ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2018

Справа № 910/5332/18

Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Комунального підприємства “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва” (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-г)

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Ді Сі” (02160, м. Київ, проспект Соборності, 1)

про стягнення 62 545,70 грн.

Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Комунальне підприємство “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва” (надалі – «позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Ді Сі” (надалі – «відповідач») про стягнення 62 545,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 17.09.2014 № 1720.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 судом залишено позовну заяву без руху; зобов’язано позивача усунути недоліки та подати суду докази надіслання на адресу відповідача всіх доданих до позовної заяви документів до 17.05.2018.

14.05.2018 позивач через відділ діловодства суду подав заяву про усунення недоліків та докази надіслання на адресу відповідача всіх доданих до позовної заяви документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/5332/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

01.06.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв’язку з оскільки відсутністю його вини, адже відповідач не знав про зміну орендодавця за Договором.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 14.05.2018 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом та отримана уповноваженими представниками позивача та відповідача, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

27.04.2006 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, правонаступником якого є Комунальне підприємство “Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва”, (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Компанія Ді Сі” (орендар) був укладений Договір оренди нежилого приміщення №2254 (надалі – Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, орендодавець на підставі Розпорядження №701 від 27.04.2006р. Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення (будівлю), далі – об'єкт оренди, за адресою: м. Київ, вул. Вершигори, буд. 7, для розміщення офісу, магазин непродовольчих товарів та цех по пошиву спецодягу.

Згідно з п. 2.1 Договору, об’єктом оренди є:

- нежиле приміщення – загальною площею 366,7 кв.м. у т.ч. під офіс = 21,8 кв.м., магазину непродовольчих товарів = 124,6 кв.м., цех по пошиву спецодягу = 220,3 кв.м.;

- устаткування, інвентар, інше майно (за наявності) згідно з переліком, що є невід’ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.4 Договору, об’єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва і знаходиться на балансі КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва, який є орендодавцем.

За приписами п. 3.1 Договору, орендна плата за користування об’єктом оренди визначається на підставі Рішення Дніпровської районної ради депутатів м. Києва ХУІ сесії ХХІІІ скликання від 21.02.2001р. № 182 «Про затвердження Методики розрахунку і порядку використання орендної плати за користування майном районної комунальної власності» із змінами та доповненнями до нього.

Орендна плата згідно цього договору сплачується згідно розрахунку викладеному в додатку №2, що є невід’ємною частиною цього договору , і перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата з урахуванням ПДВ щомісячно сплачується орендарем, незалежно від наслідків його господарської діяльності, не пізніше 20-го числа поточного місяця на розрахунковий рахунок орендодавця.

За умовами п. 3.8. Договору, розмір орендної плати за користування об’єктом оренди підлягає періодичному перегляду та зміні на підставі відповідних нормативних актів, прийнятих органами виконавчої влади та у відповідності з розрахунками, що представлені Орендодавцем.

В п. 3.5. Договору передбачено, що орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 7.1 Договору, цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 27.04.2006 по 27.04.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/22987/15 позов Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва”, Комунального підприємства “Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва” задоволено повністю; розірвано договір оренди нежилого приміщення №2254 від 27.04.2006, укладений між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-г; Код: 03366612), правонаступником якого є Комунальне підприємство “Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва” (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-г; Код: 38133008) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Компанія Ді Сі (02160, м Київ, пр.-т Возз'єднання, 1; Код: 31350429); виселено Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Компанія Ді Сі” з нежитлового приміщення (будівлі) загальною площею 336, 7 кв. м. (офіс – 21, 8 кв. м., магазин непродовольчих товарів – 124, 6 кв. м., цех по пошиву спецодягу 220, 3 кв. м.) за адресою: м. Київ, вул. Вершигори, 7 та передано його балансоутримувачу – Комунальному підприємству “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду” Дніпровського району м. Києва.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов’язання зі сплати орендної плати за період з квітня 2015 року по 02.01.2016, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем по орендній платі у розмірі 62 545,70 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає про відсутність своєї вини, оскільки не знав про зміну орендодавця за Договором, яки тричі змінювався протягом строку його дії. Також відповідач вказує, що позивач не надав доказів переходу до нього прав кредитора за Договором оренди нежилого приміщення №2254 від 27.04.2006 та не надав укладену належним чином додаткову угоду про зміну сторін договору оренди.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено Судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/22987/15 позов Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва”, Комунального підприємства “Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва” задоволено повністю; розірвано договір оренди нежилого приміщення №2254 від 27.04.2006, укладений між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-г; Код: 03366612), правонаступником якого є Комунальне підприємство “Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва” (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-г; Код: 38133008) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Компанія Ді Сі (02160, м Київ, пр.-т Возз'єднання, 1; Код: 31350429); виселено Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Компанія Ді Сі” з нежитлового приміщення (будівлі) загальною площею 336, 7 кв. м. (офіс – 21, 8 кв. м., магазин непродовольчих товарів – 124, 6 кв. м., цех по пошиву спецодягу 220, 3 кв. м.) за адресою: м. Київ, вул. Вершигори, 7 та передано його балансоутримувачу – Комунальному підприємству “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду” Дніпровського району м. Києва.

