ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.07.2018 Справа № 905/684/17

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Поліщук А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Дочірньої компанії ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Приватного акціонерного товариства Завод обважнювачів про стягнення 3% річних та інфляційних у розмірі 208629,64 грн., -

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2.;

від відповідача ОСОБА_1;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, Дочірня компанія ОСОБА_1 Україна Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства Завод обважнювачів про стягнення суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період квітень 2014 року - лютий 2017 року в розмірі 191292,60 грн, 3% річних від основного боргу у розмірі 17337,04 грн. за період з 24.03. 2014 по 23.03.2017 за зобовязаннями, що виникли на підставі договору №10/16-337 від 14.03.2000.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2003р. у справі №23/689 (залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2003р.), яке набрало законної сили, про стягнення з відповідача на користь позивача 192633,83 грн. боргу, 46246,65 грн. інфляційних, 14122,06 грн. пені, 4778,13 грн. 3% річних, 1700 грн. витрат на держмито та 118 грн. витрат на забезпечення судового процесу, яке відповідачем на теперішній час не виконано. З огляду на наведене, за твердженням позивача, існують підстави для стягнення з відповідача 3% річних в сумі 17337,04 грн. за період прострочення з 24.03. 2014 по 23.03.2017, інфляційних у розмірі 191292,60 грн. за період прострочення з квітня 2014 року по лютий 2017 року.

Відповідач у відзиві №304/1/3017 від 03.04.2017 проти задоволення позовних вимог заперечив з посиланням на те, що за даними бухгалтерського обліку у Публічного акціонерного товариства Завод обважнювачів відсутня заборгованість перед позивачем, що підтверджується підписаними актами звірки розрахунків від 15.07.2014, 19.11.2013, 26.11.2012, 31.12.2011, 31.10.2010. Водночас, як стверджує відповідач, Дочірньою компанією ОСОБА_1 Україна Національної акціонерної компанії Нафтогаз України пропущено строк позовної давності щодо звернення з вимогами про стягнення інфляційних та процентів річних.

Також, у доповненні на відзив №505/2/17 від 05.05.2017 відповідач зазначив, що відповідно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом № 578/5 від 12.04. 2012 Міністерства юстиції України, первинні документи і додатки до них, що фіксують факт виконання господарських операцій і є підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових записах, облікових регістрах, зберігаються три роки. Відтак, надати докази про повне чи часткове виконання рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2003р. у справі №23/689 не вбачається можливим.

Водночас, у доповненні №265/17 від 26.05.2017 відповідач вказував, що в Єдиному реєстрі боржників відсутні відомості про боржника - ОСОБА_3 акціонерне товариство Завод обважнювачів. При перевірці даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень було встановлено, що виконавчих проваджень, де стягувачем є Дочірня компанія ОСОБА_1 Україна Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, а боржником ОСОБА_3 акціонерне товариство Завод обважнювачів не зареєстровано.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.06.2017 у справі №905/684/17 задоволено позовні вимоги ДК "ОСОБА_1 України", присуджено до стягнення з ПАТ "Завод обважнювачів" на користь ДК "ОСОБА_1 України" 191 292,60 грн. інфляційних, 3% річних у розмірі 17 337,04 грн. за зобов'язаннями, що виникли на підставі договору №10/16-337 від 14.03.2000р.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2017 у даній справі скасовано рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2017 у справі №905/684/17. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ДК "ОСОБА_1 України" НАК "Нафтогаз України" на користь ПАТ "Завод обважнювачів" судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 443,00 грн.

Постановою Верховного суду від 29.03.2018 касаційну скаргу Дочірньої компанії ОСОБА_1 Україна Національної акціонерної компанії Нафтогаз України задоволено частково. Рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2017 скасовано, справу № 905/684/17 направлено на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у господарському суді Донецької області справу передано на розгляд судді Зекунова Е.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.05.2018 справу № 905/684/17 прийнято до провадження суддею Зекуновим Е.В. та призначено підготовче засідання на 13.06.2018 .

13.06.2018 від представника позивача, через канцелярію господарського суду Донецької області, надійшло письмове обґрунтування позовних вимог з урахуванням обставин, викладених в постанові Верховного суду від 29.03.2018.

13.06.2018 від представника відповідача, через канцелярію господарського суду Донецької області, надійшло заперечення на позов та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

13.06.2018 судом оголошено перерву до 26.06.2018.

26.06.2018 року від представника позивача, через канцелярію господарського суду Донецької області, надійшли письмові пояснення по справі.

26.06.2018 року від представника відповідача, через канцелярію господарського суду Донецької області, надійшло доповнення до заперечення на позов.

У судове засідання 26.06.2018 представники сторін зявились.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.06.2018 закрито підготовче провадження у справі № 905/684/17 та призначено розгляд справи по суті на 17.07.2018 року.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позові, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У відзиві на позов та у судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечував. Надав пояснення аналогічні викладеним у попередніх судових засіданнях. Вважає, що Дочірньою компанією ОСОБА_1 Україна Національної акціонерної компанії Нафтогаз України пропущено строк позовної давності щодо звернення з вимогами про стягнення інфляційних та процентів річних і з цієї підстави просить відмовити у задоволенні позову.

Крім того, відповідач зазначив, що ухвалою господарського суду Донецької області від 4 листопада 2003 року у справі № 23/689 затверджено мирову угоду, укладену на стадії виконання рішення між ДК ОСОБА_1 Україна НАК Нафтогаз України та ПАТ Завод обважнювачів.

За умовами мирової угоди сторони дійшли згоди про погашення взаємних вимог за рішенням господарського суду Донецької області від 25 лютого 2003 року у справі № 23/689 та договору про уступку права вимоги від 24 березня 2003 року № 13/03 у розмірі, що дорівнює сумі залишку основного боргу, штрафних санкцій та судових витрат за рішенням суду та складає 79171 гривню 78 коп. ОСОБА_2 цієї суми залишок основного боргу є сума у розмірі 12 206,94 грн., останні 66 964,84 грн. є штрафні санкції та судові витрати по рішенню суду від 25.02.2003 р. № 23/689.

В період з травня 2003 року по серпень 2006 року господарським судом Донецької області, Апеляційним господарським судом Донецької області, Вищим господарським судом України та Верховним судом України судом розглядались заяви позивача про розірвання мирової угоди та визнання недійсною мирової угоди у справі № 23/689. Проте, у задоволенні вказаних вимог було відмовлено, тобто вказана мирова угода є дійсним судовим процесуальним документом та частиною рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2003 року у справі №23/689.

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ 18.12.2017 відбулась державна реєстрація змін до установчих документів відповідача, у звязку із зміною повного та скороченого найменування з Публічного акціонерного товариства Завод обважнювачів на Приватне акціонерне товариство Завод обважнювачів (т.2 а.с.172-182).

Згідно ст.. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.02.2003р. у справі №23/689 позовні вимоги Дочірньої компанії ОСОБА_1 Україна до Відкритого акціонерного товариства Завод обважнювачів про стягнення 405423,88 грн. задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 192633,83 грн. боргу, 46246,65 грн. інфляційних, 14122,06 грн. пені, 4778,13 грн. 3% річних, 1700 грн. витрат на держмито та 118 грн. витрат на забезпечення судового процесу. У залишковій частині позовних вимог провадження по справі припинено.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з наявності обставин укладання договору №10/16-337 від 14.03.2000р.; постачання позивачем природного газу за період з січня по червень 2000р. обсягом 995 тис. куб. м на загальну суму 318367,50 грн; сальдо в сумі 192633,83 грн. на користь позивача згідно з актом звірення розрахунків між сторонами від 20.02.2003р.

Відповідно до постанови Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2003р. по справі №23/689 вказане рішення залишено без змін.

За змістом відомостей, які наявні у матеріалах справи, підтверджуються позивачем та даними Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не спростовані відповідачем, рішення від 03.06.2003р. по справі №23/689 не переглядалось в касаційному порядку або з підстав, які визначені ст.112 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з того, що відповідач після прийняття рішення у справі №23/689 за спожитий природний газ за договором №10/16-337 від 14.03.2000р. у повному обсязі та у встановлені строки не розрахувався, позивач здійснив нарахування 3% річних та інфляційних збитків на суму основного боргу у розмірі 192633,83 грн. за періоди, які не були предметом розгляду у справі №23/689 та звернувся з даним позовом до господарського суду Донецької області..

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, нарахування в частині інфляційних втрат здійснені позивачем за період з квітня 2014 року по лютий 2017 року в розмірі 191292,60 грн,, а нарахування в частині 3% річних за період з 24.03. 2014 по 23.03.2017 у розмірі 17337,04 грн.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013 Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

У п.7.1 вказаної постанови розяснено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як вказує позивач, сума заборгованості відповідача за спожитий природний газ за договором №10/16-337 від 14.03.2000р. залишилась незмінною з моменту прийняття рішення господарського суду Донецької області від 03.06.2003р. по справі №23/689 та сума основного боргу складає 192633,83 грн.

Ухвалами господарського суду Донецької області відповідача було зобовязано надати докази повного чи часткового виконання рішення від 25.02.2003р. у справі №23/689.

У відзиві на позов ПрАТ Завод обважнювачів вказувало на те, що у останнього відсутня заборгованість перед позивачем.

Частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частин 1, 2 стаття 74 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У судовому засіданні встановлено, що ухвалою господарського суду Донецької області від 4 листопада 2003 року у справі № 23/689 затверджено мирову угоду, укладену на стадії виконання рішення між ДК ОСОБА_1 Україна НАК Нафтогаз України та ПАТ Завод обважнювачів.

За умовами мирової угоди сторони дійшли згоди про погашення взаємних вимог за рішенням господарського суду Донецької області від 25 лютого 2003 року у справі № 23/689 та договору про уступку права вимоги від 24 березня 2003 року № 13/03 у розмірі, що дорівнює сумі залишку основного боргу, штрафних санкцій та судових витрат за рішенням суду та складає 79171 гривню 78 коп. ОСОБА_2 цієї суми залишок основного боргу є сума у розмірі 12 206,94 грн., останні 66 964,84 грн. є штрафні санкції та судові витрати по рішенню суду від 25.02.2003 р. № 23/689.

В період з травня 2003 року по серпень 2006 року господарським судом Донецької області, Апеляційним господарським судом Донецької області, Вищим господарським судом України та Верховним судом України судом розглядались заяви позивача про розірвання мирової угоди та визнання недійсною мирової угоди у справі № 23/689. Проте, у задоволенні вказаних заяв було відмовлено, тому вказана мирова угода є дійсним судовим процесуальним документом та частиною рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2003 року у справі №23/689.

Згідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приймаючи до уваги обставини викладені в ухвалі господарського суду Донецької області від 4 листопада 2003 року у справі № 23/689 про затвердження мирової угоди, суд вважає доведеним факт наявності станом на 04.11.2003 суми основного боргу у розмірі 12 206,94 грн. за зобовязаннями, що виникли у ПрАТ Завод обважнювачів перед позивачем на підставі договору №10/16-337 від 14.03.2000.

За змістом статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підтвердження відсутності заборгованості відповідач надав суду акти звірки розрахунків від 15.07.2014, 19.11.2013, 26.11.2012, 31.12.2011, 31.10.2010.

Проте, акт звірки розрахунків як зведений обліковий документ, відображаючи загальну суму заборгованості, не належить до первинних документів бухгалтерської звітності в силу ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Такий акт є, по суті, документом, що містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, однак не може вважатися належним доказом проведення цих операцій та існування господарських зобовязань у сторін.

Водночас, судом враховано, що за змістом вказаних актів звірки розрахунків позивач зазначає про наявну заборгованість відповідача у розмірі 259598,67 грн.; за даними відповідача вказана заборгованість відсутня. Відтак, надані відповідачем акти звірки заборгованості не є такими, що спростовують факт наявності у відповідача заборгованості, що стала підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Твердження відповідача стосовно того, що рішення у справі №23/689 було прийнято у 2003 році, внаслідок чого відсутні первинні документи, які були повязані з його виконанням, через збіг строку зберігання цих документів, не приймаються судом до уваги, з огляду на те, що неможливість підтвердження факту погашення заборгованості, не може розцінюватись судом як доказ її фактичної відсутності.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що залишок суми основного боргу за зобовязаннями, що виникли на підставі договору №10/16-337 від 14.03.2000 був стягнутий рішенням господарського суду Донецької області від 25.02.2003 у справі №23/689, станом на час розгляду справи №905/684/17 складає 12 206,94 грн.

Суд вважає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які свідчать про погашення перед позивачем заборгованості у сумі 12 206,94 грн., яка визначена у вищевикладеній мировій угоді, а доводи позивача щодо наявності у відповідача боргу у сумі 192633,83 грн. спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ДК ОСОБА_1 Україна Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до ПАТ Завод обважнювачів підлягають частковому задоволенню, а саме:

інфляційні втрати за період з квітня 2014 року по лютий 2017 року в розмірі 12121,95 грн., нараховані на суму основного боргу 12 206,94 грн.;

3% річних за період з 24.03. 2014 по 23.03.2017 у розмірі 1098,62 грн., нараховані на суму основного боргу 12 206,94 грн.

Твердження відповідача стосовного того, що ДК ОСОБА_1 Україна НАК Нафтогаз України пропущено строк позовної давності щодо звернення з вимогами про стягнення інфляційних та процентів річних до уваги судом не приймаються з огляду на наступне.

Згідно із ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 вказаного Кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

За змістом ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За приписами п.п.3.4, 4.3 постанови №14 від 17.12.2013 Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

З огляду на приписи ст.625 Цивільного кодексу України, 3% річних стягуються за кожний день прострочки виконання грошового зобовязання, інфляційні нарахування - за кожний повний місяць такої прострочки.

Відтак, позовну давність щодо вказаних нарахувань необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо та кожного місяця окремо відповідно за попередні три роки до дня подання позову, у разі наявності прострочки виконання грошового зобовязання у цей період, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін, а не шляхом додавання трьох років з дати виникнення прострочки виконання зобовязання.

Виходячи з того, що позовна заява №31/13-1428 від 23.03.2017 направлена до суду 23.03.2017 (про що свідчить поштовий штемпель на конверті Дочірньої компанії ОСОБА_1 Україна Національної акціонерної компанії Нафтогаз України), вимоги позивача про стягнення суми процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість, яка була стягнута згідно з рішенням господарського суду Донецької області від 25.02.2003 у справі №23/689, заявлені позивачем за періоди з дотриманням правил позовної давності.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача повному обсязі, отже позовні вимоги ДК ОСОБА_1 Україна НАК Нафтогаз України до ПрАТ Завод обважнювачів про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних підлягають частковому задоволенню.

З огляду на те, що Постановою Верховного суду від 29.03.2018 касаційну скаргу ДК ОСОБА_1 Україна НАК Нафтогаз України задоволено частково, рішення господарського суду Донецької області від 13.06.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2017 скасовано, а справу № 905/684/17 направлено на новий розгляд до господарського суду Донецької області, то згідно зі ст. 129 ГПК України, розподіл судових витрат зі справи, у тому числі і сум судового збору за подання скарги про перегляд рішення в апеляційному та в касаційному порядку, має здійснити господарський суд, який приймає рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Судом встановлено, що за подання позову ДК ОСОБА_1 Україна НАК Нафтогаз України сплачено судовий збір у сумі 3129 грн.45коп.

За подання скарги про перегляд рішення в апеляційному порядку ПрАТ Завод обважнювачів сплачено судовий збір у розмірі 3443 грн.

За подання скарги про перегляд рішення в касаційному порядку ДК ОСОБА_1 Україна НАК Нафтогаз України сплачено судовий збір у розмірі 3755,34 грн.

Частинами 1, 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись статтями 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Дочірньої компанії ОСОБА_1 Україна Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Приватного акціонерного товариства Завод обважнювачів про стягнення 3% річних та інфляційних у розмірі 208629,64 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Завод обважнювачів (85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул.. Олекси Тихого, 99, ) на користь Дочірньої компанії ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (04116, м. Київ, вул.. Шолуденко, 1, ) 3% річних у розмірі 1098 (одна тисяча девяносто вісім) грн. 62 коп. та інфляційні встрати у розмірі 12121 (дванадцять тисяч сто двадцять одну) грн.95 коп.

Стягнути з Дочірньої компанії ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (04116, м. Київ, вул.. Шолуденко, 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства Завод обважнювачів (85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул.. Олекси Тихого, 99, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2788 (дві тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн. 22 коп.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 17 липня 2018 року.

Повний текст рішення складено та підписано 23 липня 2018 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов