ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 28/203/10

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - Компанія)

на ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.02.2018

(суддя Федорова О.В.) та

постанову Донецького апеляційного господарського суду від 16.04.2018

(головуючий - суддя Стойка О.В., судді: Зубченко І.В. і Чернота Л.Ф.)

у справі № 28/203/10

за позовом Компанії

до Якимівського орендного підприємства "Виробниче об'єднання житлово-комунального господарства та побутового обслуговування" (далі - Підприємство),

про стягнення суми,

за участю заінтересованої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Якимтеплозбуд" (далі - Товариство),

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення боргу за поставлений природний газ (далі - Газ) у сумі 1 134 781,50 грн., пені в сумі 111 580,80 грн., інфляційних нарахувань у сумі 135 666,41 грн., трьох відсотків річних у сумі 44 068,16 грн.

У подальшому Компанією було подано до місцевого господарського суду заяву від 03.02.2018 № 31/13-435 про заміну сторони (відповідача) у справі; цю заяву обґрунтовано посиланням на статтю 52 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та статтю 22 Закону України "Про теплопостачання".

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.02.2018, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.04.2018, заяву про заміну сторони (відповідача) у справі № 28/203/10 залишено без задоволення. Зазначені судові рішення мотивовано тим, що Товариство, яким Компанія просила замінити відповідача у справі (Підприємство), не є споживачем Газу, а заявником не доведено наявності обставин, що могли б бути підставою правонаступництва Товариства щодо боргових зобов'язань Підприємства відповідно до частин третьої, четвертої статті 22 Закону України "Про теплопостачання".

У касаційній скарзі до Верховного Суду Компанія, зазначаючи про прийняття постанови з неправильним застосуванням норм матеріального права (частин третьої, четвертої статті 22 Закону України "Про теплопостачання") та порушенням норм процесуального права (статей 210, 269, частини третьої статті 75 ГПК України), просить:

- виключити з мотивувальної частини постанови Донецького апеляційного господарського суду від 16.04.2018 в даній справі посилання на те, що:

заявником не надано доказів врегулювання питання передачі зобов'язань боржника з попередніми користувачами спірного майна в розумінні частин третьої, четвертої статті 22 Закону України "Про теплопостачання";

частина третя статті 22 Закону України "Про теплопостачання" визначає загальні підстави правонаступництва щодо боргових зобов'язань по оплаті спожитих носіїв, але розмір такої заборгованості, порядок її оплати правонаступником мають бути вже визначеними або під час передачі майна, або під час укладення нового договору про постачання енергоносіїв, на підставі відповідного узгодження або судового рішення у разі виникнення спору з цього приводу;

доказів заміни боржника в зобов'язанні по оплаті за отриманий на підставі договору від 29.09.2008 №06/08-1819-БО-13 природний газ матеріали справи не містять;

- у решті зазначені ухвалу місцевого суду та постанову апеляційного господарського суду з даної справи залишити без змін.

У відзивах на касаційну скаргу Товариство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про невідповідність їх дійсним обставинам та про прийняття оскаржуваних судових рішень з правильним застосуванням норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані ухвалу і постанову попередніх судових інстанцій залишити без змін.

Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Розгляд касаційної скарги Компанії здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини четвертої статті 301 ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим і апеляційним господарськими судами в ухваленні оскаржуваних судових рішень встановлено, зокрема,що:

- рішенням господарського суду Запорізької області від 12.10.2010 у даній справі стягнуто з Підприємства на користь Компанії зазначені суми заборгованості, пені, інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних, а також відповідні суми судових витрат (судового збору і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу);

- 26.10.2010 на виконання згаданого рішення суду, яке набрало законної сили, видано наказ, що був дійсний для пред'явлення до 26.10.2013;

- Компанія звернулася до господарського суду Запорізької області із заявою про заміну відповідача у справі - Підприємства на правонаступника за зобов'язаннями, що виникли з договору від 20.09.2008 №06/08-1819-БО-13, - Товариство і постановити відповідну ухвалу;