Як вказано в ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/22987/15 яке набрало законної сили у встановленому порядку, не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Відтак, не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи встановлений у вказаному судовому рішенні факт невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія Ді Сі” зобов’язань зі сплати орендної плати за Договором оренди нежилого приміщення №2254 від 27.04.2006 у розмірі 46 801,44 грн за період з квітня по жовтень 2015 року.

При цьому, не відповідають дійсності твердження відповідача про те, що у вказаному рішенні не було встановлено, що у відповідача існує заборгованість за Договором, оскільки саме зазначена заборгованість і була підставою для розірвання Договору.

Окрім того, в ході розгляду справи № 910/22987/15 судом встановлено, що в червні 2007 року, ні підставі рішення №129 Дніпровської в м. Києві ради, єдиним орендодавцем по діючим договорам оренди нерухомого майна комунальної власності Дніпровського району м. Києва було визначено Комунальне підприємство “Фінансово-розрахунковий центр “Дніпровський” Дніпровської районної ради.

У квітні 2012 року внаслідок реорганізації в комунальній сфері міста Києва на підставі рішення Київської міської ради від 01.12.2011р. №758/6994, діяльність Комунального підприємства “Фінансово-розрахунковий центр “Дніпровський” Дніпровської районної ради припинилась шляхом приєднання до Комунального підприємства “Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва”.

Відповідно до розпоряджень Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №236 від 30.05.2012, №340 від 06.08.2012, №335 від 17.06.2013, остання призначила Комунальне підприємство “Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва” правонаступником прав та обов’язків за договорами оренди нерухомого майна, орендодавцем по яких було Комунальне підприємство “Фінансово-розрахунковий центр “Дніпровський” Дніпровської районної ради та надала Комунальному підприємству “Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва” право господарського відання по вказаних об’єктах, до яких, зокрема, ввійшов об'єкт оренди, за адресою: м. Київ, вул. Вершигори, буд. 7, який був наданий Товариству з обмеженою відповідальністю “Компанія Ді Сі” за спірним Договором №2254 оренди нежилого приміщення від 27.04.2006 для розміщення офісу, магазин непродовольчих товарів та цех по пошиву спецодягу, на 10-ти річний строк до 27.04.2016р.

09.10.2014 рішенням Київської міської ради №270/270 було створено Комунальне підприємство “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва”.

13.02.2015 Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація своїм розпорядженням №61 закріпила за Комунальним підприємством “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва” на праві господарського відання управління об’єктами житлового і нежитлового фонду.

01.04.2015 Комунальне підприємство “Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва” передало на баланс Комунального підприємства “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва” житлове і нежитлове майно і функції по отриманню орендної плати, зокрема, за спірним Договором оренди №2254 від 27.04.2006.

Також, Судом було встановлено, що Комунальне підприємство “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва” належним чином повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія Ді Сі” про зміну балансоутримувача та нові реквізити для сплати орендної плати за спірним Договором оренди з 18.05.2015.

Вказані обставини, встановлені у судовому рішенні, які не підлягають доказуванню у даному спорі, спростовують доводи відповідача про його необізнаність про зміну орендаря за Договором оренди №2254 від 27.04.2006 та відсутність доказів переходу прав кредитора за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2016 згідно з Договором оренди нерухомого майна № 2254 від 27.04.2006 відповідач передав, а позивач прийняв нежиле приміщення площею 366,7 кв.м. за адресою: м. Київ вул. Вершигори, буд. 7, що підтверджується Актом приймання – передачі нерухомого майна від 12.01.2016, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств.

Суд зазначає, що Договір оренди нежилого приміщення №2254 від 27.04.2006 вважається розірваним з 12.01.2016 (дата набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/22987/15).

При цьому Суд звертає увагу, що відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 Цивільного кодексу України, стаття 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, яке лишилося невиконаним, як розірвання договору.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання.

Отже, сам факт розірвання договору, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов’язаннями, що виникли до розірвання угоди, а також та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем заявлена до стягнення заборгованість зі сплати орендної плати за Договором за період з квітня 2015 року по 02.01.2016, що зазначено ним самим у позові.

Проте, як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, позивачем нараховано суму орендної плати за січень 2016 року у повному обсязі.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, а також факту розірвання Договору у судовому порядку з 12.01.2016, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по орендній платі за період з 01.04.2015 по 02.01.2016, яка за розрахунком суду становить 56 291,13 грн. При цьому Судом, як і позивачем в поданому розрахунку, віднято 4 313,50 грн.

Суд зазначає, що наявність заборгованості окрім розрахунку підтверджується також поданими позивачем податковими накладними за відповідний період.

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем заборгованості перед позивачем по орендній платі.

Обставин прострочення виконання своїх обов’язків за Договором відповідачем в порядку статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними та допустимими доказами не спростовано.

Отже, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору відповідач не здійснив сплату орендної плати в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, у зв’язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 56 291,13 грн. боргу.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 – 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство «Компанія Ді Сі» (02160, м Київ, пр-т Возз'єднання, 1, ідентифікаційний код 31350429) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-г, ідентифікаційний код 39606435) борг у розмірі 56 291 (пятдесят шість тисяч двісті дев’яносто одна) грн 13 коп. та судовий збір в розмірі 1 585 (одна тисяча п’ятсот вісімдесят п’ять) грн 80 коп.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5.           Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6.           Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя                                                                                           Т.Ю. Трофименко