ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/17298/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Баранець О.М., Вронська Г.О.,

за участю секретаря судового засідання - Бойка В.С.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - 1 - Грищенка Д.С.,

- 2 - Гарвасюка В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Демидов В.О.)

від 16.11.2017

та постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Михальська Ю.Б., судді - Корсакова Г.В., Тарасенко К.В.)

від 27.03.2018,

за позовом - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до - публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", публічного акціонерного товариства "Кристалбанк"

про визнання недійсним договору

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Кристалбанк" про визнання недійсним договору факторингу (портфельне відступлення права вимоги) від 24.05.2017, укладеного між відповідачами, в частині, що стосується вимог, які випливають з кредитного договору №010/02-44/757-08 від 03.06.2008, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль"

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні. Позивач стверджував, що оспорюваний договір факторингу укладений за відсутності дійсної вимоги до нього та при невизначеності обсягу відступлених прав за кредитним договором, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання недійсним на підставі частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України договору про відступлення права вимоги, оскільки він суперечить вимогам частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2018, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення обґрунтовані тим, що позивачем не доведено наявності зазначених в ст. 215 ЦК України підстав для визнання недійсним договору факторингу (портфельне відступлення права вимоги) від 24.05.2017.

ФОП ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані рішення і прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції. Стверджує, що договір факторингу від 24.05.2017 є недійсним, оскільки сторони фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена. Жодної дійсної вимоги до ФОП ОСОБА_3 станом на момент укладення спірного договору не було, а існує лише рішення суду, яке передано фактору для "нібито" законного стягнення. Господарські суди не дослідили того, чи доведений факт отримання позичальником кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору; чи містять матеріали справи належний розрахунок заборгованості боржника за кредитним договором; який саме порядок та які умови відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржників передбачено спірним договором факторингу; чи був боржник повідомлений про заміну кредиторів у кредитному зобов'язанні та чи були йому надані докази відповідного переходу прав.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач-2 вважає постанову апеляційного суду та рішення місцевого суду законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін. Вказує, що скаржник неправомірно обґрунтовує касаційну скаргу та зазначає підставу позову, яка не розглядалась в місцевому суді. Стверджує, що заборгованість ФОП ОСОБА_3 за кредитним договором №010/02-44/757-08 від 03.06.2008 не погашена.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 ГК України, згідно з якою господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Правовідносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Водночас щодо суб'єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону).

Як встановлено господарськими судами, 03.06.2008 між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ФОП ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 010/02-44/757-08 (відновлювальна кредитна лінія під іпотеку комерційної нерухомості), відповідно до п. 1.1 якого кредитор, на положеннях та умовах цього договору відкриває позичальнику відновлювальну (револьверну) кредитну лінію у сумі 250 000,00 дол. США, в порядку, передбаченому цим договором, та повинен бути повернутий позичальником в строк по 02.06.2018 включно.

Відповідно до п. 2.1.1 кредитного договору зобов'язання позичальника забезпечуються іпотекою двоповерховової нежитлової будівлі з підвалом загальною площею 1052,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить майновому поручителю - ПП "Сандра-Ч".

Згідно з п. 4.5 кредитного договору з укладенням цього договору позичальник надає згоду на те, що кредитор має право повністю або частково передати (відступити) свої права та зобов'язання за цим договором, а також за договорами, пов'язаними з забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором, третій особі без додаткового отримання згоди позичальника.

24.05.2017 між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (клієнт) та ПАТ "Кристалбанк" (фактор) було укладено договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до п. 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов'язується передати (сплатити) клієнту загальну суму фінансування, а клієнт відступає (передає) факторові права вимоги, вказані в Реєстрі кредитних операцій до відступлення, включаючи право нараховувати за умовами кредитних договорів і вимагати від позичальників сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій та інших платежів згідно з кредитними договорами.

Відповідно до п. 1.1 договору загальна сума фінансування - грошові кошти у валюті України у сумі 21 799 000,00 грн, які фактор зобов'язується передати в розпорядження клієнта в рахунок відступлення прав вимоги за кредитними договорами шляхом перерахування їх на рахунок клієнта в порядку і на умовах, визначених договором.

З дати відступлення прав вимоги клієнт перестає бути стороною кредитних договорів, зазначених в реєстрі відступлення прав вимоги, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за відповідними кредитними договорами та набуває всіх прав за ними. Права вимоги переходять до фактора в повному обсязі, безвідклично та без можливості зворотнього відступлення (без регресу) (п. 2.3 договору).

Фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі фактором у клієнта прав вимоги та набуття фактором прав вимоги (п. 2.4 договору).

В пункті 2.12 договору факторингу зазначено, що фактор зобов'язується самостійно (без участі клієнта) щодо прав вимоги, стосовно яких здійснюється примусове стягнення заборгованості в судовому порядку або у виконавчому провадженні, підготувати та подати заяви про заміну сторони у таких провадженнях до відповідних інстанцій для здійснення процесуального правонаступництва.

Згідно з п. 4.1 договору факторингу після підписання сторонами реєстру відступлених прав вимоги, в день такого підписання, клієнт передає, а фактор зобов'язаний прийняти документацію, про що сторонами складається акт приймання-передачі. Передача документації щодо договорів забезпечення здійснюється сторонами в день укладення договорів відступлення прав вимоги за договором забезпечення відповідно до умов, погоджених сторонами в таких договорах.

В п. 10.1 вказаного договору зазначено, що до цього договору додаються додатки, що складають його невід'ємну частину, серед них вказаний реєстр відступлення прав вимоги.

На виконання п. 3.1 договору факторингу фактор сплатив клієнту загальну суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на його банківський рахунок, що підтверджується меморіальним ордером № 38640 від 25.05.2017 на суму 21 799 000,00 грн.

За таких обставин розрахунки за договором здійснено, а тому договір факторингу є укладеним.

Окрім того, укладення договору факторингу щодо кредитного договору №010/02-44/757-08 від 03.06.2008 укладеного з ФОП ОСОБА_3 підтверджується витягом з реєстру відступлених прав вимоги від 25.05.2017. У вказаному витязі зазначається існуюча заборгованість за кредитним договором 010/02-44/757-08 від 03.06.2008 ФОП ОСОБА_3 станом на 25.05.2017, а саме: основна (позичкова) заборгованість у сумі 136 550,00 дол. США; нараховані проценти за користування кредитом у сумі 139 455,20 дол. США, штрафні санкції у розмірі 526,54 дол. США.

25.05.2017 між сторонами договору факторингу було підписано акт прийому-передачі документів, згідно якого ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" передало ПАТ "Кристалбанк" такі документи: оригінал кредитного договору №010/02-44/757-08 від 03.06.2008; позовну заяву про стягнення боргу; заяву про уточнення позовних вимог; рішення господарського суду Черкаської області у справі №08/5026/186/2011 від 26.07.2011, наказ про примусове виконання рішення суду та постанову про відкриття виконавчого провадження №50633330 від 25.03.2016 тощо.

До суду надано ухвалу Господарського суду Черкаської області від 28.09.2017 у справі № 08/5026/186/2011 про заміну сторони у справі №08/5026/186/2011 з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на його правонаступника - ПАТ "Кристалбанк".

Господарськими судами встановлено, що заборгованість за кредитним договором позивач не сплатив і доказів цього суду не надав. Вищевикладеним спростовуються аргументи касаційної скарги про те, що жодної дійсної вимоги до ФОП ОСОБА_3 станом на момент укладення спірного договору не було та про невизначеність обсягу відступлених прав за кредитним договором.

Щодо відсутності згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні необхідно зазначити таке.

Відповідно до ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Окрім того, у п. 4.5 кредитного договору сторони узгодили, що укладенням цього договору позичальник надає згоду на те, що кредитор має право повністю або частково передати (відступити) свої права та зобов'язання по цьому договору, а також за договорами, пов'язаними із забезпеченням виконання зобов'язань за даним договором, третій особі без додаткового отримання згоди позичальника.

Таким чином, оскільки сторони у кредитному договорі не обумовили необхідність обов'язкової згоди боржника на відступлення права вимоги за кредитним договором і, зважаючи на прямі приписи законодавства, зокрема ст. 1080 ЦК України, відсутні підстави для визнання недійсним договору факторингу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками господарських судів про те, що позивачем не було доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів наявності передбачених статтями 203, 215 Цивільного кодексу України підстав для визнання недійсним договору факторингу, у зв'язку з чим суд правомірно відмовив в задоволенні позову.

Верховний Суд відхиляє аргумент скаржника про неправильне застосування господарськими судами ст. 25 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), оскільки в позовній заяві така підстава для визнання недійсним договору позивачем не заявлялась, а за умовами ч. 3 ст. 300 ГПК України зміна підстав позову в суді касаційної інстанції не допускається.

Посилання скаржника на необхідність дослідження судом факту отримання позичальником коштів відповідно до умов кредитного договору та встановлення обставин щодо повноти та правильності розрахунків заборгованості боржника за кредитним договором, тощо, відхиляються колегією суддів, оскільки не є предметом дослідження у межах цієї справи. Предметом позову в цій справі є визнання недійсним договору факторингу, а не стягнення коштів за кредитним договором. Вирішуючи спір про визнання правочинів недійсними, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 у справі за № 910/17298/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Баранець

Г. Вронська