- предметом стягнення за судовим рішенням у даній справі є заборгованість Підприємства перед Компанією за отриманий згідно із зазначеним договором Газ (а також відповідних сум інфляційних нарахувань, відсотків річних та пені і сум судових витрат);

- "на даний момент" (тобто на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) виконавче провадження в межах даної справи відсутнє;

- постановою господарського суду від 17.12.2015 у справі № 23/5009/326/11 боржника (Підприємство) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, в межах якої Компанією заявлені кредиторські вимоги;

- на підставі договорів тимчасового платного строкового користування комунальним майном територіальної громади Якімівської селищної Ради Товариству передано котельні № 1,3 по вул. Леніна, 42 та 73 і центральну котельню по вул. Меліораторів, 5а, смт Якимівка Якимівського району Запорізької області;

- у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження використання боржником (Підприємством) майнових комплексів на момент укладення договору поставки Газу від 29.09.2008 №06/08-1819-БО-13;

- Компанія вимагала здійснити заміну сторони саме на стадії виконання рішення суду, тобто у виконавчому провадженні, але докази відкриття виконавчого провадження у матеріалах даної справи відсутні.

Причиною подання касаційної скарги стала незгода скаржника з певними положеннями мотивувальної частини оскаржуваної постанови апеляційної інстанції, які наведено у відповідній скарзі і які скаржник просить виключити із зазначеної постанови; в іншій частині постанова апеляційної інстанції Компанією не оскаржується (так само як і ухвала місцевого господарського суду).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про теплопостачання" у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Наведений в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції висновок останньої про те, що "частина третя цієї норми (тобто статті 22 Закону України "Про теплопостачання") визначає загальні підстави правонаступництва щодо боргових зобов'язань по оплаті спожитих носіїв, але розмір такої заборгованості, порядок її оплати правонаступником мають бути вже визначеними або під час передачі майна, або під час укладення нового договору про постачання енергоносіїв, на підставі відповідного узгодження, або судового рішення у разі виникнення спору з цього приводу", - не суперечить наведеному положенню частини третьої статті 22 названого Закону, оскільки невизначеність розміру відповідної заборгованості та порядку її погашення (оплати) виключала б можливість її стягнення з будь-якого правонаступника.

Що ж до посилання скаржника у зв'язку з цим на частину четверту тієї статті 22 Закону України "Про теплопостачання", згідно з якою договори про постачання та транспортування енергоносіїв укладаються з правонаступниками реорганізованої теплопостачальної та/або теплогенеруючої організації виключно за умови погодження порядку погашення заборгованості з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання за попередній період, то з цього приводу слід зазначити таке. Скаржник вважає, що "норма частини четвертої статті 22 Закону України "Про теплопостачання" не може бути застосована до правовідносин з ДК "Газ України", так як Компанія не є постачальником газу, та відповідно не може з Боржником укласти новий договір про постачання енергоносіїв". Проте жодна з попередніх судових інстанцій не вимагала від Компанії надати як доказ правонаступництва Товариства стосовно Підприємства саме і тільки "новий договір про постачання енергоносіїв". Натомість названі інстанції констатували відсутність у справі будь-яких взагалі доказів (а не лише договору) щодо передання Товариству спірних боргових зобов'язань: зокрема, ними з'ясовано (і скаржником це не заперечується) відсутність яких би то не було даних (відомостей) про таке передання у договорах на право користування Товариством нерухомим майном (зазначеними котельнями), а так само і в актах приймання-передачі Товариству відповідного майна. Власне, про відсутність таких фактичних даних (доказів) і йшлося в інших положеннях мотивувальної частини постанови апеляційної інстанції, з якими не погоджується скаржник.

Водночас згідно з частиною другою статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Касаційний господарський суд бере до уваги та враховує аргументи, викладені у відзиві на касаційну скаргу.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень першої та апеляційної інстанцій - без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 304, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.02.2018 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 16.04.2018 у справі № 28/203/10 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов