ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2018 року м.Дніпро Справа № 904/10644/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Чус О.В. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.07.2018 р.)

при секретарі Ковзикові В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1А, нотаріально-посвідчена довіреність №2295 від 26.12.2017 р., адвокат;

представник відповідача не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", м. Дніпро Дніпропетровська область

на рішення господарського суду Дніпропетровської області, ухвалене 26 квітня 2018 року суддею Бєлік В.Г., повний текст якого складено 07 травня 2018 року у справі № 904/10644/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії" Придніпровська залізниця", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", м. Дніпро

про стягнення пені у сумі 2 371,33 грн. та зобовязання виконати обовязок в натурі відповідно до договору поставки № ПР/НХ-17587/НЮ від 07.06.2017 року у сумі 182 414,28 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст. 275,282 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернувся до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" із позовом про стягнення пені у розмірі 2 371,33 грн. за неналежне виконання договору № ПР/НХ-17587/НЮ від 07.06.2017 та зобовязання Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" поставити та передати у власність Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" товар, згідно специфікації №1 до договору № ПР/НХ-17587/НЮ від 07.06.2017, а саме: втулку Д27.33.01.29 зап. у кількості 3шт., втулку Д27.33.01.30 у кількості 1шт., пластину замкову 6ТК.04.013-1Р у кількості 500шт., кільце запобіжне 45х1,75 ТК3012.95 зап. у кількості 16шт., вал. Т93-65-172-04 зап. у кількості 2 шт., патрубок водяний Д27.04.13.00 сб.зап. у кількості 216 шт., патрубок водяний Д27.04.12.00 сб. зап. у кількості 24 шт., трубку паливного насосу 11-00 Д67-18 у кількості 60 шт., а всього разом на загальну суму 182 414,28 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року позовні вимоги задоволені.

Суд стягнув з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (49038, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 7; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, б.5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ) - 184 785,61 грн. - пені та 1 600,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Також суд зобов'язав Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (49038, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 7; ) поставити та передати у власність Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, б.5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ) товар, згідно Специфікації № 1 до Договору № ПР/НХ-17587/НЮ від 07.06.2017 року, а саме: втулку Д27.33.01.29 зап. у кількості 3 шт., втулку Д27.33.01.30 у кількості 1 шт., пластину замкову 6ТК.04.013-1Р у кількості 500 шт., кільце запобіжне 45x1,75 ТК3012.95 зап. у кількості 16 шт., вал Т93-65-172-04зап у кількості 2 шт., патрубок водяний Д27.04.13.00 сб.зап. у кількості 216 шт., патрубок водяний Д27.04.12.00 сб.зап. у кількості 24 шт., трубку паливного насосу 11-00 Д67-18 у кількості 60 шт., а всього разом на загальну суму 182 414,28 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, та відмовити у позові.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути пеню у розмірі 2 371,33 грн., а суд першої інстанції без відповідного клопотання позивача стягнув пеню у розмірі 184 785,61 грн.

Крім того, апелянт посилається на те, що у суду першої інстанції не було підстав для зобовязання відповідача виконувати умови договору поставки після того, як договір припинив свою дію внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення суду та відмови у позові.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19 червня 2018 року справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" призначено до розгляду на 19 липня 2018року на 10:00 годину, колегією суддів у складі: головуючий суддя - Березкіна О.В., (доповідач); судді: Кузнецов В.О., Чус О.В.

У зв»язку з відпусткою судді Кузнецова В.О., за розпорядженням керівника апарату суду від 19.07.2018року, проведено автоматичну зміну складу колегії суддів, за результатами якої для розгляду апеляційної скарги у справі №904/10644/17 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Березкіна О.В. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Чус О.В.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погодився з доводами апелянта про вихід суду за межі позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути пеню саме у розмірі 2 371,33 грн., а не 184 785,61 грн.

Крім того, позивач у відзиві зазначив, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір судового збору, який підлягає стягненню на користь позивача.

19 липня 2018 року відповідач в судове засідання не зявився, проте від його представника надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку із відпусткою його представника, яка задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами, за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи він повідомлений в належний спосіб (ухвала суду від 19.06.2018 року, поштові повідомлення а.с.76,77) у справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги, а відкладення розгляду справи є правом, а не обовязком суду, яке залежить від наявності обставин, які унеможливлюють вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.06.2017 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі-Покупець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (далі-Постачальник, відповідач) укладено Договір поставки № ПР/Нх-17587/НЮ.

Відповідно п. 1.1 договору предметом договору є поставка постачальником покупцю запасних частин до тепловозів ЧМЕ 3, 2ТЕ116 згідно зі специфікацією №1.

Найменування, кількість товару зазначені у специфікації №1 (п.1.2. договору).

Згідно п.4.1 договору товар повинен бути готовий до вивозу не пізніше 60 календарних днів від дня одержання постачальником заявки покупця з моменту її отримання будь-яким способом (факсимільним зв'язком, електронною поштою, листом за адресою згідно розділу 14 Договору), яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару .

У відповідності до п.4.2 договору Акт прийому-передачі Товару та видаткова накладна підписується в день відвантаження Товару зі складу постачальника.

Між сторонами підписано Специфікацію № 1 до вказаного договору на загальну суму 346 029,36 грн. (а.с.18).

Звертаючись до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" із позовом про стягнення пені у розмірі 2 371,33 грн. та зобовязання Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" поставити та передати у власність Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" товар, згідно специфікації №1 до договору № ПР/НХ-17587/НЮ від 07.06.2017 на загальну суму 182 414,28 грн., позивач - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № ПР/НХ-17587/НЮ від 07.06.2017 в частині поставки товару, що також є підставою для стягненні пені.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в повному обсязі зобов'язання з поставки запасних частин до тепловозів ЧМЕ 3, 2ТЕ116 до 08.12.2017 не виконав, відтак, станом на 21.12.2017 кількість днів прострочення виконання зобов'язання становила 13 днів, а тому вимоги стосовно стягнення пені є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинного законодавства, а зобов»язання з поставки товару, невиконаного відповідачем, підлягають виконанню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який правильно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, проте припустився помилки у визначені розміру пені, яка підлягає до сплати.

Правовідносини, що склалися між сторонами, є правовідносинами поставки, які регулюються нормами законодавства про поставку товару в тому числі параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

В силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору позивач 04.10.2017 направив на адресу відповідача заявку № НХ-3/6853 від 03.10.2017 про поставку товару згідно специфікації № 1, а саме запасних частин до тепловозів ЧМЕ 3, 2ТЕ116 в асортименті на загальну суму 346 029,36 грн. в повному обсязі.

Вищезазначена заявка була отримана відповідачем 09.10.2017, про що свідчить поштове повідомлення № 936 з підписом уповноваженого представника, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.20).

Так, 10.10.2017 у відповідача виникло зобов'язання поставити товар на адресу позивача, згідно специфікації №1 до 08.12.2017.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов спірного договору відповідач на підставі рахунку-фактури № 255 від 23.11.2017 поставив на адресу позивача товар на суму 163 615,08 грн.

Проте, в повному обсязі зобов'язання з поставки запасних частин до тепловозів ЧМЕ 3, 2ТЕ116 відповідач до 08.12.2017 не виконав, сума непоставленого в строк товару становить 182 414,28 грн.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а тому господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов»язання відповідача виконати умови договору поставки.

При цьому, доводи апелянта про те, що у суду першої інстанції не було підстав для зобовязання відповідача виконувати умови договору поставки після того, як договір припинив свою дію внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, є безпідставними, оскільки у відповідності до статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому закінчення строку дії договору не звільняє сторону договору від виконання зобовязань за ним.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Приписами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 10.3. договору встановлено, що постачальник за даним договором несе відповідальність за несвоєчасну поставку товару, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленого в строк товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі семи відсотків від вказаної суми.

Оскільки станом на 21.12.2017 кількість днів прострочення виконання зобов'язання становить 13 днів, то сума пені, яка підлягає до стягненню складає 2371,33 грн., як зазначив позивач.

Відповідно до статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Таким чином, стягнувши на користь позивача 184 785,61 грн. пені, замість заявленої позивачем 2371,33 грн., суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, що є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про задоволення позову про стягнення пені у сумі 2371,33 грн.

Відповідно підлягає перерозподілу розмір судового збору, який підлягає стягненню на користь позивача 3200 грн., замість 1600 грн., визначених судом першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення пені та судового збору.

Керуючись ст.ст. 275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області, ухвалене 26 квітня 2018 року суддею Бєлік В.Г., повний текст якого складено 07 травня 2018 року у справі № 904/10644/17- змінити в частині розміру стягнутої пені та судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (49038, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 7; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, б.5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ) 2371,33 грн. - пені та 3200,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області, ухвалене 26 квітня 2018 року суддею Бєлік В.Г., повний текст якого складено 07 травня 2018 року у справі № 904/10644/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19.07.2018

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя О.В.Чус

Суддя Т.А.Верхогляд