КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2018 р. м. Київ Справа№ 910/14423/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Григораш Н.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 04.07.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 у справі № 910/14423/15 (суддя Якименко М.М.)

про відмову в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2015 (повний текст складено 23.05.2018)

у справі №910/14423/15 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

ОСОБА_3 (третя особа-1)

ОСОБА_4 (третя особа-2)

ОСОБА_5 (третя особа-3)

ОСОБА_6 (третя особа-4)

ОСОБА_7 (третя особа-5)

треті особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Національний банк України (третя особа-6)

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа-7)

про стягнення 209 608 895,49 грн.

В судовому засіданні 04.07.2018 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 у справі №910/14423/15 відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, задовольнити заяву, скасувати рішення суду від 19.08.2015 та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обгрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконної та необґрунтованої ухвали.

На думку апелянта, відповідно до ч. 1 ст. 112 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) так і за ч. 2 ст. 320 ГПК України (в редакції після 15.12.2017), були наявні підстави для перегляду рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15 за нововиявленими обставинами.

Апелянт вказує, що підставою задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за кредитним договором №ВКЛ2022390/1 від 30.09.2013 було посилання господарського суду в рішенні від 19.08.2015 у даній справі, на нікчемність договорів поруки, укладених між ПАТ «Дельта Банк» та іншими фізичними особами, зокрема, з ОСОБА_3 (№П30019775), ОСОБА_7 (№П2022390-5), ОСОБА_6 (№П2022390-6), ОСОБА_4 (№П), ОСОБА_5 (№П30019775-9).

Апелянт зазначає, що договори поруки від 28.11.2014 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 (№П30019775), ОСОБА_7 (№П2022390-5), ОСОБА_4 (№П), ОСОБА_5 (№П30019775-9), які є тотожними з договором поруки №П2022390-6 від 28.11.2014, станом на день подання заяви не визнані недійсними та фактично не є нікчемними, а отже наявні всі підстави для перегляду рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2015 за нововиявленими обставинами.

На переконання апелянта, рішення Апеляційного суду міста Києва від 22.11.2017 у справі №796/10122/15-ц є підставою для перегляду рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб наголошує на твердженнях, викладених в оскаржуваній ухвалі, зокрема, зазначає, що визнання недійсним договору поруки №П2022390-6 від 28.11.2014 не є істотною обставиною для розгляду справи, врахування якої при вирішенні справи судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 22.11.2017 у справі №761/22001/15-ц, яким визнано недійсним договір поруки №П2022390-6 від 28.11.2014 не виключає нікчемність вищевказаного договору поруки та не спростовує інші факти, які було покладено в основу судового рішення, яке переглядається.

Зазначає, що заявником не взято до уваги те, що не можуть вважатися та визнаватися нововиявленими обставини ті, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь - якої інстанції.

На думку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, заявником не взято до уваги те, що не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи прокурором. У разі подання таких доказів в процесі перегляду судового рішення господарський суд має винести ухвалу про залишення судового рішення без змін. Зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у даній справі слідує, що під час розгляду даної справи судом були досліджені факти недійсності (нікчемності) договору поруки №П2022390-6 від 28.11.2014.

Звертає увагу, що не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались господарським судом в процесі розгляду справи.

Посилається на висновки Верховного Суду України щодо умов перегляду рішень судів розглянутих за нововиявленими обставинами, викладені у постанові від 13.03.2017 у справі №3-1629гс16, Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 14.02.2018 у справі №147/325/13-ц, Верховного Суду у постанові від № 363/2936/15-ц.

Зазначає, що підставою позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" до ОСОБА_6 в межах справи №761/22001/15-ц про визнання договору поруки №П2022390-6 від 28.11.2014 недійсним, були ст.ст. 546, 548 ЦК України, а п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не був підставою позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" та не був об'єктом дослідження в межах справи №761/22001/15-ц.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що наявність судового рішення про визнання недійсним договору поруки №П2022390-6 від 28.11.2014 не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання суми заборгованості.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" 31.05.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2018 у справі №910/14423/15 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, розгляд справи призначено на 04.07.2018.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 04.07.2018 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, задовольнити заяву, скасувати рішення суду від 19.08.2015 та прийняти нове про відмову в позові.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 04.07.2018 заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представник третьої особи - 4 в судовому засіданні апеляційної інстанції 04.07.2018 підтримав доводи апеляційної скарги відповідача з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, задовольнити заяву, скасувати рішення суду від 19.08.2015 та прийняти нове про відмову в позові.

