КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2018 р. м. Київ Справа№ 911/2553/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Григораш Н.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 11.07.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс" на рішення Господарського суду Київської області від 01.03.2018 (повний текст підписано 06.03.2018)

у справі №911/2553/17 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс"

про розірвання договору, повернення земельної ділянки та стягнення 387595,78 грн.

В судовому засіданні 11.07.2018 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 Михайлівсько - Рубежівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс" про розірвання договору оренди земельної ділянки від 27.12.2005, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-3778, кадастровий номер земельної ділянки :01:012:0025, площа 3,1141 га, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови (комплекс багатоквартирних житлових будинків), зобов'язання повернути земельну ділянку площею 3,1141 га, кадастровий номер :01:012:0025, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Михайлівка-Рубежівка, вулиця Київська (Кірова), 22 та стягнення 352505,94 грн. заборгованості зі сплати орендних платежів, 30699, 53 грн. пені та 4390, 31 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди землі №1-3778 від 27.12.2005 в частині сплати орендних платежів.

Заперечуючи на позов відповідач зазначає, що позивачем невірно вказані періоди нарахування штрафних санкцій, у зв'язку з чим відповідач позбавлений можливості визнати позов чи надати власний контррозрахунок позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.03.2018 у справі № 911/2553/17 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс" на користь Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 352505, 94 грн. заборгованості зі сплати орендних платежів, 11502, 37 грн. пені, 4195, 14 грн. 3% річних та 8723, 05 грн. судового збору.

Вирішено розірвати договір оренди земельної ділянки від 27.12.2005, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-3778, кадастровий номер земельної ділянки :01:012:0025, площа 3,1141 га, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови (комплекс багатоквартирних житлових будинків), що укладений між Михайлівсько-Рубежівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс".

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс" повернути Михайлівсько-Рубежівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області земельну ділянку площею 3,1141 га, кадастровий номер :01:012:0025, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Михайлівка-Рубежівка, вулиця Київська (Кірова), 22, за актом прийому-передачі.

В іншій частині в позові відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині розірвання договору оренди земельної ділянки від 27.12.2005, та прийняти в цій частині нове про відмову в позові.

Апелянт вказує, що судом не застосовано норми ст. 32 Закону України «Про оренду землі», що містить положення щодо припинення договору оренду землі шляхом його розірвання та має пріоритет, як спеціальна норма.

Одночасно апелянт зазначає, що суд правомірно не застосував ст. 141 ЗК України, яка передбачає не підстави для розірвання договору оренди, а підстави для припинення права користування земельною ділянкою.

На переконання апелянта, судом не встановлено порушення відповідачем будь - яких обов'язків за договором оренди, крім обов'язку щодо своєчасної сплати орендної плати. Відтак розірвання договору, яке є крайнім способом захисту, є невиправданим, оскільки стягненням заборгованості з орендної плати судом в повному обсязі відновлено порушене право позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає про необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги, вказує, що розірвання спірного договору оренди зупинить нанесення збитків територіальній громаді Михайлівсько-Рубежівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області, накопичення несплачених платежів (боргів за оренду земель комунальної власності), і дасть можливість задіяти дану земельну ділянку під соціальну сферу для села - будівництво ВНЗ.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу відповідача 29.03.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 у справі №911/2553/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 у справі №911/2553/17 призначено розгляд справи на 16.05.2018.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2018, у зв'язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2018 у справі №911/2553/17 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено справу до розгляду на 20.06.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2018 у справі №911/2553/17 відкладено розгляд справи на 11.07.2018, приймаючи до уваги неявку представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 11.07.2018 заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників позивача та третьої особи обов'язковою в судове засідання не визнавалась, та враховуючи відсутність заперечень представника відповідача про розгляд справи у їх відсутність, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених представників за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.06.2015 між Михайлівсько-Рубежівською сільською радою Києво- Святошинського району Київської області (Орендодавець, Позивач), Товариством з обмеженою відповідальністю "Градострой" (Первісний орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс" (Новий орендар, Відповідач), було укладено Договір про заміну сторони (орендаря) в договорі оренди земельної ділянки (Договір про заміну сторони в договорі оренди земельної ділянки, т.1. а.с. 14-15), відповідно до умов якого Відповідач, як Новий орендар, прийняв на себе право оренди Первісного орендаря за договором оренди земельної ділянки, посвідченого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 27.12.2005 за реєстровим номером 1-3778 (Договір оренди земельної ділянки, т.1, а.с. 18-19), кадастровий номер :01:012:0025, площа 3,1141 га, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови (комплекс багатоквартирних житлових будинків).

Пунктом 2 Договору про внесення змін від 27.11.2012 до договору оренди земельної ділянки від 27.12.2005 (т.1, а.с. 30) встановлено річну орендну плату за дану земельну ділянку в розмірі 5% нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та пеню за несвоєчасну сплату орендної плати в розмірі 0,3% від суми недоїмки за кожен день прострочки платежу на користь орендодавця.

Додатковою угодою від 15.05.2015 до договору оренди земельної ділянки від 27.12.2005 пункт 1.5. Договору оренди викладено в наступній редакції " 1.5. Поновити дію договору оренди земельної ділянки загальною площею 3,1141 га, кадастровий номер :01:012:0025, яка розташована в селі Михайлівка-Рубежівка, по вулиці Кірова 22 (двадцять два), цільове призначення якої - для будівництва комплексу багатоквартирних житлових будинків, строком на 5 (п'ять) років - терміном до 05.05.2020".

Згідно пункту 6 Додаткової угоди від 15.05.2015 до договору оренди земельної ділянки від 27.12.2005 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею площа 3,1141 га, яка знаходиться в оренді, складає 4399253,57 грн.

На виконання Договору про заміну сторони в договорі оренди земельної ділянки, 17.06.2015 ТОВ "Градострой" (Первісний орендар) та ТОВ "Будкапіталс" (Новий орендар) підписали акт прийому-передачі земельної ділянки (т.1, а.с. 27), відповідно до якого Новий орендар прийняв, а Первісний орендар передав земельну ділянку загальною площею 3,1141 га, яка розташована за адресою: село Михайлівка-Рубежівка, вулиця Кірова, 22 (двадцять два), кадастровий номер: :01:012:0025, сторони ствердили, що земельна ділянка передається у стані, що відповідає умовам первинного договору оренди земельної ділянки, та претензій у Нового орендаря до стану земельної ділянки немає.

Позивач стверджує, що за період з липня 2016 по липень 2017 включно відповідач не виконував взятих на себе обов'язків з оплати орендних платежів за Договором оренди земельної ділянки, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 352505,94 грн.

Згідно листа ГУ ДФС у Київській області (т.1, а.с. 110) ТОВ "Будкапіталс" () перебуває на обліку як платник податків за неосновним місцем обліку по орендній платі за земельні ділянки площею 0,4 га та 3,1141 га, які розташовані на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради та відповідно до баз даних ІС "Податковий Блок" інтегрованій картці вищевказаного платника податків, орендна плата за землю в 2017 році не надходила.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення вимог про стягнення заборгованості, пені та 3 % річних виходячи з наступного.

Частиною першою статті 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абзац 2 частини першої статті 175 ГК України).

Згідно частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (стаття 762 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України "Про оренду землі").

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Відповідно до пункту 14.1.136 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі (п. 286.2. ст. 286 Податкового кодексу України).

Пунктом першим статті 193 ГК України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 ЦК України).

Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене та враховуючи відсутність доказів сплати відповідачем заборгованості зі сплати орендних платежів за період з липня 2016 по липень 2017, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 352505,94 грн.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення оплати за користування земельною ділянкою, позивачем також нараховано 30699,53 грн. пені за сукупний період з 01.02.2017 по 24.07.2017.

У відповідності до пункту 2 Договору про внесення змін від 27.11.2012 встановлена відповідальність орендаря у вигляді пені у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Апеляційний суд, перевіривши розрахунок пені, за сукупний період з 01.02.2017 по 24.07.2017 наданий позивачем, погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вимог про стягнення пені в розмірі 11502,37 грн.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем зобов'язання щодо оплати, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 4390,31 грн. 3% річних за сукупний період з 01.09.2016 по 27.07.2017.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний суд, перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем за сукупний період з 01.09.2016 по 27.07.2017, погоджується із висновком місцевого господарського суду про їх часткове задоволення в розмірі 4195,14 грн.

З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність заперечень апелянта щодо часткового задоволення позову в частині вимог позивача про стягнення з відповідача 352505,94 грн. заборгованості, 11502,37 грн. пені та 4195,14 грн. 3% річних, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог та часткове задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки від 27.12.2005, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-3778, кадастровий номер земельної ділянки :01:012:0025, площа 3,1141га, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови (комплекс багатоквартирних житлових будинків) та зобов'язання повернути земельну ділянку площею 3,1141 га, кадастровий номер :01:012:0025, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Михайлівка-Рубежівка, вулиця Київська (Кірова), 22, колегія суддів зазначає наступне.

На думку позивача, обставини щодо несплати орендних платежів є істотним порушенням відповідачем умов договору оренди землі та значною мірою позбавляють Михайлівсько-Рубежівську сільську раду того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а саме своєчасне отримання орендної плати за використання земельних ділянок, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки від 27.12.2005, та зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку площею 3,1141 га, кадастровий номер :01:012:0025, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Михайлівка-Рубежівка, вулиця Київська (Кірова), 22.

Як було встановлено судом, всупереч викладеним вимогам законодавства та умовам договору оренди земельної ділянки, відповідач свої зобов'язання щодо сплати орендних платежів належним чином не виконував.

Частиною третьою статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Частиною другою статті 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи те, що несплата орендних платежів є істотним порушенням умов Договору оренди земельної ділянки, оскільки при його укладенні Михайлівсько-Рубежівська сільська рада розраховувала на те, що ТОВ "Будкапіталс" буде своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату згідно вказаного Договору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстацнії, що вимога позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки від 27.12.2005, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-3778, є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини п'ятої статті 188 ГК України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням.

Згідно з частини першої статті 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Відповідно до пункту 3.9. Договору оренди у разі припинення або розірвання цього договору Орендар зобов'язаний повернути Орендодавцю земельну ділянку у стані не гіршому ніж той, що був зафіксований в акті про встановлення місцевості, погодження межі земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків, про що за п'ять днів до дня припинення цього договору складається відповідний акт передачі земельної ділянки.

З огляду на викладене, вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку площею 3,1141 га, кадастровий номер :01:012:0025, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Михайлівка-Рубежівка, вулиця Київська (Кірова), 22, є правомірними, а тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення позову у цій частині.

Доводи апелянта про не обґрунтоване застосуванням судом ст. 651 ЦК України, оскільки ці норми є загальними, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 792 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ст. 1 Закону України „Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний ділянку у володіння і користування на певний. а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (ч.ч. 1-3 ст. 21 Закону України „Про оренду землі").

Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1ст. 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 3 ст.291 ГК України передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст.188 цього Кодексу.

Згідно з ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано рішенням на вимогу однієї сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 31 Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою, сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст. 32 цього ж Закону передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом 2.20. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" передбачено, що у вирішенні спорів про розірвання договорів оренди земельної ділянки судам слід враховувати, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених умовами договору, та з підстав, визначених статтями 24 і 25 Закону України „Про оренду землі", у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також з підстав, визначених ЗК України та іншими законами України.

Таким чином, стаття 32 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених цим договором та законодавством.

Оскільки ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, що не виконувалося відповідачем, позивач правомірно звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Доводи апелянта, що судом не встановлено порушення відповідачем будь - яких обов'язків за договором оренди, крім обов'язку щодо своєчасної плати орендної плати, підтверджують порушення відповідачем умов договору оренди та ст.526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс" на рішення Господарського суду Київської області від 01.03.2018 у справі №911/2553/17.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс" на рішення Господарського суду Київської області від 01.03.2018 у справі №911/2553/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.03.2018 у справі №911/2553/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2553/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 18.07.2018.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров