ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2018м. ДніпроСправа № 904/1502/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панна С.П. за участю секретаря судового засідання Кравченко Р.В.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

до Комунального підприємства "ЖОВТОВОДСЬКТЕПЛОМЕРЕЖА" (52204, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. 8 Березня, 42)

про стягнення неустойки та 3% річних за неналежне виконання грошового зобов'язання в розмірі 200 555,22 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, - представник, дов. за №14-84 від 14.04.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2, - представник, дов. за № 03/18 від 02.01.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" про стягнення пені в розмірі 153 839,90 грн., 3% річних в розмірі 10 442,61 грн. та інфляційних втрат в сумі 36 272,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання по договору купівлі-продажу природного газу №1032/15-КП-3 від 25.11.2014р. в частині несвоєчасної оплати за природний газ.

Ухвалою суду від 17.04.2018 відкрито загальне провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 15.05.2018.

14.05.2018р. від Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" надійшов відзив на позов №412/18 від 08.05.2018. В якому він заперечує проти позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що в силу приписів ч.3 ст.7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VIII (Закон 1730), що набрав чинності 30.11.2016, пеня, 3% річних та інфляційні втрати не підлягають стягненню. Крім того, станом на день набрання чинності Закону 1730 відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий газ за договором №1032/15-КП-3 від 25.11.2014р.

Ухвалою суду від 15.05.2018 розгляд підготовчого засідання відкладено до 07.06.2018.

Ухвалою суду від 07.06.2018 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 03.07.2018.

Представник позивача у судове засідання з'явився, надав пояснення по справі, відповів на поставлені питання.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти позову заперечив.

Згідно зі ст. 252 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку статті 240 ГПК України, у судовому засіданні 03.07.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Між Позивачем (Продавець) і Відповідачем (Покупець), укладений договір №1032/15-КП-3 від 25.11.2014 в частині несвоєчасної оплати за природний газ (Договір) та додаткові угоди до нього № 1,2,3,4,5,6,7,8,9. Відповідно до п.1.1 якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач протягом періоду з січня по березень 2015 та з жовтня по грудень 2015 передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 1 522 566,30 грн., що підтверджується відповідними актами прийому-передачі природного газу з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін (а.с.24-33).

Згідно умов п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором щодо своєчасної оплати поставленого газу, позивач нарахував до сплати відповідачу в порядку п.7.2 Договору та ч.2 ст. 625 ЦК України пеню за період з 17.02.2015 по 11.03.2015 у розмірі 153 839,90 грн., 3% річних за період з 17.02.2015 по 11.03.2015 у розмірі 10 442,61 грн. та інфляційні втрати за період березень 2015 січень 2016 у розмірі 36272,71 грн., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Сторони є субєктами господарювання, тому згідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193 Господарського кодексу України, до прав і обовязків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору є господарськими зобовязаннями, і мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами ст. 530 ч.1 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вимоги ст.ст. 4, 16, 258, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220, 224-226 та 230 Господарського кодексу України передбачають, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків та застосування штрафних санкцій.

Між тим, 30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р. № 1730-VIII (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаеморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, зазначеною нормою передбачена підстава для звільнення теплогенеруючої організації від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, зокрема за несвоєчасну оплату природного газу, використаного для виробництва теплової енергії.

Приписи ч.3 ст.7 Закону є нормою прямої дії, які не ставлять право ненарахування/списання неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, у тому числі в залежність від включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процесі врегулювання заборгованості, окрім умови щодо погашення боржником - теплогенеруючим підприємством заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Згідно п. 1.2 Договору, відповідач є теплогенеруючою організацією, і газ , що продається за цим договором використовується ним виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ.

Відповідачем, як теплогенеруючою організацією, погашено заборгованість перед позивачем за природний газ поставлений у 2015 році в період з 07.04.2015 по 12.03.2016, ще до набрання чинності Закону 1730. Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем, відсутня.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" окремо урегульовано списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення; крім того, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом

Отже, цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Відповідно виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до реєстру, оскільки за змістом Закону до реєстру включаються та процедурі врегулювання заборгованості підлягають не погашені суми боргу перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2018 року у справі 914/3131/15 та у постанові від 07.02.2018 року у справі № 927/1152/16.

Крім того, слід зазначити, що згідно із наказом Мінрегіону від 06.12.2017 №319 відповідача включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах відмовити в повному обсязі.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного тексту судового рішення і може бути осскаженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 13.07.2018

Суддя ОСОБА_3