РІШЕННЯ

Іменем України

19 липня 2018 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального (спрощеного) позовного провадження справу №927/409/18

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»

вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021

фактична адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005

до відповідача:Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів»

вул. Захисників України, 25, м. Чернігів, 14000

Про стягнення 1 460 354грн32коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність № 007Др-19-1217 від 21.12.2017

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність № 466/36 від 26.04.2018

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

ВСТАНОВИВ:

Позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» подано позов до Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» про стягнення 1 460 354,32 грн, а саме: 1 438 481,52 грн боргу за спожитий у квітні 2018 року природний газ за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 19.12.2017 №41АРСrz888-17, 20 099,33 грн пені за період прострочки з 11.05.2018 по 25.05.2018, 1773,47 три проценти річних за період прострочки з 11.05.2018 по 25.05.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 19.12.2017 №41АРСrz888-17.

Ухвалою суду від 31.05.2018 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.06.2018 о 09:00.

18.06.2018 на адресу Господарського суду Чернігівської області від відповідача надійшов відзив від 18.06.2018 з додатками. Відповідач у поданому відзиві на позов зазначив, що згідно з умовами договору, позивач мав право у разі неповного або несвоєчасного розрахунку за постачання газу відповідачем, припинити або обмежити постачання газу споживачеві (п.7.2.), проте не виконав даного пункту договору. Свої зобовязання щодо оплати за поставлений природний газ по спірному договору відповідач не виконав у звязку з тим, що Деснянським відділом державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 04.01.2018 була винесена постанова про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках відповідача в рамках зведеного виконавчого провадження №52784594. Крім того, Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 25.01.2018 було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно з якою описано та накладено заборону на відчуження майна ПАТ «ЧЕЗАРА»; а 14.02.2018 і 22.03.2018 постанови про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках ПАТ «ЧЕЗАРА» в рамках виконання зведеного виконавчого провадження №55446692, сформованого ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 27.12.2017 з примусового виконання. Оскільки, на сьогоднішній день арешт з рахунків ПрАТ «ЧЕЗАРА» не знято і відповідач не мав можливості своєчасно перерахувати суму заборгованості за постачання природного газу, просить суд зменшити суму пені за несвоєчасний розрахунок з позивачем. Також відповідач зазначає, що ним здійснено розрахунок пені та 3% річних відносно періодів, визначених у позовній заяві, який просить залучити до матеріалів справи та взяти до уваги. Суд долучив поданий відзив з додатками до матеріалів справи.

В підготовче засідання 20.06.2018 прибули уповноважені представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні 20.06.2018 судом постановлено ухвалу, якою підготовче засідання було відкладено на 11.07.2018, про що представники сторін повідомлені під розписку. Крім того, ухвала повідомлення від 20.06.2018 була направлена сторонам рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується матеріалами справи.

02.07.2018 на адресу Господарського суду Чернігівської області від позивача надійшла відповідь відзив від 02.07.2018 №Сrz007.2-СК-6890-0718 з доказами направлення її відповідачу. Позивач у відповіді на відзив вказує на те, що відповідач всупереч умовам договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АРСrz888-17 від 19.12.2017 за поставлений природний газ по договору не розрахувався, у звязку з чим заборгованість становить 1438841,52 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, який доданий до матеріалів справи. Крім того, у відповіді на відзив позивач заперечує проти клопотання відповідача про зменшення суми пені за несвоєчасний розрахунок з позивачем, оскільки відповідачем не надано суду жодних належних доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної оплати за поставлений у квітні 2018 року природний газ, а також відповідач не надав доказів та не довів, що розмір пені є надмірно великим порівняно із збитками кредитора. Позивач у вказаній відповіді на відзив також вказує на необґрунтованість розрахунку трьох відсотків річних та розрахунку пені, наданих відповідачем, згідно з яким облікова ставка застосована не в подвійному розмірі, як передбачено умовами договору, а в одинарному розмірі, також невірно визначений період прострочки, а саме кількість днів прострочення застосовано 14, замість необхідного - 15 днів. До того ж позивач посилається на те, що накладення Державною виконавчою службою арешту на рахунки відповідача не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення договірного зобовязання. Суд долучив подану відповідь на відзив з доказами її направлення відповідачу до матеріалів справи.

05.07.2018 на адресу Господарського суду Чернігівської області від відповідача надійшло клопотання від 04.05.2018 про залучення до матеріалів справи копій документів, що підтверджують перейменування відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на Приватне акціонерне товариство «Чернігівський завод радіоприладів», яке задоволено судом, документи долучено до матеріалів справи.

В підготовче засідання 11.07.2018 прибув уповноважений представник позивача.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується протоколом судового засідання від 20.06.2018, розпискою та рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення №452, проте уповноваженого представника в судове засідання не направив.

11.07.2018 від відповідача надійшло клопотання від 10.07.2018 про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю прибуття представника відповідача у судове засідання, а в разі неможливості відкладення розглянути справу без участі представника відповідача.

Представник позивача залишив вирішення клопотання відповідача щодо відкладення підготовчого засідання на розсуд суду.

Клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання на іншу дату відхилене судом, про що зазначено в ухвалі від 11.07.2018, та підготовче засідання у справі проведено за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 11.07.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 19.07.2018. Ухвала направлена учасникам справи рекомендованою кореспонденцією.

Відповідно до ст.207 Господарського процесуального кодексу України заяв чи клопотань від сторін до суду не надходило.

У судовому засіданні 19.07.2018 розпочато розгляд справи по суті.

Представник позивача виклала позовні вимоги, відповідь на відзив, заперечувала проти зменшення пені, з підстав наведених у відповіді на відзив.

Представник відповідача виклала відзив на позов та просила зменшити суму пені з підстав наведених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарський суд встановив:

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 19.12.2017 року між позивачем (як постачальником) та відповідачем (як споживачем) було укладено договір №41APCrz888-17 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (надалі договір).

У преамбулі вказаного договору сторони зазначили, що публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз», далі оператор ГРМ, з яким споживач уклав договір розподілу природного газу: ПАТ «Чернігівгаз». Договір розподілу природного газу між споживачем та оператором ГРМ укладено на підставі заяви приєднання №09420E8JAWAP016 від 01.01.2016.

Відповідно до п. 1.1. договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АРCrz888-17 від 19.12.2017, постачальник зобовязується передати у власність споживачу, що є кінцевим споживачем, у 2017 році природний газ, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Пунктами 11.5., 11.6. договору, передбачено, що будь-які зміни та доповнення до цього договору вважаються дійсними, якщо вони здійснені в письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками сторін шляхом укладення додаткової угоди. Будь-які зміни та доповнення до цього договору, внесені належним чином, є його невідємними частинами.

Згідно з п. 11.1., 11.2,11.4. договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АРCrz888-17 від 19.12.2017, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 грудня 2017 року до 31 грудня 2017, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Сторони мають право внести зміни до договору щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк. Припинення чи розірвання договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін на підставі та в порядку встановлених чинним законодавством України та Договором.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 річний плановий обсяг постачання газу до 30,000 тис.куб.м. Планові обсяги постачання газу по місяцях: грудень 30,000 (п.1.2., 1.3. договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АРCrz888-17 від 19.12.2017).

Додатковою угодою від 20.12.2017 до договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АРCrz888-17 від 19.12.2017, сторони виклали п. 1.1.-1.3., 11.1. договору у наступній редакції: постачальник зобовязується передати у власність Споживачу, що є кінцевим споживачем, у 2018 році природний газ (далі-газ), а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором. Річний плановий обсяг постачання газу до 250,000 тис.куб.м. Планові обсяги постачання газу по місяцях: січень 150,0; лютий 100,0. Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2018 року до 31 грудня 2018, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Згідно з п.2.3 договору обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (п.4.1 договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених у заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.

Таким чином, укладений між сторонами договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АРCrz888-17 від 19.12.2017 по своїй правовій природі є договором поставки. Доказів припинення чи розірвання договору в порядку, передбаченому п. 11.4. договору, сторони суду не надали.

За умовами п.2.9 договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

п.2.9.1 за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

п.2.9.2 на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

п.2.9.3 споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі газу зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу.

У п.3.2 договору сторони встановили, що ціна за 1000куб.м природного газу з урахуванням тарифів на транспортування магістральними мережами, податку на додану вартість становить 10344,24 грн за 1000куб.м., в т.ч. ПДВ 20%.

За умовами п.3.3 договору ціна, зазначена в п.3.2 договору може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Додатковою угодою щодо зміни ціни від 27.12.2017 до договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АРCrz888-17 від 19.12.2017, сторони прийшли згоди викласти п. 3.2. договору у наступній редакції: ціна з 01.01.2018 за 1000 куб.м. природного газу з урахуванням тарифів на транспортування магістральними мережами, податку на додану вартість складає: 11157,24 грн за 1000 куб.м., в т.ч. ПДВ 20%.

Додатковою угодою щодо зміни ціни від 29.01.2018 до договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АРCrz888-17 від 19.12.2017, сторони прийшли згоди викласти п. 3.2. договору у наступній редакції: ціна з 01.02.2018 за 1000 куб.м. природного газу з урахуванням тарифів на транспортування магістральними мережами, податку на додану вартість становить: 10826,64 грн за 1000 куб.м., в т.ч. ПДВ 20%.

Відповідно до п.3.4. договору сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3. цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

На виконання умов договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АРCrz888-17 від 19.12.2017, постачальником (позивачем) передано у власність споживача (відповідача) у квітні 2018 природного газу в обсязі 132,865 тис.куб.м. на загальну суму 1 438 481,52 грн, що підтверджується актом №ЧРЗ00006178 приймання-передачі природного газу по договору на постачання природного газу, підписаному сторонами та скріпленому печатками позивача та відповідача, копію якого додано до матеріалів справи (а.с.20) та оригінал оглянуто у судовому засіданні.

Відповідач щодо обсягу та вартості отриманого газу не заперечував.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п.4.1 договору розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

У п.4.2 договору сторони зазначили, що оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

п.4.2.1 договору 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

п.4.2.2 у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу.

п.4.2.3 остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (п. 4.3. договору).

Отже, за поставлений природний газ у квітні 2018 року відповідач зобовязаний був розрахуватись в строк 09.05.2018, приймаючи до уваги, що 09.05.2018 є святковий день та враховуючи приписи ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, суд доходить висновку, що 10.05.2018 є остаточною датою розрахунку відповідача за спожитий у квітні 2018 року природний газ.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст.193 Господарського кодексу України та ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач за поставлений природний газ по договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АРCrz888-17 від 19.12.2017 не розрахувався, що підтверджується розрахунком заборгованості за квітень 2018 року (а.с.10) та не заперечується відповідачем. Крім того, 14.05.2018 сторонами підписаний та скріплений печатками акт звіряння взаємних розрахунків за період: 01.03.2018-10.05.2018 за договором №41АРCrz888-17 від 19.12.2017, за яким заборгованість відповідача перед позивачем складає 1438481,52 грн.

Відповідачем не подано суду доказів повної оплати вартості спожитого природного газу у період квітень 2018 року.

Виходячи з викладеного, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 1438481,52 грн є обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи та підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 1773,47 грн три проценти річних за період з 11.05.2018 по 25.05.2018 та 20099,33 грн пені за період з 11.05.2018 по 25.05.2018.

Відповідно до статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання ( ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором, сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством.

У п.6.2.1 договору сторони встановили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 20099грн 33коп за період прострочення грошового зобовязання з 11.05.2018 по 25.05.2018.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобовязань щодо оплати поставленого у квітні 2018 природного газу, тому дослідивши поданий розрахунок позивача суд встановив, що позивачем правомірно здійснено нарахування трьох процентів річних за період з 11.05.2018 по 25.05.2018 в сумі 1773грн47коп.

Таким чином, 1773грн 47коп трьох процентів річних підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Твердження відповідача, що кількість днів прострочки у періоді з 11.05.2018 по 25.05.2018 становить 14 днів і розрахунок пені та 3% річних необхідно проводити за 14 днів, судом не приймається до уваги, оскільки фактична кількість календарних днів у зазначений період становить - 15 за даними арифметичного підрахунку. За таких обставин позивачем вірно визначено кількість днів прострочки відповідача у період з 11.05.2018 по 25.05.2018.

Судом не приймається до уваги наведений відповідачем розрахунок пені у розмірі одинарної ставки НБУ, оскільки таке визначення розміру пені суперечить умовам договору, зокрема, пункту 6.2.1, в якому сторони встановили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідачем не надано суду доказів погодження з позивачем розміру пені одинарна ставка Національного банку України, який застосовувався при нарахуванні пені у разі порушення відповідачем строків оплати за спожитий природний газ.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми пені за несвоєчасний розрахунок з позивачем, посилаючись на наявність постанов державної виконавчої служби про арешт коштів боржника від 04.01.2018 ЗВП №52784594 і від 14.02.2018 ВП №55446692, 22.03.2018 ВП №55446692 постанов про опис та арешт майна (коштів) боржника від 25.01.2018 ЗВП №55446692, якими описано та накладено заборону на відчуження майна відповідача та ту обставину, що на сьогоднішній день арешт з рахунків відповідача не знято.

Пунктом 1 статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання).

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем було порушено господарське зобовязання, наслідки чого передбачені п.6.2 договору.

В силу ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Окрім того, частинами 1 та 2 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

У відповідності до ст. 218 Цивільного кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. Аналогічна норма міститься в ст.617 Цивільного кодексу України.

Відповідачем не зазначено про наявність виняткових випадків для означеного зменшення та не подано відповідних доказів, також відповідачем не надано доказів та не доведено, що розмір пені є надмірно великим порівняно із збитками кредитора.

Наявність опису та арешту майна (коштів) боржника, накладення заборони на відчуження майна є одним із наслідком господарської діяльності відповідача, а не дії непереборної сили.

Кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб'єкта підприємницької діяльності, який уклав з ним цей договір.

Враховуючи положення вищенаведених норм та доводи, якими відповідач обґрунтовує необхідність зменшення пені, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення 1438481грн 52 коп боргу, 20099грн 33 коп пені, 1773грн 47 коп трьох процентів річних.

Судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 12, 42, 46, 73-80, 86, 129, 165, 207, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені відмовити.

2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (ідентифікаційний код 39576385) до Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» (ідентифікаційний код 14307392) про стягнення 1460354грн32коп. задовольнити повністю.

3.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» (вул. Захисників України, 25, м. Чернігів, 14000 ідентифікаційний код 14307392) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021, ідентифікаційний код 39576грн 52коп. боргу, 20099грн 33коп. пені, 1773грн 47коп. три проценти річних та 21905грн 32коп. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складений 20.07.2018.

Суддя Н.Ю.Книш