ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

"17" липня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1547/18

Суддя О.В.Конюх, розглянувши позовні матеріали

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до відповідача Верховної Ради України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 5)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою від 13.07.2018 до відповідача - Верховної Ради України, в якій просить суд:

- визнати протиправною (незаконною) бездіяльність Верховної Ради України, яка полягає у незатверджені Положення про Апарат Верховної Ради України;

- зобов'язати Верховну Раду України затвердити постановою Положення про Апарат Верховної Ради України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з закону України «Про регламент Верховної Ради України» випливає, що Положення про Апарат Верховної Ради України і зміни до нього затверджується постановою Верховної Ради: «Апарат Верховної ради діє на основі Положення про Апарат Верховної Ради, яке затверджується постановою Верховної ради. Положення про структурний підрозділ Апарату Верховної Ради затверджується Головою Верховної Ради України».

Однак, як твердить позивач, чинне Положення про Апарат Верховної Ради України затверджено виключно Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25.08.2011 №769 (зі змінами та доповненнями) і має місце незаконна бездіяльність Верховної Ради України, яка триває у часі, щодо затвердження Положення про Апарат Верховної Ради України.

Звернення з даною позовною заявою саме до господарського суду обґрунтовує тим, що бездіяльність Верховної Ради України щодо затвердження постановою Положення про Апарат Верховної Ради є бездіяльністю підчас нормотворення (є бездіяльністю у сфері законотворчої діяльності), ця бездіяльність не є управлінською (не є бездіяльністю щодо вчинення Верховною Радою дій у сфері управлінської діяльності).

Зазначає, що відповідно до ст. 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку з виконанням або не виконанням такою стороною зазначених функцій.

Позивач вказує, що публічно-владні управлінські функції це виключно функції виконавчої гілки влади, і ніяким чином не законодавчої, тому спір щодо бездіяльності Верховної Ради України в сфері нормотворення та законотворення стосовно порядку визначення представників Верховної Ради України належить до юрисдикції господарських судів, а не адміністративних, відтак позов подано до господарського суду Київської області як господарського суду за місцезнаходженням відповідача.

Суд вказує, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. (ч.1 ст. 2 ГПК України)

Відповідно до п.1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Дослідивши подану позовну заяву суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини). При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 №9-зп , не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч. 3 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб'єктний склад правовідносин і характер діяльності суб'єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб'єктним складом.

Позивач оскаржує бездіяльність Верховної Ради України, яка полягає у незатверджені Положення про Апарат Верховної Ради України та просить зобов'язати Верховну Раду України затвердити його постановою Верховної Ради України.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема ч.1 ст.20 ГПК України.

Ураховуючи характер спірних відносин, суб'єктний склад, суд дійшов висновку, що на ці правовідносини не розповсюджуються норми ст. 20 ГПК України, а тому юрисдикція господарських судів на такі спори не поширюється.

Щодо доводів позивача викладених у позовній заяві про те, що вказаний спір належить розглядати за правилами господарського судочинства, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.

Так, Верховний Суд в ухвалі від 02.07.2018 у справі №9901/663/18 зазначив, що при розмежуванні підсудності адміністративних справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, відповідно і при вирішенні питання щодо можливості застосування спеціальних правил КАС, передбачених для розгляду цієї категорій спорів, визначальним є предмет спору, тобто зміст (суть) актів, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а також правовий статус останнього у спірних правовідносинах.

За статтею 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - ВРУ. Згідно з пунктом 3 статті 85 Основного Закону до повноважень ВРУ належить прийняття законів.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 17 жовтня 2002 року №17-рп/2002, положення статті 75 Конституції України у взаємозв'язку з положеннями статей 5, 76, 85 Конституції України треба розуміти так, що Верховна Рада України як орган державної влади є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України.

Верховна Рада України за своєю природою є представницьким органом державної влади і здійснює законодавчу владу. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій.

У Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів. Отже, як зазначив Конституційний Суд України у вказаному рішенні, КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Так, позивач у справі №9901/663/18 оспорював бездіяльність ВРУ щодо незатвердження Положення про Апарат Верховної Ради України.

Верховний суд в ухвалі від 02.07.2018 у справі, вказав, що, під час нормотворення парламент не реалізовує управлінських функцій, відтак дії/бездіяльність ВРУ у цьому процесі не можуть підпадати під контроль суду адміністративної юрисдикції.

Верховний суд вказав, що оскільки позивач оспорює бездіяльність ВРУ, яка за своїм змістом не є управлінською діяльністю, яка би створювала безпосередньо для позивача певні правові наслідки, відповідно з таких правовідносин не може виникати публічно-правового спору, який віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Однак, суд звертає увагу позивача, що визначивши, що даний спір не є адміністративний не має своїм наслідком автоматичне віднесення його до господарських спорів.

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 175 ГПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п'яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали.

Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини 1, частинами 3, 4, 5, 6 ст. 175, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі та повернути заявнику ОСОБА_1 позовну заяву від 13.07.2018 разом з доданими до неї матеріалами (всього на 11 аркушах).

Ухвала в порядку частини 2 ст. 235 ГПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею та відповідно до частини 5 ст. 175 та пункту 7 частини 1 ст. 255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя О.В. Конюх