ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 липня 2018 р. Справа № 903/447/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 адвокат (посвідчення №1087 від 24.11.2017р., довіреність №б/н від 09.07.2018р.)

від відповідача: не зявились

Участь представника позивача в судовому засіданні 23.07.2018р. була забезпечена в режимі відеоконференції.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Афіна-Груп", м. Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Континіум-Трейд", м. Луцьк

про стягнення 96 598,74 грн.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Афіна-Груп" звернулось до господарського суду з позовом від 21.06.2018р. Вих.№21/2 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Континіум-Трейд" 96 598,74 грн., в тому числі 76 605,99грн. заборгованості по оплаті отриманого згідно договору поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. товару, 10 121,33грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязання по оплаті отриманого товару, нарахованої згідно п.10.5. договору поставки за період з 15.06.2017р. по 19.04.2018р., 2 162,50грн. 3% річних за період з 15.06.2017р. по 20.06.2018р. та 7 708,92грн. суми індексу інфляції за період з червня 2017р. по квітень 2018р. (включно), нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невиконання відповідачем умов договору поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. в частині проведення своєчасних розрахунків по оплаті отриманого товару, виникнення заборгованості в сумі 76 605,99грн., нарахування у звязку з цим сум пені, інфляційних та процентів річних.

Ухвалою суду від 26.06.2018р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 23.07.2018р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні матеріали.

02 липня 2018 року на адресу господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Афіна-Груп" надійшло клопотання від 02.07.2018р. №02/1 в якому заявник просив суд забезпечити його участь в судовому засіданні 23.07.2018р. о 11:00 год. в режимі відеоконференції та визначити суд, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час судового засідання, а саме: Господарський суд Дніпропетровської області (49600, м.Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1А).

Ухвалою суду від 03.07.2018р. клопотання ТОВ "Афіна-Груп" від 02.07.2018р. №02/1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; постановлено Господарському суду Дніпропетровської області (49600, м.Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1А) забезпечити проведення 23.07.2018р. на 11 год. 00 хв. в режимі відеоконференції в приміщенні суду судового засідання по справі №903/447/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Афіна-Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Континіум-Трейд" про стягнення 96 598,74 грн.

19.07.2018р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив від 16.07.2018р. на позовну заяву з доказами його направлення на адресу позивача, в якому останній просить суд врахувати даний відзив при прийнятті рішення по справі та відкласти розгляд даної справи, у звязку з необхідністю надання позивачу часу для подання відповіді на відзив.

В зазначеному відзиві ТОВ "Континіум-Трейд" зазначає, що постачальник ТОВ "Афіна-Груп" приймав замовлення відповідача по поставці товарів, але не виконував його в повному обсязі, систематично порушував умови поставки, не дотримувався термінів поставки товарів та відповідності кількості товарів, визначеній замовленням, постачальник попередньо не повідомляв покупця про неможливість поставки товарів в кількості та в строки, що обумовлені у замовлені, що суперечить умовам договору. Порушення умов договору Постачальником призвело до зменшення асортименту товару в гіпермаркеті ТОВ "Континіум-Трейд" чим спричинило несприятливі комерційні умови, що негативно вплинули на фінансовий стан відповідача.

Поруч з цим відповідач зазначає, що неодноразово звертався до ТОВ "Афіна-Груп" з проханням надалі виконувати належним чином взяті на себе зобовязання та здійснювати поставку товару в обсягах, узгоджених у замовленнях та у погоджений сторонами термін, із попередженням про застосування оперативно-господарських санкцій в порядку статті 236 Господарського кодексу України та у звязку з постійним недотриманням термінів поставки товарів та невідповідність кількості визначеному в замовлені ТОВ "Континіум-Трейд" було застосовано до позивача оперативно-господарську санкцію, що передбачена п.1 ч.1 ст. 236 Господарського кодексу України, а саме відмову від оплати за зобовязанням, яке виконано не належним чином.

В судовому засіданні 23.07.2018р. представник позивача вказує, що вважає заперечення відповідача необґрунтованими, оскільки аналіз умов договору поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. свідчить про те, що в ньому не передбачено такого виду оперативно-господарських санкцій, які має право застосовувати відповідач в односторонньому порядку за начебто порушення позивачем взятих на себе договірних зобовязань, як відмова від оплати за поставлений товар.

