ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"19" липня 2018 р. Справа № 911/2446/14

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., за участю секретаря Щотової Я.О., розглянувши скаргу ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» від 08.07.2018 №08-2/07 на бездіяльність Новоайдарського РВДВС ГТУЮ у Луганській області у виконавчому провадженні №54236945 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 18 серпня 2014 року по справі 911/2446/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс, м. Київ

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка

2) Товариства з обмеженою відповідальністю Айдарська Нива, Луганська обл., смт Новоайдар

про стягнення 14649,78 гривень

за участю представників:

позивача - не зявився.

відповідача - не зявився.

ДВС- не зявився.

встановив:

Рішенням господарського суду Київської області від 21.07.2014 позов задоволено повністю; вирішено солідарно стягнуто з ТОВ Айдарська Нива та ТОВ ПК Трейдсервісгруп на користь ТОВ Компанія Ніко-Тайс 5153,96 грн. 3% річних, 9495,82 грн. інфляційних втрат, 1000,00 грн. витрат на оплату адвокатських послуг та 1827,00 грн. судового збору.

18.08.2014 на виконання рішення у даній справі господарським судом Київської області було видано відповідний наказ.

09.07.2018 до господарського суду Київської області від ТОВ Компанія Ніко-Тайс надійшла скарга від 08.07.2018 №08-2/07 на бездіяльність органу державної виконавчої служби.

Ухвалою суду від 10.07.2018 подану скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 19.07.2018; зобов'язано Новоайдарський РВДВС ГТУЮ у Луганській області надати письмові пояснення по суті скарги та належним чином засвідчені копії наявних матеріалів виконавчого провадження № 54236945.

18.07.2018 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс надійшло клопотання про розгляд справи за наявними в ній документами без участі ТОВ «Компаня» Ніко-Тайс».

19.07.2018 в судове засідання представники сторін та ДВС у справі в судове засідання не зявились.

Розглянувши скаргу та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

У поданій скарзі скаржник просить суд визнати за період із 17 січня 2018 року по 08 липня 2018 року незаконною та протиправною бездіяльність Новоайдарського РВДВС ГТУЮ у Луганській області у виконавчому провадженні №54236945 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 18 серпня 2014 року по справі №911/2446/14 щодо не вчинення інших виконавчих дій у виконавчому провадженні №54236945 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 18 серпня 2014 року по справі №911/2446/14 із врахуванням та дотриманням ст. ст. 10, 18, 26, 48 Закону України Про виконавче провадження, та котрі були б направлені та свідчили б про перевірку майнового стану та його примусове виконання. Зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу Новоайдарського РВДВС ГТУЮ у Луганській області усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №54236945 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 18 серпня 2014 року по справі №911/2446/14 із врахуванням норм Закону України Про виконавче провадження, та котрі були б направлені та свідчили б про перевірку майнового стану та фактичне примусове виконання наказу Господарського суду Київської області від 18 серпня 2014 року по справі №911/2446/14. Також скаржник просить стягнути із Новоайдарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500 гривень.

Так, постановою Новоайдарського РВДВС ГТУЮ у Луганській області від 04.07.2017 відкрито виконавче провадження № 54236945 щодо примусового виконання наказу від 18.08.2014 № 911/2446/14.

Однак, на сьогодні вказаний наказ не виконаний, у зв'язку з чим з позиції скаржника органом ДВС порушено приписи ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо своєчасного і повного виконання рішення.

Як зазначає скаржник, ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» неодноразово були подані клопотання до органу ДВС про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні, які були залишені органом ДВС без задоволення.

Вказана бездіяльність органу ДВС з позиції скаржника порушує права стягувача на задоволення його вимог.

Будь-яких письмових пояснень чи заперечень, які б спростували наведені вище доводи скаржника, органом ДВС до суду не подано.

Статтею 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі ЗУ «Про виконавче провадження»), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Законупідлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Положення статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачає строк для добровільного виконання рішення суду Боржником, а навпаки, зобовязує приступити до його примусового виконання як момент відкриття виконавчого провадження, так і одразу після такого відкриття.

Поряд з цим, статтею 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 11 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України № 512/5 від 02.04.2012, перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій, за дорученням державного виконавця.

Частиною восьмою статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Однак, державним виконавцем не подано суду ані матеріалів виконавчого провадження, ані будь-яких інших доказів, що ним вживалися усі передбачені законом заходи, спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду у цій справі за період із 17 січня 2018 року по 08 липня 2018 року, як це зазначено в статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження», а також вчинення інших дій, спрямованих на виконання наказу господарського суду Київської області від 18.08.2014 № 911/2446/14.

Суд констатує, що через невиконання відділом ДВС усіх приписів Закону України «Про виконавче провадження», на сьогоднішній день наказ господарського суду від 18.08.2014 про примусове виконання рішення у справі № 911/2446/14 залишаються не виконаними та стягувачем товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» не отримано присуджених судом коштів.

Крім того, з огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", частину 1 статті 3 і частину четверту статті 11 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон) встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

У рішенні у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що рішення господарського суду Київської області від 21.07.2014 у справі № 911/2446/14 до цього часу не виконано, суд вважає, що має місце незаконна та протиправна бездіяльність Новоайдарського РВДВС ГТУЮ у Луганській області у виконавчому провадженні №54236945, допущена у ході примусового виконання вказаного рішення господарського суду, а тому скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, у своїй скарзі, скаржник просить стягнути з Новоайдарського РВДВС ГТУЮ у Луганській області 1500,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_1, що були сплачені скаржником в результаті звернення до суду зі скаргою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є повноважним адвокатом та має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3888 від 29.10.2009. Факт надання послуг підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 08.07.2018, квитанцією від 29.05.2018 про оплату 1500,00 гривень.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 344 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Таким чином, враховуючи задоволення скарги, понесені скаржником судові витрати на професійну правничу допомогу, яка надана адвокатом ОСОБА_1, на суму 1 500,00 гривень покладаються судом на орган державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 183, 216, 234, 339, 340 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»» на бездіяльність Новоайдарського РВДВС ГТУЮ у Луганській області у виконавчому провадженні №54236945 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 18 серпня 2014 року по справі №911/2446/14 задовольнити.

2. Визнати за період із 17 січня 2018 року по 08 липня 2018 року незаконною та протиправною бездіяльність Новоайдарського РВДВС ГТУЮ у Луганській області у виконавчому провадженні №54236945 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 18 серпня 2014 року по справі №911/2446/14 щодо не вчинення інших виконавчих дій у виконавчому провадженні №54236945 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 18 серпня 2014 року по справі №911/2446/14 із врахуванням та дотриманням ст. ст. 10, 18, 26, 48 Закону України Про виконавче провадження, та котрі були б направлені та свідчили б про перевірку майнового стану та його примусове виконання.

3. Зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу Новоайдарського РВДВС ГТУЮ у Луганській області усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №54236945 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 18 серпня 2014 року по справі №911/2446/14 із врахуванням норм Закону України Про виконавче провадження, та котрі були б направлені та свідчили б про перевірку майнового стану та фактичне примусове виконання наказу Господарського суду Київської області від 18 серпня 2014 року по справі №911/2446/14.

4. Стягнути із Новоайдарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» () витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча пятсот) гривень 00 копійок.

Дана ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 20.07.2018.

Суддя Т.Д. Лилак