Представник третьої особи - 6 в судовому засіданні апеляційної інстанції 04.07.2018 заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представник третьої особи - 7 в судовому засіданні апеляційної інстанції 04.07.2018 заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представники третіх осіб 1-3, 5 та треті особи 1-5 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини їх неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвал в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка зазначених осіб та їх представників обов'язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Пунктом 9 ч.1 Перехідних положень ГПК України, що набрав чинності 15.12.2017, роз'яснено, що справи у суді апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 у справі № 910/14423/15 підлягає зміні з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Банку Кадирова Владислава Володимировича звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" 150 000 000,00 грн. заборгованості за прострочення кредиту за договором кредитної лінії від 30.09.2013 № ВКЛ-2022390/1, 26 473 972,60 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 13 610 958,92 грн. заборгованості за простроченими нарахованими процентами, 1 217 698,48 грн. пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів, 9 000 000,00 грн. штрафу за неналежне виконання зобов'язання, а всього 200 302 630,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі № 910/14423/15 позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 150 000 000,00 грн. заборгованості за прострочення кредиту, 31 405 479,45 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 15 583 561,65 грн. заборгованості за простроченими нарахованими процентами, 1 641 997,22 грн. пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів, 13 500 000,00 грн. штрафу за неналежне виконання зобов'язання, 1 886 301,37 грн. 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом, 91 555,79 грн. 3% річних від суми простроченої заборгованості за процентами, 73 080,00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 у справі №910/14423/15 (головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді Мартюк А.І., Яковлєв М.Л.) скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 і прийнято нове рішення про відмову в позові.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 постанову апеляційної інстанції від 21.12.2015 скасовано, рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі № 910/14423/15 залишено в силі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017, задоволено заяву про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі № 910/14423/15 за нововиявленими обставинами; скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15 та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2017 у справі №910/14423/15 рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 у справі № 910/14423/15 скасовано; у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі № 910/14423/15 за нововиявленими обставинами відмовлено; рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі № 910/14423/15 залишено в силі.

14.12.2017 Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15.

Заява мотивована тим, що на думку заявника ПАТ "Укргазвидобування", нововиявленою обставиною є визнання Апеляційним судом м. Києва в рішенні від 22.11.2017 по справі №761/22001/15-ц недійним договору поруки від 28.11.2014 №П2022390- 6 на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України у зв'язку з тим, що вказаний договір суперечить та порушує приписи ст. 548 ЦК України. На думку відповідача, дане рішення суду виключає нікчемність вищевказаного договору поруки в силу закону.

Зокрема відповідач зазначає, що 22.11.2017 ПАТ "Укргазвидобування" стало відомо, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2017 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2017 у справі №761/22001/15-ц скасовано, позов ПАТ "Укргазвидобування" задоволено, визнано недійсним договір поруки від 28.11.2014 №П2022390- 6, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_6 на забезпечення договору кредитної лінії №ВКЛ 2022390/1 від 30.09.2013, боржником за яким було ПАТ "Укргазвидобування".

Вказує, що обставини щодо недійсності договору поруки від 28.11.2014 №П2022390- 6 не були відомі ПАТ "Укргазвидобування" під час розгляду справи №910/14423/15.

За таких обставин ПАТ "Укргазвидобування" вважає, що судове рішення господарського суду від 19.08.2015 у справі №910/14423/15 має бути переглянуте з урахуванням факту недійсності зазначеного договору поруки від 28.11.2014 №П2022390- 6.

Відмовляючи у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15, місцевий господарський суд дійшов висновку, що згідно приписів ч. 2 ст. 320 ГПК України (яка містить вичерпний перелік підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами) та постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" (надалі постанова пленуму ВГСУ № 17 від 26.12.2011) обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами та не спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 320 ГПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

У відповідності до приписів ч. 4 ст. 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Статтею 320 ГПК України визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.

Відповідно до абз. 2 п. 1 постанови пленуму ВГСУ №17 від 26.12.2011 перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

Згідно з абз. 1 п. 2 постанови пленуму ВГСУ №17 від 26.12.2011 до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судоммало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Колегія суддів погоджується з твердженнями суду першої інстанції, що факти, встановлені в рішенні Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2017 по справі №761/22001/15-ц не є істотними обставинами для цієї справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Підстави припинення зобов'язань зазначені у ст.ст. 599 - 609 ЦК України.

Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, наявність судового рішення про визнання недійним договору поруки від 28.11.2014 №112022390-6 не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання суми заборгованості.

Отже, визнання недійним договору поруки від 28.11.2014 №П2022390-6 не є істотною обставиною для розгляду справи, врахування якої при вирішенні справи судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Відповідно до абз. 2 п. 2 постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 №17 нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є Фактичними даними, що в установленому порядку спростовують Факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2017 по справі №761/22001/15-ц, яким визнано недійсним договір поруки від 28.11.2014 №П2022390-6, не виключає нікчемність вищевказаного договору поруки та не спростовує інші факти, які було покладено в основу судового рішення, яке переглядається.