Поряд з цим, засвідчив на тому, що відповідачем до відзиву на позовну заяву не було долучено, надісланих на адресу позивача, претензій щодо обставин, якими він обґрунтовує свій відзив.

У визначений судом день та час відповідач - ТОВ "Континіум-Трейд" уповноваженого представника в судове засідання не направив, причину неявки представника суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (ухвала суду від 26.06.2018р., згідно поштового повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, була вручена Товариству з обмеженою відповідальністю "Континіум-Трейд" 02 липня 2018 року).

При цьому судом враховуються положення статті 202 ГПК України, частинами 1, 3 котрої визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд зауважує, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянути впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 р. №01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008р. №01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумності строку розгляду справи можна застосовувати, коли стороною у спорі є орган державної влади.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проаналізувавши подані сторонами на обґрунтування позовних вимог та заперечень докази, беручи до уваги те, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення розгляду даної справи по суті, господарський суд вважає за можливе в даному судовому засіданні розглянути справу по суті, за наявними у справі матеріалами.

Стосовно розгляду даної справи за відсутності представника відповідача позивач не заперечив.

З огляду на надання представником позивача пояснень стосовно відзиву відповідача безпосередньо в судовому засіданні 23.07.2018р. суд вважає за необхідне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відхилити як необґрунтоване.

При цьому судом було враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин (ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи є наявність для цього обґрунтованих причин.

Відповідно до п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без участі представника зазначеного учасника судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що предявлений до відповідача позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду повязана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

01 січня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Афіна-Груп" в особі директора ОСОБА_2 (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Континіум-Трейд" в особі директора Маріупольської філії товариства ТОВ "Континіум-Трейд" ОСОБА_3 (Покупець) було укладено договір поставки №25ПМ16 з протоколом узгодження розбіжностей №25ПМ16 від 01.01.2016р. до договору поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р., додатковою угодою від 01.01.2016р. до договору поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. та додатковою угодою від 01.01.2016р. про внесення змін та доповнень до договору поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. (а.с. 17-36) згідно з умовами котрого ТОВ "Афіна-Груп" було взято на себе зобов'язання щодо поставки (передачі у власність) відповідачу товарів у визначених між сторонами асортименті та кількості, а ТОВ "Континіум-Трейд", в свою чергу, зобов'язання щодо прийняття товарів та здійснення їх оплати у визначеному угодою порядку.

Договір поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. з додатковою угодою до нього від 01.01.2016р., протоколом узгодження розбіжностей №25ПМ16 від 01.01.2016р. та додатковою угодою від 01.01.2016р. про внесення змін та доповнень до договору поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих субєктів.

На виконання умов договору позивачем у період з 10.05.2017р. по 13.09.2017р. було поставлено, а ТОВ "Континіум-Трейд" прийнято, товарно-матеріальних цінностей загальною вартістю 80 068,07 грн., в тому числі: згідно видаткової накладної №14773 від 10.05.2017р. поставлено товарів на суму 34 079,23 грн., згідно видаткової накладної №14775 від 10.05.2017р. поставлено товарів на суму 1 850,40 грн., згідно видаткової накладної №14878 від 10.05.2017р. поставлено товарів на суму 5 863,80 грн., згідно видаткової накладної №15648 від 17.05.2017р. поставлено товарів на суму 623,95 грн., згідно видаткової накладної №15649 від 17.05.2017р. поставлено товарів на суму 4 793,63 грн., згідно видаткової накладної №15650 від 17.05.2017р. поставлено товарів на суму 1 634,76 грн., згідно видаткової накладної №16803 від 24.05.2017р. поставлено товарів на суму 1 844,64грн., згідно видаткової накладної №16805 від 24.05.2017р. поставлено товарів на суму 1 119,20 грн., згідно видаткової накладної №16806 від 24.05.2017р. поставлено товарів на суму 1 336,54 грн., згідно видаткової накладної №18078 від 31.05.2017р. поставлено товарів на суму 1 056,41 грн., згідно видаткової накладної №18079 від 31.05.2017р. поставлено товарів на суму 5 497,06 грн., згідно видаткової накладної №18974 від 07.06.2017р. поставлено товарів на суму 154,20 грн., згідно видаткової накладної №18975 від 07.06.2017р. поставлено товарів на суму 1 956,79 грн., згідно видаткової накладної №18981 від 07.06.2017р. поставлено товарів на суму 302,64 грн., згідно видаткової накладної №18982 від 07.06.2017р. поставлено товарів на суму 275,41 грн., згідно видаткової накладної №20087 від 14.06.2017р. поставлено товарів на суму 4 160,02 грн., згідно видаткової накладної №32489 від 06.09.2017р. поставлено товарів на суму 7 038,18 грн., згідно видаткової накладної №33798 від 13.09.2017р. поставлено товарів на суму 1 922,34 грн., згідно видаткової накладної №33799 від 13.09.2017р. поставлено товарів на суму 4 558,87 грн., (а.с. 37-90)

Поставка позивачем товарів у визначених обсягах також підтверджена останнім шляхом долучення до матеріалів справи відповідних товарно-транспортних накладних, зокрема №Р14773 від 10.05.2017р., №Р14775 від 10.05.2017р., №Р14878 від 10.05.2017р., №Р15648 від 17.05.2017р., №Р15649 від 17.05.2017р., №Р15650 від 17.05.2017р., №Р16803 від 24.05.2017р., №Р16805 від 24.05.2017р., №Р16806 від 24.05.2017р., №Р18078 від 31.05.2017р., №Р18079 від 31.05.2017р., №Р18974 від 07.06.2017р., №Р18975 від 07.06.2017р., №Р18981 від 07.06.2017р., №Р18982 від 07.06.2017р., №Р20087 від 14.06.2017р., №Р32489 від 06.09.2017р., №Р33798 від 13.09.2017р., №Р33799 від 13.09.2017р. (а.с. 39-92)

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Судом встановлено, що зазначені вище накладні на поставку ТОВ "Афіна-Груп" відповідачу товару та його отримання ТОВ "Континіум-Трейд" підписані уповноваженими представниками сторін, містять в собі всі визначені законодавством обовязкові реквізити, в повному обємі відображають зміст та обсяги здійснених сторонами на їх підставах, згідно умов підписаного договору поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. господарських операцій.

Пунктом 8.2.1 договору поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. (з врахуванням протоколу узгодження розбіжностей №25ПМ16 від 01.01.2016р.) було визначено обовязок Покупця здійснити оплату отриманих товарів шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника впродовж тридцяти пяти календарних днів з моменту поставки товару.

Проте, ТОВ "Континіум-Трейд" взяті на себе згідно договору №25ПМ16 від 01.01.2016р. зобовязання в частині проведення з ТОВ "Афіна-Груп" розрахунків по оплаті поставленого товару (у порядку, строки та розмірах, визначених угодою) не виконало, їх вартість в повному обємі не оплатило у звязку з чим заборгувало Постачальнику 76 605,99 грн.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 174, 181 ГК України господарські зобовязання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З положень ст. 509 ЦК України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Суд встановив, що в даному випадку, відносини між ТОВ "Афіна-Груп" та ТОВ "Континіум-Трейд" носять договірний характер, укладений між ними договір поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товарів, їх отримання ТОВ "Континіум-Трейд" та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність предявленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості в сумі 76 605,99 грн.

Сума боргу повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому порядку не була спростована чи заперечена відповідачем.

Заперечення відповідача на предявлений позов з посиланнями на ті обставини, що постачальник ТОВ "Афіна-Груп" приймав замовлення, але не виконував його в повному обсязі, систематично порушував умови поставки, не повідомляв покупця про неможливість поставки товарів в кількості та в строки, що обумовлені у замовлені відхиляються судом як необґрунтовані та такі, що суперечать фактичним обставинам справи.

В даному аспекті судом взято до уваги ті обставини, що відповідачем належним чином та у встановлений спосіб не підтверджено допустимими доказами того факту, що позивач систематично порушував умови поставки, не повідомляв покупця про неможливість поставки товарів в кількості та в строки, що обумовлені у замовлені, а також не надано будь-яких доказів в підтвердження звернення ТОВ "Континіум-Трейд" до ТОВ "Афіна-Груп" з проханнями/вимогами щодо належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. та здійснення поставок товарів в обсягах, узгоджених у замовленнях та у погоджений між сторонами термін.

Посилання відповідача про застосування до ТОВ "Афіна-Груп" оперативно-господарської санкції, передбаченої п.1 ч.1 ст. 236 Господарського кодексу України, а саме відмовою від оплати за зобовязанням, яке виконано належним чином, спростовуються положеннями чинного законодавства України.

У відповідності до ч. 2 ст. 237 Господарського кодексу України порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором.

Оперативно-господарські санкції мають виключно договірний характер, порядок їх застосування також має бути визначений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Господарського кодексу України до суб'єкта який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції застосування яких передбачено договором.

Таким чином, оперативно-господарські санкції застосовують безпосередньо самі суб'єкти господарських відносин в оперативному порядку, тобто без звернення до судових або інших уповноважених органів, і без згоди іншої сторони зобов'язання, це, зокрема є головною умовою застосування сторонами таких санкцій, про що має бути пряма вказівка в договорі. Слід мати на увазі, що до суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, які передбачено договором. В договорі поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. підписаному між ТОВ "Континіум-Трейд" та ТОВ "Афіна-Груп", відсутні будь-які оперативно-господарські санкції у вигляді відмови від оплати за зобовязанням, яке виконано неналежним чином.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

У відповідності до положень статей 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В даному випадку пунктом 10.5. договору поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. сторонами було визначено, що в разі несвоєчасної оплати покупцем поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, від вартості поставленого, але неоплаченого товару, за кожен день прострочення.

Отже, сторони у пункті 10.5. договору поставки №25ПМ16 від 01.01.2016р. визначили можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді пені за невиконання покупцем умов договору щодо строків оплати вартості виконаних робіт. Зазначений договір недійсним чи зміненим, зокрема, в частині п. 10.5. не визнавався. Відповідач зобовязання щодо своєчасної оплати поставленого товару не виконав, тому сплата пені є його договірним зобовязанням.

Враховуючи викладені положення договору та наявні факти прострочення відповідачем оплати поставленого товару, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми основного боргу 76 605,99грн. було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з ТОВ "Континіум-Трейд" 10 121,33 грн. пені, нарахованої за період прострочки платежів з 15.06.2017р. по 19.04.2018р. (по кожній поставці окремо).

Розглянувши позовні вимоги ТОВ "Афіна-Груп" стосовно стягнення на його користь з відповідача 10 121,33 грн. пені, перевіривши методику її нарахування, суд встановив, що вказану санкцію позивачем нараховано з врахуванням умов укладеного між сторонами договору в частині порядку та строків здійснення обовязкових платежів, дати виникнення тієї чи іншої суми боргу. Наведені позивачем розрахунки суми пені, а відтак і відповідні вимоги, судом визнаються арифметично вірними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що відповідальність, визначена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому відповідно застосовується за прострочку виконання грошового зобовязання незалежно від домовленості сторін.

Згідно з представленими розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 7 708,92 грн. збитків, завданих інфляційними процесами (за період з червня 2017 року по квітень 2018 року), а також 2 162,50 грн. трьох процентів річних за період прострочки платежів з 15.06.2017р. по 20.06.2018р.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, повязані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Континіум-Трейд".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Континіум-Трейд" (Волинська область, місто Луцьк, проспект Соборності, будинок 43, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Афіна-Груп" (місто Дніпро, Запорізьке шосе, будинок 37, ) 76 605,99 грн. заборгованості, 10 121,33 грн. пені, 2 162,50 грн. трьох процентів річних, 7 708,92 грн. суми збитків, завданих інфляційними процесами, а всього 96 598,74 грн., 1 762,00 грн. витрат, повязаних з оплатою судового збору.

3. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд, протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 24.07.2018р.

Суддя В. А. Войціховський