ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/45/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ТехНоПарк", м. Бєлгород

про стягнення 25 380 197,10 рублів

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність № 305-1 від 02.01.18)

відповідача - ОСОБА_2 (ордер серії ХВ № 810 від 25.04.2018)

ВСТАНОВИВ:

Харківське державне авіаційне виробниче підприємство 04.01.2018 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ТехНоПарк", м. Бєлгород, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості (попередньої оплати) у розмірі 25 380 197,10 рублів. В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем контракту № 643/71461035/271207 від 28.12.2007, а саме не здійснення поставки партії товару, узгодженої сторонами у додатковій угоді № 25 від 27.02.2014, строк виконання за якою сплив 31.12.2017 р. В якості правових підстав посилається на норми статей 309, 523, 506, 454, 463, 487 ЦК Російської Федерації та ст. 366 ГПК України і пункт 10.1 контракту.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.01.2018 р. за позовом Харківського державного авіаційного виробничого підприємства відкрито провадження у справі № 922/45/18, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13.03.2018 р. о 10:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.03.2018 р., у зв'язку із задоволенням клопотання відповідача, підготовче засідання було відкладено на 25.04.2018 р. о 10:00. Одночасно, у зв'язку зі зверненням господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду, провадження у справі № 922/45/18 було зупинено до виконання доручення про надання правової допомоги щодо вручення ТОВ НВП "ТехНоПарк" процесуального документу.

Судом в порядку приписів ст. 367-368 ГПК України було здійснено звернення з судовим доручення від 13.03.2018 р. до Арбітражного суду Бєлгородської області про надання правової допомоги з метою повідомлення Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "ТехНоПарк" про час та місце розгляду справи № 922/45/18, в якій останній має правовий статус відповідача.

25.04.2018 р. до суду, з метою участі у підготовчому засіданні у справі № 922/45/18, зявився повноважений представник ТОВ НВП "ТехНоПарк" ОСОБА_2

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.04.2018 р. було поновлено провадження у справі № 922/45/18.

25.04.2018 р. представником відповідача надано до матеріалів справи клопотання про визнання поважними причин пропуску строку подачі відзиву на позов та сам відзив на позов.

Судом, заявлене клопотання визнано таким, що відповідає приписам чинного процесуального законодавства та не порушує прав позивача, та залучено до матеріалів справи поданий представником відповідача відзив на позов.

У подальшому, у підготовчому засіданні 25.04.2018 р. судом було постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження, в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України на 05 червня 2018 року о 10:00 год.

05.06.2018 р. на електронну адресу суду надійшла заява за підписом представника відповідача адвоката ОСОБА_2 про відкладення судового засідання з посиланням на неможливість бути присутнім у судовому засіданні з сімейних обставин.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання у справі та наявність в матеріалах справи доказів необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд не знаходить обєктивних підстав для задоволення заявленого представником відповідача клопотання та відкладення підготовчого засідання.

05.06.2018 р. представник позивача надав до суду відповідь на відзив (вх. 16179), яка досліджена судом та долучена до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.06.2018, після вчинення всіх необхідних дій для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи, передбачених ст. 182 ГПК України, вирішено закрити підготовче провадження у справі № 922/45/18 та призначити справу до судового розгляду по суті на 10.07.2018 о 10:00.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд задовольнити їх.

Представник відповідача у судовому засіданні наголошує на можливості урегулювання спору мирним шляхом, вказуючи, що прострочення виконання відповідачем взятого на себе зобовязання повязане з простроченням третіх осіб, яке на даний час усувається відповідачем.

В свою чергу, представник позивача заперечує проти урегулювання спору мирним шляхом, та наполягає на вирішення спору по суті, вказуючи, що укладення мирової угоди можливе на будь-якій стадії судового процесу.

Розглянувши у судовому засіданні справу, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промову представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

25.12.2007 р. між Харківським державним авіаційним виробничим підприємством (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВП "ТехНоПарк" (постачальник, відповідач) було укладено контракт № 643/71461035/271207, предметом якого є поставка товару. Номенклатура, кількість, ціна, строки поставки товару визначалась сторонами в специфікаціях (Додатки № 1,2,3 ...), які є невід'ємною частиною цього договору (п.1.1).

За змістом розділу 11 контракту № 643/71461035/271207, строк дії контракту було встановлено з моменту його підписання і діє він до 31 грудня 2008 року. У подальшому, строк дії контракту продовжувався шляхом підписання додаткових угод до нього. Зокрема, Додатковою угодою № 30 від 23.05.2017 року встановлено, що строком дії контракту є період з моменту його підписання і діє до 31.12.2017 р.

Ціна Контракту визначена сторонами у п. 2.1 контракту, а саме становить 6 432 206,00 рублів РФ; вона визначена і вказується сторонами в специфікаціях до цього контракту.

Відповідно до п. 4.1 контракту продукція поставляється окремими партіями за заявками Покупця згідно специфікації (додаток 1,2,3...). Поставка здійснюється на умовах СРТ, м. Харків, Україна.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами контракту є довготривалими, зокрема, до контракту було укладено 30 додаткових угод, предметом яких сторони визначали номенклатуру, кількість, ціну, строки поставки товару. Цими ж додатковими угодами продовжувався строк дії договору.

Як зазначає позивач, за час дії контракту позивач перерахував відповідачу на виконання взятих на себе зобовязань за контракт № 643/71461035/271207 від 25.12.2007 року грошові кошти у розмірі 174 514 405,05 рублів РФ, проте отримав товар лише на загальну суму 149134207,95 рублів РФ.

Залишився непоставлений товар, визначений сторонами Додатковою угодою № 25 від 27.02.2014 - номенклатура, ціна - 25 380 197,10 рублів, строк поставки товару - 150 днів з моменту перерахування попередньої оплати у розмірі 100% на рахунок відповідача (п.п. 3:1,4.3), строк дії контракту до 31.12.2015 (п.11.1).

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що позивачем, на виконання своїх зобов'язань за контракт № 643/71461035/271207 від 25.12.2007 року, було оплачено в повному обсязі продукцію обумовлену у Додатковій угоді № 25 від 27.02.2014р. на суму 25 380197,10 рублів РФ, що підтверджується платіжними дорученнями № 34 від 27.06.2014 на суму 5585000,00 рублів РФ, № 57 від 10.09.2014 на суму 441000,00 рублів РФ, № 65 від 16.10.2014 р. на суму 19353197,10 рублів РФ, копії яких додані до матеріалів справи.

В свою чергу, відповідач не виконав свою частину домовленостей та не поставив позивачу продукцію визначену в Додатковій угоді № 25 від 27.02.2014р.

При цьому, відповідно до п. 4.3 Додаткової угоди № 25 від 27.02.2014р. до Контракту, поставка товару повинна була бути здійснена протягом 150 днів з моменту перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Таким чином, товариством з обмеженою відповідальністю НВП "ТехНоПарк" було прострочено взяте на себе зобовязання щодо поставки товару обумовленого у Додатковій угоді № 25 від 27.02.2014р.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку шляхом стягнення з відповідача попередньої оплати у розмір 25 380197,10 рублів РФ за непоставку товару визначеного Додатковою угодою № 25 від 27.02.2014р. до Контракту № 643/71461035/271207.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України.

Згідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

При цьому правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Закон України "Про міжнародне приватне право" (пункт 1 частини 1 статті 1) визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

За статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно пункту 10.1 Контракту № 643/71461035/271207 від 25 грудня 2007 року, сторони погодили, що у разі недосягнення вирішення спору шляхом переговорів, спір передається на розгляд в господарський суд згідно ГПК України.

Враховуючи досягнення сторонами домовленості щодо розгляду спору в господарському суді за правилами ГПК України, суд вважає, що спір правомірно передано на розгляд до Господарського суду Харківської області.

Вирішуючи питання щодо матеріального права, яке застосовується судом, суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

При виборі матеріального права, позивачем було застосовано посилання на п. "е" ч. 1 ст. 11 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності, якою унормовано, що права і обов'язки Сторін за угодою визначаються за законодавством місця здійснення, якщо інше не передбачене угодою Сторін.

А відтак, позивач вказує, що оскільки договір між сторонами укладався в м. Бєлгород (Російська Федерація), то до правовідносин між сторонами повинно бути застосовано матеріальне право Росії.

Суд погоджується з такими твердженням позивача виходячи з наступного.

Суд зазначає, що 19.12.1992 Україна приєдналася до Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, від 20.03.1992 (постанова Верховної ОСОБА_2 України від 19.12.1992 № 2889-XII "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності").

Відповідно до статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право", учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст. 32 Закону України "Про міжнародне приватне право" у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Відповідно до приписів ст. 43 Закону України "Про міжнародне приватне право", сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Статтею 44 Закону України "Про міжнародне приватне право" унормовано, що у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є, зокрема, продавець - за договором купівлі-продажу.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі контракту № 643/71461035/271207, укладеного 25.12.2007 р. Враховуючи склад учасників правовідносин, контракт є зовнішньоекономічним. Проте, умовами контракту сторонами не визначили матеріальне право якої держави повинно бути застосовано до спірних правовідносин.

Разом з цим, за своєю правовою природою укладений між сторонами контракт є договором купівлі-продажу, а відтак враховуючи приписи ч. 2 та ч. 3 ст. 32 та ч. 1 ст. 44 ЗУ "Про міжнародне приватне право", правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій знаходиться сторона, що повинна здійснити виконання, тобто постачальник, яким виступає товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "ТехНоПарк" (м. Бєлгород).

Враховуючи вищевикладене, даний позов підлягає розгляду в Господарському суді Харківської області, проте до спірних правовідносин суд застосовує матеріальне право Російської Федерації.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 309 Цивільного кодексу Російської Федерації, зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами зобов'язання і вимогами закону, інших правових актів, а за відсутності таких умов і вимог у відповідності до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно висуваються.

Відповідно до ст. 310 Цивільного кодексу Російської Федерації, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна його умов не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 314 Цивільного кодексу Російської Федерації, якщо зобовязання передбачає чи дозволяє визначити день його виконання або період, протягом якого воно повинно бути виконане, зобовязання підлягає виконанню цього дня або відповідно у будь-який момент в межах цього періоду.

Згідно зі статтею 8 Цивільного Кодексу Російської Федерації однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Згідно зі статтею 506 Цивільного Кодексу Російської Федерації за договором поставки постачальник-продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати в обумовлений термін чи строки вироблені або купуються їм товари покупцеві для використання у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім та іншим подібним використанням.

Судом встановлено, що позивач 27.06.14, 10.09.2014 та 16.10.2014 перерахував відповідачу попередню оплату в загальному розмірі 25 380 197,10 рублів РФ на виконання зобовязань, встановлених Додатковою угодою № 25 від 27.02.2014 р.

Таким чином у відповідача, внаслідок оплати позивачем товару на суму 25 380 197,10 рублів РФ, виник кореспондуючий обов'язок поставити його протягом 150 днів з моменту оплати.

Проте, відповідач не здійснив поставку обумовленого товару ані у строки визначені домовленістю сторін, ані станом на час розгляду справи у суді.

Згідно п. 1 ст. 463 Цивільного кодексу Російської Федерації, якщо продавець відмовляється передати покупцеві проданий товар, покупець має право відмовитися від виконання договору купівлі-продажу.

Згідно п. З ст. 487 Цивільного кодексу Російської Федерації в разі, коли продавець, який одержав суму попередньої оплати, не виконує обов'язок щодо передачі товару у встановлений термін (стаття 457), покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати за товар, що не переданий продавцем.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ці докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів повернення попередньої оплати або доказів поставки товару не надав, - позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 25 380 197,10 рублів РФ підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 2, 11, 74, 129, 233, 236- 238, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «ТехНоПарк» (Росія, Бєлгородська область, 308019, м. Бєлгород, вул. Магістральна, б. 2-а, офіс 207; код ОКПО 71461035, код ОКОНХ 71100,71200) на користь Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (61023, м. Харків, вул. Сумська, 134; ідент. код 14308894) суму попередньої оплати за непоставлений товар у розмірі 25 380 197,10 рублів; витрати з оплати судового збору в розмірі 184 260,24 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 20.07.2018 р.

Суддя ОСОБА_3