ПАТ "Укргазвидобування" у своєму позові у справі №761/22001/15-ц просило визнати недійсним договір поруки від 28.11.2014 №П2022390-6 на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України у зв'язку з тим, що вказаний договір суперечить та порушує приписи ст. 548 ЦК України. Тобто, ПАТ "Укргазвидобування" не заявляло позовної вимоги про визнання нікчемного правочину недійсним. Нікчемність договору поруки від 28.11.2014 №П2022390-6 не була предметом розгляду справи № 761/22001/15-ц.

Таким чином, визнання рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2017 №761/22001/15-ц недійсним договору поруки від 28.11.2014 №112022390-6 не виключає його нікчемність в силу приписів ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а лише додатково підтверджує цей факт.

Згідно з абз. 2 п. 5 постанови пленуму ВГСУ №17 від 26.12.2011 також не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом в разі виконання вимог процесуального закону, зокрема, статті 38 ГПК.

Заявником не взято до уваги те, що не можуть вважатися та визнаватися нововиявленими обставини ті, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, а так як заявник посилався на недійсність договору поруки від 28.11.2014 №П2022390-6 на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України у зв'язку з тим, що вказаний договір суперечить та порушує приписи ст. 548 ІІК України у відзиві від 15.02.2016 на касаційну скаргу AT "Дельта Банк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2015, то дана обставина не може вважатись нововиявленою.

Згідно з абз. 3 п. 2 постанови пленуму ВГСУ № 17 від 26.12.2011 не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Відповідно до абз. 1 п. 3 постанови пленуму ВГСУ № 17 від 26.12.2011 виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення.

Прийняття та розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов'язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається. Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається (п. 8.6. постанови пленуму ВГСУ №17 від 26.12.2011).

Крім того, заявником не взято до уваги, що не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи прокурором. У разі подання таких доказів у процесі перегляду судового рішення господарський суд має винести ухвалу про залишення судового рішення без зміни.

Зі змісту рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2015 №910/14423/15 слідує, що під час розгляду даної справи судом були досліджені факти недійсності (нікчемності) договору поруки від 28.11.2014 №П2022390-6.

Обставини, на які посилається заявник, повинні були бути відомими йому на час розгляду справи і відповідно до вимог ГПК України він повинен був їх доводити під час судового розгляду.

Зазначені заявником обставини не є нововиявленими, а є новими обставинами, що не дають правових підстав для перегляду рішення від 19.08.2015 за нововиявленими обставинами.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявником не надано до суду доказів наявності істотних для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі ПАТ "Укргазвидобування" на час розгляду справи, а доводи заявника про перегляд справи за нововиявленими обставинами зводяться до переоцінки доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи в суді першої інстанції під час прийняття рішення 19.08.2015.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА_9 (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

В рішенні у справі «Желтяков проти України» зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого , проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхне рішення не ставилось під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Ця справа стосується рішення щодо нового розгляду справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв'язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення від 18 листопада 2004 у справі «Правєдная проти Росії», № 69529/01, п.п. 27-28 та рішення від 6 грудня 2005 у справі «Попов проти Молдови»). Однак, суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвернції.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Твердження апеляційної скарги є тотожними твердженням заяви відповідача про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15 за нововиявленими обставинами та зводяться до заперечень висновків суду, апелянтом не зазначено в чому полягає порушення місцевим господарським судом норм процесуального чи матеріального права в підтвердження зазначеного.

Посилання представників відповідача та третьої особи 4 в судовому засіданні апеляційної інстанції на постанову Верховного Суду №761/22001/15-ц від 13.06.2018, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на час подання заяви Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2015 та винесення оскаржуваної ухвали Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 вищезазначеної постанови Верховного Суду, не існувало.

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття оскаржуваної ухвали у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15.

Доводи позивача та третьої особи - 7, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 325 ГПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Колегія суддів зазначає, що неправильне застосування судом процесуальної норми п. 1 ч. 3 ст. 325 ГПК України та помилкове не зазначення в резолютивній частині про залишення рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2015 в силі, не є підставою для обов'язково скасування оскаржуваної ухвали з підстав, викладених у ч. 3 ст. 277 ГПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину оскаржуваної ухвали з вищевикладених підстав.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 у справі № 910/14423/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 у справі №910/14423/15 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

« 1. У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15 відмовити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15 залишити без змін.»

3. Матеріали справи №910/14423/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України з урахуванням перехідних положень ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017.

Повний текст постанови складено 18.07.2018.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров