ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" липня 2018 р.Справа № 922/2462/17 вх. № 2462/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновою В.О.

за участю сторін:

пр-к ГУ ДФС у Х/обл - ОСОБА_1 (дов. від 19.02.18 р.),

пр-к АТ "Укрексімбанк" - ОСОБА_2 (дов. від 07.06.18 р.),

арбітражний керуючий ОСОБА_3 - не з'явилась,

розглянувши заяву арбітражного керуючого ОСОБА_3 про стягнення грошової винагороди з ініціюючого кредитора.

По справі за заявою ОСОБА_4 управління ДФС у Х/о, м. Харків

до Іноземне підприємство "Калісто", м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду надійшла заява арбітражного керуючого ОСОБА_3, в якій вона просить суд стягнути з ГУ ДФС у Харківській області кошти по оплаті послуг та відшкодуванню витрат за період процедури розпорядження майном боржника в сумі, з урахуванням поданого уточнення, 23221,07 грн та видати відповідний наказ.

Ухвалою суду від 06.07.18 р. судове засідання, призначене на 19.07.18 р., призначене за клопотанням арбітражного керуючого ОСОБА_3 у режимі відеоконференції з господарським судом Чернігівської області. Проте, 19.07.2018 р. господарським судом Харківської області не вдалося з'єднатися з господарським судом Чернігівської області в режимі відеоконференцзв'язку з технічних обставин, в зв'язку з чим судове засідання проведено судом з фіксуванням судового процесу технічними засобами.

Присутній в судовому засіданні представник ГУ ДФС у Харківській області заперечувала проти задоволення заяви арбітражного керуючого, посилаючись на те, що ДФС є бюджетною установою і у неї відсутні кошторисні витрати на оплату послуг арбітражного керуючого.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом встановлено, що всіх учасників справи повідомлено про дату, час та місце розгляду справи належним чином, тому вважає за можливе розглянути заяву арбітражного керуючого по суті.

Розглянувши матеріали справи, надану суду заяву про стягнення з ініціюючого кредитора грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого за час виконання ним повноважень розпорядника майна, пов'язаних зі справою про банкрутство, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.13 р. (далі - Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міднародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано ВРУ, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Ухвалою суду від 12.09.17 р. в підготовчому засіданні порушено провадження у справі про банкрутство ІП "Калісто", введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого ОСОБА_3 Цією ж ухвалою суд установив розмір оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна ІП "Калісто", у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень, джерелами сплати грошової винагороди розпоряднику майна встановлено авансування ініціюючого кредитора, що вноситься на депозитний рахунок нотаріуса.

Ухвала господарського суду від 12.09.17 р. не оскаржувалась та набрала законної сили.

Отже обовязок сплатити грошову винагороду за час виконання арбітражним керуючим ОСОБА_3 обовязків розпорядника майна з 12.09.2017р. по 26.12.2017р. покладається виключно на ініціюючого кредитора ОСОБА_4 управління ДФС у Харківський області.

Ухвалою господарського суду від 01.03.2018 р. заяву арбітражного керуючого про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за час виконання обов'язків розпорядника майна майна задоволено частково; затверджено звіт про винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна в сумі 22 221,07 грн; затверджено звіт арбітражного керуючого про здійснення та відшкодування витрат, пов'язаних з процедурою розпорядження майном боржника в сумі 1000,00 грн. В решті вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.04.2018 р. апеляційну скаргу ГУ ДФС Харківської області залишено без задоволення; ухвалу господарського суду Харківської області від 01.03.2018 р. залишено без змін.

Отже, ухвала господарського суду від 01.03.18 р. набрала законної сили.

Згідно з частиною 6 статті 115 Закону про банкрутство, кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду. Проте, як свідчать матеріали справи, такий фонд кредитором створений не був.

Відповідно до частини 7 статті 115 Закону про банкрутство, звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат доводиться кредиторам до відома та повинен бути схвалений або погоджений комітетом кредиторів. Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедури розпорядження майном подається арбітражним керуючим до господарського суду за п'ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

В ухвалі суду від 01.03.2018 р. господарським судом детально було досліджено дії арбітражного керуючого під час виконання ним обов'язків розпорядника майна Іноземного підприємства "Калісто" та за результатом дослідження всіх обставин в сукупності затверджено відповідний звіт арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди та відшкодування витрат.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення (рішення, ухвали, постанови), що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Ця норма є відтворенням норми ст.124 Конституції України, згідно з якою судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зазначена вище ухвала суду від 12.09.17 р. та від 01.03.2018 р. в своєї підставі є фактично судовим рішенням. Набрання рішення суду законної сили означає, що воно набуває властивостей: обовязковості, винятковості, виконуваності і преюдиціальності. Це означає, що рішення (ухвала) суду повинно виконуватися всіма сторонами та учасниками провадження, неприпустимо оспорювання фактів та правовідносин, установлених в рішенні (ухвалі) суду, що набрало законної сили в порушення відповідного порядку визначеного в ГПК України та положеннями Закону про банкрутство.

Судом встановлено, що кредитор - ОСОБА_4 управління ДФС у Харківській області, обізнаний про ухвалу суду від 12.09.17 р. та про ухвалу від 01.03.2018 р.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини 1 статті 98 Закону про банкрутство, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.

Отже, надання послуг арбітражного керуючого, як суб'єкта незалежної професійної діяльності, відбувається на платній основі.

Порядок сплати грошової винагороди арбітражного керуючого під час виконання повноважень у справі про банкрутство визначено положеннями статті 115 Закону про банкрутство.

Крім того, при розгляді цих правовідносин (щодо стягнення грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражному керуючому, що виникли у межах провадження у справі про банкрутство) може бути застосована п.1 ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції (захист права власності) та практика Європейського суду з прав людини.

Фактично діями ініціюючого кредитора ГУ ДФС у Харківській області, створено неможливість отримати заявником (арбітражним керуючим ОСОБА_3М.) присуджену йому судом грошову винагороду (оплата його послуг) за час виконання обовязків розпорядника майна відповідно до ухвали господарського суду від 12.09.2017р. та ухвали від 01.03.2018 р., які набрали законної сили, та при наявності погодженого ДПІ звіту про нарахування та виплату грошової винагороди розпорядника майна на суму 23221,07 грн (ухвала господарського суду від 01.03.18 р.). Вказане є нічим іншим, як втручання у право заявника (арбітражного керуючого) на мирне володіння майном (зокрема, зважаючи на рішення ЕСПЛ Бурдов проти Росії та Войтенко проти України, які є джерелом права).

Посилання ГУ ДФС у Харківській області, що під час здійснення арбітражним керуючим обов'язків розпорядника майна, на відсутність коштів не може бути підставою для неоплати послуг арбітражного керуючого. Брак коштів не є виправданням для держави в разі невиконання нею рішення суду або в разі значних затримок у виконанні такого рішення, адже тут порушується справедливий баланс між загальним інтересом та правом заявника на повагу до його майна.

Крім того, суд зазначає, що кошти, присуджені зацікавленій особі відповідно до остаточного та обов'язкового рішення суду, щодо яких доведено, що вони можуть бути витребувані, вважаються власністю. Так, у масиві однотипних рішень Європейського суду з прав людини про порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції підставою для відповідного порушення є тривала невиплата заборгованостей, які присуджені остаточним рішенням суду, що набуло законної сили (наприклад, рішення Суду у справах "Безуглий проти України" від 22.12.12 р., "Сук проти України" від 10.03.2011, "ОСОБА_1 проти України" від 10.07.08 р., тощо).

Висновки суду про необхідність оплати грошової винагороди арбітражного керуючого за рахунок кредитора боржника зроблені із застосуванням положень статті 115 Закону про банкрутство та гарантій на оплату праці (в широкому розумінні терміну "оплати праці" як самозайнятої особи) згідно статті 43 Конституції України, принципу верховенства права згідно статті 8 Конституції України, що надає право суду прийняти рішення, яке б відповідало загальним засадам справедливості в межах тих правових регулювань, які передбачені законодавством.

Керуючись ст.ст. 11, 98, 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 12, 202, 233, 234 ГПК України в редакції від 15.12.17 р.,

УХВАЛИВ:

1. Заяву арбітражного керуючого про стягнення з ініціюючого кредитора грошової винагороди та відшкодування витрат на користь арбітражного керуючого задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (, адреса: 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) на користь арбітражного керуючого ОСОБА_3 (код ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: 14008, м. Чернігів, провул. Нахімова, 50, р/р 7 в ПАТ "ОСОБА_5 ОСОБА_1", МФО 322904, картковий рахунок № 0854 5560 00) грошову винагороду та відшкодування витрат в загальному розмірі 23 221,07 грн.

Видати наказ.

3. Ухвалу направити арбітражному керуючому ОСОБА_3, ГУ ДФС у Харківській обл.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала підписана 23.07.18 р.

Суддя Міньковський С.В.