УХВАЛА

10 липня 2018 року

м. Київ

справа № 910/2589/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко І.М.,

учасники справи:

позивач - Міністерство інфраструктури України,

представник позивача - Новак А.А. (довіреність від 02.01.2018 № 4/15/10-18),

відповідач-1 - державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця",

представник відповідача-1 - Стащук В.А. адвокат (ордер від 23.05.2018 № 43879),

відповідач-2 - акціонерне товариство "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.",

представник відповідача-2 - Музика-Стефанчук О.А. адвокат (ордер від 30.05.2018 № 020051), Стефанчук М.О. адвокат (ордер від 19.04.2018 № 013355),

третя особа на стороні позивача - Кабінет Міністрів України,

представник третьої особи на стороні позивача - Чумакова М.В. (довіреність від 11.01.2018 № 7/33/353),

третя особа на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "БМК Планета-Міст",

представник третьої особи на стороні відповідача - не з'явився,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.)

на рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2017 (головуючий суддя Головіна К.І.)

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 (головуючий Калатай Н.Ф., судді: Сітайло Л.Г. і Пашкіна С.А.)

у справі № 910/2589/17

за позовом Міністерства інфраструктури України (далі - Міністерство),

до: 1) державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (далі - Залізниця);

2) акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) (далі - Акціонерне товариство),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Кабінет Міністрів України (далі - Кабмін),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "БМК Планета-Міст" (далі - Товариство),

про стягнення 110 000 доларів США та зобов'язання вчинити дії,

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Залізниці

до Акціонерного товариства,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Кабмін;

2) Міністерство,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство,

про стягнення 110 000 доларів США,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі № 910/2589/17.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.02.2018 було прийнято касаційну скаргу Акціонерного товариства до провадження та призначено її до розгляду. У подальшому розгляд справи неодноразово відкладався. Також розгляд даної справи зупинявся та поновлювався.

10.07.2018 від Залізниці до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшло клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, в якому Залізниця посилається на те, що визнання недійсним арбітражного застереження, передбаченого пунктом 13.2 Договору підряду, не суперечить ані Законам України, ані нормам міжнародного права, тому встановлення законності такого рішення суду має важливе значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Касаційний господарський суд також зазначає, що предметом розгляду у даній справі є: за позовом Міністерства, стягнення з Акціонерного товариства в дохід Державного бюджету України пені у розмірі 110 000 доларів США, що становить 2 880 108 грн., та зобов'язання Залізниці вжити заходів для виконання Акціонерним товариствам умов договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415 (далі - Договір підряду), а також (з урахуванням заяви Міністерства про вихід за межі позовних вимог) визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду, укладеного Залізницею та Акціонерним товариством; за позовом Залізниці як третьої особи з самостійними вимогами, стягнення з Акціонерного товариства на користь Залізниці пені у розмірі 110 000 доларів США, що становить 2 880 108 грн., за несвоєчасне виконання умов Договору підряду.

Водночас у справі № 761/22804/15-ц Залізниця посилалась як на підставу для відмови у задоволенні клопотання Акціонерного товариства про надання дозволу на примусове виконання в Україні остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06.09.2013 на те, що укладений між сторонами Договір підряду є державним замовленням, а відтак регулюється Законом України "Про державне замовлення для задоволення пріоритетних державних потреб".

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що будівництво залізнично-автомобільного мостового переходу через річку Дніпро у місті Києві було зумовлене необхідністю реалізації комплексу взаємопов'язаних публічних інтересів у транспортній сфері, визначених на основі усвідомлення конкретних життєво важливих потреб людини і громадянина, суспільства і держави, задоволення яких сприяє зміцненню національної безпеки і сталому розвиткові України, а відтак таке будівництво є однією з державних потреб як на момент укладення Договору підряду, так і на момент вирішення цього спору.

Міністерство, звертаючись з позовними вимогами, обгрунтувало своє право на таке звернення підпорядкованістю Залізниці Міністерству, у той час як Акціонерне товариство посилається на те, що законодавством не визначено повноваження Міністерства щодо звернення до суду в інтересах держави до господарюючих суб'єктів у разі порушення укладеного між ними договору.

Такі посилання були відхилені судами при розгляді справи № 761/22804/15-ц як не обґрунтовані належними і допустимими доказами, оскільки станом на час укладення Договору підряду закону України з такою назвою ще прийнято не було, а діяв Закон України "Про поставки продукції для державних потреб", який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин з огляду на таке.

Між сторонами 14.11.2004 був укладений договір на будівництво залізнично-автомобільного мостового переходу через річку Дніпро у місті Києві, предметом якого не було державне замовлення, а була державна закупівля, оскільки Законом України "Про залучення кредитних ресурсів для фінансування проектування і будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через річку Дніпро в місті Києві" від 04.06.2004 № 1752-ІV було передбачено надання державної гарантії на суму, еквівалентну 700 млн. доларів США, для залучення коштів інвесторів для проектування і будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через річку Дніпро в місті Києві на залізничній дільниці Київ-Московський - Дарниця.

У пункті 4.1 Договору підряду зазначено, що гарантією фінансування робіт по цьому договору є кошти, отримані під гарантії Кабінету Міністрів України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.2004.

З викладеного вбачається, що Державні гарантії надавались не переможцю тендеру, а інвестору, в якого Держава планувала на той час отримати кредитні кошти, а відтак, за відсутності третьої сторони угоди від 14.11.2004, яка б виступала гарантом обов'язків будь-кого з них при його підписанні, вказаний договір не є таким, що укладений за державним замовленням, що дозволяє і надає право сторонам звертатись до іноземного арбітражного суду для вирішення вказаного спору та не вказує на вирішення спору між сторонами виключно судами України.

Суди у справі № 761/22804/15-ц дійшли висновку, що їм не було надано належних та допустимих доказів того, що укладений між сторонами у цій справі правочин є таким, що порушує публічний порядок, або доказів того, що виконання рішення іноземного суду загрожувало б інтересам України, а тому правильними є висновки судів про те, що відсутні підстави для відмови у задоволенні даного клопотання, визначені статтею 396 Цивільного процесуального кодексу України.

За таких підстав Касаційний господарський суд дійшов висновку, що справа містить виключну правову проблему, з якою необхідно визначитись для розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Частиною п'ятою статті 302 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики

Відповідно до частини четвертої статті 303 Господарського процесуального кодексу України про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п'ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання Залізниці та передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про передачу справи № 910/2589/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду задовольнити.

2. Справу № 910/2589/17 разом з касаційною скаргою акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) та доданими до неї документами передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко