ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.07.2018 р. Справа №914/3315/15

місто Львів

Суддя Господарського суду Львівської області Рим Т.Я., розглянувши матеріали

скарги:

приватного підприємства "Юридична компанія "Егіда-Львів"

на дії:

Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів,

про:

визнання протиправними та скасування постанов

-          про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2016 ВП №51152058;

-          про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.06.2016 ВП №51152058;

-          про арешт коштів боржника від 26.03.2018 ВП №51152058,

у справі за позовом:

Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал",

до відповідача:

приватного підприємства "Юридична компанія "Егіда-Львів",

про:

стягнення 339'659,85 грн,

ВСТАНОВИВ:

ПРОЦЕДУРИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано скаргу приватного підприємства “Юридична компанія “Егіда-Львів” на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів, якою просить визнати протиправними та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2016 ВП №51152058; про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.06.2016 ВП №51152058; про арешт коштів боржника від 26.03.2018 ВП №51152058.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.06.2018 скаргу залишено без розгляду та повернуто скаржнику. Ухвала мотивована в тому числі тим, що скаржник не обґрунтував поважності причин пропуску строку звернення з цією скаргою до суду та не подав клопотання про поновлення такого строку. Скаржник повторно звернувся до суду з аналогічною скаргою, в якій просить поновити строк подання цієї скарги. Поважність причин пропуску встановленого строку обґрунтовано такими обставинами:

1)          скаржником не було отримано відповідних постанов, як це передбачено вимогами чинного законодавства;

2)          про наявність цих документів скаржник довідався 06.06.2018 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження;

3)          про наявність такого виконавчого провадження боржник довідався від банку наприкінці травня 2018 року у зв'язку з накладенням арешту на банківський рахунок боржника в цьому банку. З огляду на неотримання постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій міститься ідентифікатор доступу до Автоматизованої системи виконавчих проваджень, скаржник не мав змоги скористатися такими даними.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

У провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/3315/15 за позовом Львівського міського комунального підприємства “Львівводоканал” до приватного підприємства “Юридична компанія “Егіда-Львів” про стягнення 339'659,85 грн. плати за скид стічних вод в міську каналізацію м. Львова без дозволу.

За результатами розгляду вказаної справи 27.10.2015 судом ухвалено рішення, яким позов задоволено, стягнуто з приватного підприємства “Юридична компанія “Егіда-Львів” на користь Львівського міського комунального підприємства “Львівводоканал” 271'727,88 грн. боргу за скид стічних вод в міську каналізацію м. Львова без дозволу та 5'094,90 грн. судового збору, а також стягнуто з приватного підприємства “Юридична компанія “Егіда-Львів” в дохід фонду охорони навколишнього природного середовища м.Львова 67'931,91 грн. плати за скид стічних вод в міську каналізацію м. Львова без дозволу. 10.11.2015 видано відповідні накази.

Приватне підприємство "Юридична компанія "Егіда-Львів" оскаржувало рішення суду. Проте постановами Львівського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 та Вищого господарського суду України від 26.04.2016 рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Приватним підприємством "Юридичною компанією "Егіда-Львів" подано до суду заяву від 19.12.2016 про відстрочення виконання рішення суду від 27.10.2015 (том 2, а.с. 52-54). Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.01.2017 подану заяву було частково задоволено та відстрочено виконання рішення суду від 27.10.2015 до 01.07.2017 (том 2, а.с. 82-84). Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 зазначену ухвалу було залишено без змін (том 2, а.с. 123-127).

В подальшому 20.04.2018 приватним підприємством "Юридичною компанією "Егіда-Львів" було подано заяву про розстрочення виконання рішення від 27.10.2015 на 12 місяців шляхом сплати по 23'068,60 грн. щомісячно (том 2, а.с. 136-138). Зазначена заява була мотивована в тому числі скрутним матеріальним становищем боржника. До матеріалів цієї заяви додано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51138520 від 23.05.2016 (том 2, а.с. 139), а також Інформацію про виконавче провадження ВП №51138520 (том 2, а.с. 140-143), отриману 19.04.2018 за відповідним ідентифікатором доступу. В зазначених документах міститься інформація про вчинення таких виконавчих дій: відкриття виконавчого провадження – 23.05.2016, звернення стягнення на майно – 10.06.2016, звернення стягнення на кошти на рахунках – 21.11.2016, звернення стягнення на кошти на рахунках боржника – 26.03.2018. Отже, боржник був обізнаний з наявним виконавчим провадженням принаймні 19.04.2018 (дата отримання Інформації про виконавче провадження №51138520).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.05.2018 №914/3315/15 заяву про розстрочку виконання рішення суду задоволено частково (том 2, а.с. 171-174), рішення суду розстрочено на 12 місяців шляхом сплати 23'068,60 грн. щомісячно в строк до 20 числа кожного місяця.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. До основних засад судочинства належить обов'язковість судового рішення.

Частиною 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Таким чином, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, що визначається сукупністю дій, спрямованих на примусове виконання рішень суду.

Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Статтею 341 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Заявник звернувся вперше зі скаргою на дії ДВС 18.06.2018. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.06.2018 встановлено, що заявником пропущено строк для оскарження дій ДВС. У зв'язку з зазначеним, заявник повторно звернувся до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку на оскарження дій ДВС, посилаючись, зокрема, на свою необізнаність про відкриття виконавчого провадження до 06.06.2018. Однак судом встановлено, що такі твердження заявника не відповідають дійсності, адже з наявних в матеріалах справи №914/3315/15 доказів вбачається, що заявник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження у справі принаймні 19.04.2018, коли отримав Інформацію про виконавче провадження (том 2, а.с. 140-143). Таким чином, встановлений статтею 341 Господарського процесуального кодексу України десятиденний строк на оскарження дій ДВС закінчився 30.04.2018.

Щодо поважності причин пропуску строку звернення зі скаргою.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однак надане кожному право не може трактуватися безмежно. Реалізація такого права повинна відбуватися на умовах, визначених законом. Принцип законності є необхідною складовою верховенства права. Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Отже, кожен, хто звертається до суду, повинен дотримуватися певних правил та процедур, визначених законом. Зазначене є передумовою забезпечення прав та свобод людини.

У рішенні від 20.06.2011 у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані, у той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту.

Передбачене статтею 339 Господарського процесуального кодексу України право на оскарження дій ДВС застосовується виходячи з принципу верховенства права, змагальності, рівності всіх учасників перед законом і судом, розумності строків розгляду справи. Складовою частиною принципу верховенства права є застосування принципу правової визначеності res judicata, який в контексті права на оскарження судового рішення визначає, що "у кожній справі національні суди мають перевіряти чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності)" (рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", пункт 41). Відтак, незалежно від того, що статтею 341 Господарського процесуального кодексу України не передбачено конкретного переліку обставин, що належать до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, суд здійснюючи правосуддя, наділений повноваженнями, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, надати оцінку наведеним стороною обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, оцінити чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності, та враховуючи баланс суспільного та приватного інтересу, дійти висновку про можливість відновлення строку на подання скарги на дії ДВС.

Заявником не наведено жодних обставин, які б перешкоджали поданню скарги після отримання Інформації про виконавче провадження 19.04.2018. Більше того, суд звертає увагу на те, що заявник є юридичною компанією, його інтереси представляє адвокат, який є професійним юристом, судом одного разу було відстрочено виконання рішення, а одного – розстрочено його виконання. Врешті, судове рішення залишається невиконаним у повному обсязі впродовж більше, ніж двох років. Зважаючи на зазначені обставини в сукупності, беручи до уваги зміст поданої скарги, суд не вбачає поважності причин пропуску заявником строку на оскарження дій ДВС та підстав для втручання у принцип юридичної визначеності.

Окрім того, суд звертає увагу заявника на таке. Відповідно до пункту 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 "Пономарьов проти України" сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник був обізнаний про рішення Господарського суду Львівської області від 27.10.2015, яким на нього покладено певні обов'язки. Таким чином, він мав би бути готовим до того, що позивач вживатиме заходів з метою виконання рішення суду та цікавитись наявністю виконавчого провадження щодо виконання зазначеного рішення. Зокрема, державою забезпечується доступ до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (https://asvpweb.minjust.gov.ua). Отже, обізнаність заявника з відкритим виконавчим провадженням залежала лише від його волевиявлення.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 339, 341 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.          Відмовити в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання скарги на дії ДВС.

2.          Скаргу приватного підприємства "Юридична компанія "Егіда-Львів" від 11.07.2018 (вх. №1857/18) залишити без розгляду та повернути заявнику разом з доданими документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Рим Т.Я.