ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/1042/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.,

Суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Одеський апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Бендерук Є.О.;

Представники сторін в судове засідання не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія", м.Запоріжжя

на рішення Господарського суду Херсонської області від 22.03.2018 року

у справі №923/1042/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія" , м.Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопетрівське", с.Новопетрівка

про стягнення 581023,59 грн.

(суддя першої інстанції: Гридасов Ю.В., дата та місце ухвалення рішення: 22.03.2018, Господарський суд Херсонської області, м.Херсон, вул. Театральна, 18)

ВСТАНОВИВ:

09.11.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія" (далі - ТОВ "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія") звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою у якій, з урахуванням "уточненої позовної заяви" від 26.02.18, позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопетрівське" (далі - ТОВ "Новопетрівське") заборгованість за поставлений товар з урахуванням курсової різниці в сумі 498721,30 грн. та 3% річних у розмірі 50980,45 грн. відповідно до умов укладеного сторонами 14.02.2012 року договору купівлі-продажу № ПР01/02-2012.

Позов мотивовано тим, що у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу №ПР01/02-2012, з урахуванням курсової різниці та 3% річних, наявна заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 22.03.2018 року (суддя - Гридасов Ю.В.) у задоволенні позовних вимог ТОВ «Виробничо-торгівельна компанія «Скіфія» до ТОВ «Новопетрівське» про стягнення заборгованості за поставлений товар з урахуванням курсової різниці в сумі 498721,30грн. та 3% річних у розмірі 50980,45 грн. - відмовлено.

Рішення мотивовано неможливістю встановлення дати виконання грошового зобов'язання відповідачем за Договором купівлі-продажу №ПР01/02-2012 та неможливістю встановлення періоду нарахування, з яких позивач виходив при розрахунку курсової різниці та 3% річних.

Крім того, суд першої інстанції в рішенні зазначив, що у позивача не виникло права на зміну у 2017 році вартості поставленого 02.03.2012 та оплаченого протягом 2013-2014 товару, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з урахуванням курсової різниці.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Виробничо-торгівельна компанія «Скіфія» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні стягнення 3% річних - скасувати, та прийняти нове - про задоволення позовних вимог в цій частині.

Заявник апеляційної скарги вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно досліджено та оцінено докази по справі, а саме не застосовано положення п.1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України та надано неправильну оцінку факту оплати за договором, який визнається учасниками справи, що призвело до помилкових висновків суду в цій частині.

04.06.2018 до Одеського апеляційного господарського суду від ТОВ "Новопетрівське" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 08.05.2018 року відкрито апеляційне провадження по справі №923/1042/17 за апеляційною скаргою ТОВ "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія" на рішення Господарського суду Херсонської області від 22.03.2018 року.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.05.2018 року розгляд апеляційної скарги ТОВ "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія" на рішення Господарського суду Херсонської області від 22.03.2018 призначено на 03.07.2018 року.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду України від 02.07.2018 року у зв'язку з відпусткою судді-члена колегії Разюк Г.П. апеляційну скаргу ТОВ "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія" на рішення Господарського суду Херсонської області від 22.03.2018 прийнято колегією суддів у новому складі: головуючий суддя: Принцевська Н.М., судді: Діброва Г.І., Ярош А.І.

В судове засідання 03.07.2018 з'явились представники сторін, представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні 3% річних - скасувати та прийняти нове, яким задовольнити вимоги в цій частині.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, наполягав на залишенні рішення суду першої інстанції без змін, а скарги - без задоволення.

В судовому засіданні 03.07.2018 оголошено перерву до 11.07.2018.

В судове засідання 11.07.2018 представники сторін не з'явились, не повідомивши суд завчасно про причини неявки. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, 14.02.2012 між ТОВ "Новопетрівське" та ТОВ " Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія" було укладено договір купівлі-продажу №ПР 01/02-2012, відповідно до п.1.1. якого Продавець зобовязується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. (а.с. 9-12)

Пунктом 2.1. договору визначено найменування товару, його кількість та ціна за 1 т. у грн., а саме:

-насіння соняшнику "Перформер" в кількості 2,400 тони (56000 грн. за т.);

-насіння соняшнику "Манад" в кількості 1,800 тони (56000 грн. за т.);

-насіння соняшнику "Марвик" в кількості 1,800 тони (56000 грн. за т.);

-насіння соняшнику "Макао" в кількості 1,800 тони (56000 грн. за т.);

Відповідно до п.2.2 Договору загальна вартість поставлених товарів по даному договору становить 436800,00 грн.

