ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

19.07.2018

Справа № 910/8884/18

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Княжий двір ЛТД»

про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Княжий двір ЛТД»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІУМФ";

2) Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

про визнання договору недійсним.

Суддя Сташків Р.Б.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про визнання недійсним договору іпотеки від 15.09.2011, укладеного між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстраційний запис №3904, з наступними змінами від 02.03.2012, від 21.12.2012, від 23.12.2013. Предметами іпотеки є об'єкти нерухомості (комплекс відпочинку, центр побутового обслуговування та дві земельні ділянки) описані у позові під пунктами 1-4.

Від Позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони будь-якому державному реєстратору прав на нерухоме майно, до якого (реєстратора) звернеться або може звернутися Відповідач-2 чи його довірені особи, вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна (мається на увазі комплекс відпочинку, центр побутового обслуговування та дві земельні ділянки, описані у позові під пунктами 1-4), яке належить на праві власності Позивачу, зокрема, щодо його відчуження на користь Відповідача-2 чи будь-якої третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся звернутися до суду.

При цьому, за ст. 74 ГПК України обов’язок доказування розподілений між сторонами таким чином, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто у даному випадку саме на Позивача, як на особу, яка посилається, що невжиття заходів забезпечення унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, покладається обов’язок доведення своїх посилань.

Проте, всупереч ст. 74 ГПК України Позивачем не надано належних, допустимих, достовірних або достатніх у сукупності доказів, що без вжиття заходів забезпечення позову у вигляді описаної вище заборони вчиняти дії унеможливиться ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відхиляючи обґрунтування заяви про забезпечення позову, у якій Позивач вказує, що кінцевою метою звернення з даним позовом про визнання договору іпотеки недійсним є недопущення позбавлення Позивача належного йому майна, суд зазначає, що самі по собі обставини існування на даний час договору іпотеки від 15.09.2011 (зі змінами), невизнання його Позивачем та його оспорювання, та наявність звернення до Позивача з вимогою щодо виконання цього договору, не доводять, що у випадку задоволення судом позову про визнання договору недійсним, може унеможливитися ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у обраний позивачем спосіб – шляхом визнання недійсним договору іпотеки від 15.09.2011 (зі змінами), без зобов’язання будь-яких осіб, які на думку Позивача порушили його права, до вчинення (чи припинення вчинення) дій щодо нерухомого майна, про порушення права власності на яке заявляє Позивач.

Тобто, за ст.ст. 136-137 ГПК України передбачається можливість саме забезпечити позов, враховуючи обраний Позивачем спосіб захисту своїх прав, оскільки забезпечення позову повинно бути пов’язане з заявленими позовними вимогами, а не з будь-якими наслідками, які можуть у майбутньому настати або не настати для Позивача, якщо спосіб захисту не включає вимоги про настання або уникнення настання таких наслідків.

З огляду на наведене вище, підстав для задоволення заяви про забезпечення позову суд наразі не вбачає, тому відмовляє в її задоволенні.

У зв’язку з відмовою у задоволенні заяви сплачена Позивачем сума судового збору за її подання відноситься на Позивача та йому не відшкодовується.

У випадку надання Позивачем належних, допустимих, достовірних або достатніх у сукупності доказів, що без вжиття заходів забезпечення позову буде унеможливлений ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (враховуючи обраний ним спосіб захисту) – Позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду з заявою про забезпечення позову у загальному порядку.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя                                                                                 Р.Б. Сташків