можливості самостійно визначити розмір частки позивача, виходячи із такого.

В матеріалах справи наявний баланс ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" станом на 31.12.2016р., згідно даних якого балансова вартість майна товариства станом на 31.12.2016р. становить 70,6 тис. грн., з яких: 15,4 тис. грн. - необоротні активи, які дорівнюють залишковій вартості основних засобів (134,2 тис. грн. первісна вартість мінус 118,8 тис. грн. знос) за мінусом 7,2 тис. грн. - поточні зобов'язання (2,4 тис. грн. поточна кредиторська заборгованість за розрахунками із бюджетом +3,8 тис. грн. - за розрахунками із оплати праці + 1,0 тис. грн. - інші поточні зобов'язання).

Таким чином, згідно даних балансу відповідача станом на 31.12.2016р. вартість чистих активів, яка дорівнює розміру власного капіталу товариства, становить 63,4 тис. грн. (код рядка 1495), що складається із балансової вартості майна товариства станом на 31.12.2016р. в сумі 70,6 тис. грн. (код рядка 1300) мінус 7,2 тис. грн. поточних зобов'язань (код рядка 1695).

Дані фінансового звіту також узгоджуються із довідкою ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 22.01.2018р., відповідно до якої за звітний період 2016р. залишкова вартість майна становить 15 362,15 грн. (14 412,46 грн. павільйон + 949,69 грн. касовий апарат), що відповідає рядку 1010 балансу (основні засоби) - 15,4 тис. грн.

При цьому, достовірність складання бухгалтерських документів та їх впорядкування згідно вимог Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" покладається на товариство, а не на учасників цього товариства. Відтак, ставити під сумнів дані бухгалтерської та фінансової звітності товариства у суду немає підстав.

Виходячи із вищенаведеного, судом самостійно визначено розмір частки ОСОБА_1 при виході із товариства згідно наступного розрахунку: 63 400 грн. - вартість чистих активів на кінець звітного періоду (код рядка 1495) * 6,66% - частка ОСОБА_1 в майні товариства, відтак вартість частки становить 4 222,44грн. При цьому, визначення вартості частки позивача в майні товариства не потребує застосування судом будь-яких спеціальних знань, оскільки базується на даних фінансової звітності із застосуванням нескладних арифметичних розрахунків.

Аналогічні розрахунки вартості частки виходячи із даних балансу на кінець звітного періоду застосовані Вищим господарським судом України у постановах від 03.07.2017р. №915/1180/15, від 27.02.2017р. №903/146/16, від 05.12.2017р. №902/1309/15, від 21.03.2017р. №924/1807/15.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма побутового обслуговування "Силует" підлягають задоволенню частково, зокрема в частині визнання недійсним рішення загальних зборів товариства від 03.02.2017р. щодо визначення розміру вартості частки, яка підлягає до виплати ОСОБА_1 та стягнення із відповідача 4 222,44грн. вартості частки майна. В решті позову слід відмовити, у зв'язку із безпідставністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.2, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 210, 220, 233, 236-238, 240-242, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, м. Старокостянтинів, Хмельницької області до товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма побутового обслуговування "Силует" м. Старокостянтинів, Хмельницької області про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства "Фірма побутового обслуговування "Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає до виплати ОСОБА_1 та про стягнення 170798,33 грн. задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає до виплати ОСОБА_1.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует", 31100, Хмельницька область АДРЕСА_2 () на користь ОСОБА_1, 31100, АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) вартість частки в сумі 4222,44 грн. (чотири тисячі двісті двадцять дві гривні 44 коп.), 1825,33 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять п'ять гривень 33 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову про стягнення 166575,89 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.07.2018р.

Суддя С.В. Гладій

Віддрук. 3 прим. : 1 - до справи, 2 - позивачу, (31100, Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул Сагайдачного,15, кв.2)(реком. з повід.) 3 - відповідачу (31100, Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Миру,12)(реком. з повід.)