Умовами п. 2.3 Договору передбачено, що ціна товару розрахована по курсу НБУ 7,98 грн за 1 долар США на дату поставки товару та є попередньою. Ціна товару може бути змінена за умови зміни курсу НБУ на дату оплати.

Відповідно до умов п. 2.4. Договору у випадку зміни вартості товару на дату оплати буде складений протокол, підписаний обома сторонами.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що товар має бути поставлений покупцю в строк не пізніше десяти календарних днів з моменту підписання договору.

Пунктами 5.1. та 5.2. Договору зазначено, що оплата товару здійснюється у розмірі 100% вартості товару, визначеної в п 2.2. даного договору в строк до 01 листопада 2012 року. Вид розрахунків: перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Умовами пункту 8.1. Договору унормовано, що у випадках виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), які перешкоджають сторонам виконати повністю або частково свої зобов'язання по даному договору строк виконання даного договору продовжується на період дії таких обставин.

Відповідно до умов п. 9.1. Договору він вступає в силу з моменту підписання і діє до моменту його повного виконання.

Договір підписаний сторонами без зауважень та скріплений відповідними печатками сторін.

ТОВ "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія" поставила відповідачеві за видатковою накладною №РН-0000002 від 02.03.12 товар на загальну суму 436800,00 грн. (а.с. 12)

У вказаній видатковій накладній позивач послався в якості підстави замовлення на рахунок-фактуру №СФ-0000004 від 02.03.2012.

Разом з тим, зазначений рахунок-фактура не містить підстави, на які його було видано. (а.с. 119)

Поставлений позивачем товар отримано представником ТОВ "Новопетрівське" ОСОБА_2, відповідно до довіреності №4 від 02.03.12, про що свідчить підпис та печатка на видатковій накладній.

Разом з тим, відповідач, не заперечуючи факту отримання товару за Договором купівлі-продажу, підтверджує, що перерахування сум за Договором здійснювалось з порушенням умов стосовно строку оплати товару, однак посилається на пункт 8.1 Договору, яким передбачено, що у випадках виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), які перешкоджають сторонам виконати повністю або частково свої зобов'язання по даному договору строк виконання даного договору продовжується на період дії таких обставин.

Зокрема, відповідач зазначає, що погашення фінансових зобов'язань перед позивачем відбулось не у 2012 році, а у 2014 році у зв'язку з форс-мажорними обставинами, що підтверджується копіями висновків Торгово-промислової палати України від 28.08.2012 та від 14.08.2013, наявними у матеріалах справи.

Несвоєчасна оплата поставленого позивачем товару відповідно умов Договору №ПР01/02-2012, укладеного між сторонами, стала підставою для звернення ТОВ «Виробничо-торгівельна компанія «Скіфія» до Господарського суду Херсонської області позовними вимогами про стягнення заборгованості з урахування курсової різниці та 3% річних на суму 581023,59 грн.

При цьому, відповідач не погодився з тим, як здійснено зарахування проведених ним оплат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. (ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначає ТОВ "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія", відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар не виконав, здійснюючи погашення заборгованості за договором №ПР 01/02-2012 частковими платежами:

Згідно бухгалтерських довідок позивача останнім здійснювалося зарахування оплачених коштів заборгованості в наступному порядку:

1) 22.07.2014 в погашення заборгованості за даним договором зараховано 197000,00 грн.;

2) 29.09.2014 в погашення заборгованості за даним договором зараховано 187400,00 гривень;

3) 07.11.2014 в погашення заборгованості за даним договором зараховано 52400,00 гривень.

Таким чином, на думку апелянта, останній платіж в погашення заборгованості за договором купівлі-продажу №ПР01/02-2012 від 14.02.2012 було проведено 07.11.2014.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачем здійснено оплату за поставлений товар за видатковою накладною №РН-0000002 та Договором купівлі-продажу №ПР01/02-2012 від 14.02.2012 з простроченням встановленого строку саме з періоду та в сумі, визначених позивачем в розрахунку позову 3% річних (з 22.07.2014 по 30.10.2017 в сумі 50980,45 грн.).

Крім того, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів справи, та враховуючи пояснення сторін, відповідачем перераховано на рахунок позивача наступні суми протягом 2013 та 2014 років, а саме:

- 35000,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 24.10.2013 №407,

- 250000,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 22.07.2014 №261,

- 187400,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 29.09.2014 №417,

- 41000,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 07.11.2014 №450,

- 59000,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 07.11.2014 №451,

- 30000,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 28.11.2014 №481,

- 294600,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 12.12.2014 №492.

Проте, у вказаних платіжних дорученнях підставою проведених платежів є рахунок-фактура №СФ-0000037 від 31.05.2013.

Зазначений рахунок-фактура не містить як будь-яку з таких підстав, як Договір №ПР01/02-2012 від 14.02.2012 або видаткові накладні, та виписаний на суму 88000 грн.

ТОВ «Новопетрівське» зазначає, що під час здійснення перерахування коштів, представники позивача (керівництво, бухгалтер) жодним чином не заперечували проти надходження коштів за вказаними платіжними дорученнями, в яких в графі «призначення платежу» значилось «оплата за насіння соняшника згідно рахунку «СФ-0000037 від 31.05.13».

Колегія суддів також зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких зауважень або прохань, зі сторони позивача, щодо зміни в платіжних дорученнях підстав призначення платежу.

Водночас, слід зазначити про відсутність претензій позивача за 2012-2017 до відповідача стосовно несплати відповідної суми за поставлений товар.

Сторонами також не заперечується, що відповідно до вказаних платіжних доручень зобов'язання за Договором №ПР01/02-2012 виконані відповідачем у повному обсязі, що виключає наявність спору стосовно стягнення основної суми заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що в даному випадку неможливо встановити дати виконання грошового зобов'язання відповідачем саме за Договором купівлі-продажу № ПР01/02-2012, відповідно, неможливо встановити дані (період нарахування), з яких позивач виходив, розраховуючи розмір сум 3% річних та курсової різниці.

Враховуючи здійснення відповідачем оплати станом на 29.09.2014 в розмірі 436800 грн. та прийняття позивачем частини цих оплат в рахунок погашення заборгованості, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборгованість за Договором № відповідачем за основним зобов'язанням вказану дату сплачена.

Крім того, позивачем розрахунок 3% річних здійснено з урахуванням основного боргу та курсової різниці, у стягненні якої рішенням Господарського суду Херсонської області від 22.03.2018 відмовлено і в цій частині позивачем не оскаржено, що виключає задоволення позовної вимоги в частині стягнення 3% річних саме у заявленому розмірі.

Також в матеріалах справи наявна заява відповідача про застосування строку позовної давності, відповідно до якої ТОВ «Новопетрівське» зазначає, що позовні вимоги ТОВ «Виробничо-торгівельна компанія «Скіфія» не можуть бути задоволені, оскільки до даного спору слід застосовувати позовну давність.

Зокрема, відповідач вважає, що, у зв'язку зі зверненням позивача до господарського суду першої інстанції лише 30 жовтня 2017 року, а відкриття провадження по справі винесено 10.11.2017, то усі вимоги заявлені до цієї дати є такими, що заявлені поза межами строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, беручи до уваги те, що грошове зобов'язання в розмірі 436800,00 грн. за видатковою накладною №РН-0000002 від 02.03.12 сплачено відповідачем по 29.09.2014 включно, а позивач звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою в листопаді 2017 року, суд першої інстанції правомірно зазначив, що позивач звернувся з до суду з відповідною позовною заявою з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних, розрахованих за період з моменту прострочення виконання грошового зобов'язання по дату виконання останнього - відсутні.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно неправильної оцінки судом першої інстанції факту оплати відповідачем товару за договором №ПР01/02-2012 за умови визнання відповідачем факту порушення строків оплати, оскільки відповідачем заперечувалася протягом всього часу розгляду справи визначений позивачем період нарахування 3% річних.

До того ж, саме по собі визнання відповідачем факту прострочки оплати не може бути підставою для задоволення вимог позивача про стягнення 3% річних за визначений ним період.

З огляду на зазначене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 50980,45 грн. з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга ТОВ "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Херсонської області від 22.03.2018 року по справі №923/1042/17 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 -284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія" на рішення Господарського суду Херсонської області від 22.03.2018 року по справі №923/1042/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 22.03.2018 року по справі №923/1042/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош