КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2018 р. Справа№ 910/20249/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 19.07.2018,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2018

у справі №910/20249/17 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

до Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт»;

2) Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про припинення дії договору на право тимчасового користування землею від 17.05.1996

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі, позивач або Банк) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації про припинення дії Договору на право тимчасового користування землею від 17.05.1996, укладеного між Проектним відділенням Промінвестбанку м. Києва та Київською міською державною адміністрацією.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 залучено до участі у справі Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (далі, третя особа-1).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2018 за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості належного відповідача - Київську міську раду (далі, відповідач), а також залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (далі, третя особа-2).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.04.1996 за договором №010/96 про передачу функцій замовника, Державне комунальне виробничо-комерційне підприємство «Мета», керуючись розпорядженням Київської міської державної адміністрації №234 від 21.11.1995, передало, а Банк прийняв на себе функції замовника на завершальному етапі будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по вул. Тургенівській, 52-58 в місті Києві. 11.09.1996 об'єкт будівництва було прийнято в експлуатацію за актом №123. Позивач зазначає, що на даний момент є власником нежилих приміщень площею 3 014,07 кв.м., що становить 26,67% від загальної площі будівлі, користування іншою частиною будівлі (73,33% від загальної частини будівлі) здійснюється іншими співвласниками житлового будинку - ОСББ «Комфорт», яке було створене установчими зборами власників будинку №52-58 по вул. Тургенівській, 52-58 в місті Києві від 19.09.1996. Відтак, Банк не є власником або балансоутримувачем багатоквартирного будинку, а лише є одним із його співвласників нарівні з іншими співвласниками.

З огляду на зазначене, позивач, посилаючись на норми пункту «е» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, пункт 7 частини 1 статті 31 та частину 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі», стверджує, що договір на право тимчасового користування землею від 17.05.1996 є припиненим, однак відповідач, всупереч зверненням Банку, відмовляється від добровільного припинення дії договору оренди, у зв'язку з чим Банк і звернувся до суду із позовом у даній справі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 у справі №910/20249/17 у позові відмовлено повністю.

Рішення суду про відмову у задоволенні позову мотивоване тим, що позивач просить суд припинити дію договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), укладений 17.05.1996 між Проектним відділенням Промінвестбанку м. Києва та Київською міською державною адміністрацією у зв'язку з тим, що житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Тургенівська, 52-58 переданий у власність (на баланс) ОСББ «Комфорт», а не у зв'язку з його розірванням, тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Водночас, суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази щодо передачі житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Тургенівська, 52-58 на баланс Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт», а позивач є власником нежитлових приміщень площею 3 014,07 кв.м. (нежилі приміщення площею 2 722,10 кв.м., нежилі приміщення (паркомісця) площею 291,97 кв.м.). Також, відсутні докази прийняття радою рішення про передачу земельної ділянки в оренду або користування іншій особі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 у справі №910/20249/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- суд першої інстанції визнав встановленим той факт, що житловий будинок не перебуває на балансі ОСББ «Комфорт», однак дана обставина є недоведеною;

- житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Тургенівська, 52-58 був побудований та зданий в експлуатацію у 1996 році, тоді ж і було створено ОСББ «Комфорт», тобто ще з 1996 року Банк не володіє і не користується спірною земельною ділянкою, експлуатацією (управлінням) будинку займається ОСББ «Комфорт», житловий будинок заселений власниками, які здійснюють розпорядження належним їм майном;

- відповідач (Київська міська рада), маючи у розпорядженні інформацію з відповідними доказами того, що позивач не являється ні балансоутримувачем, ні власником будинку, відмовляється від розірвання договору оренди земельної ділянки всупереч нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим Банк повинен сплачувати орендну плату за земельну ділянку, якою він не користується.

У апеляційній скарзі позивачем також було викладене клопотання про витребування доказів у Головного управління статистики у місті Києві, яке знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, вул. Тургенівська, 71, а саме інформації щодо юридичної особи, яка має на балансі та/або експлуатує житловий фонд, а саме житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Тургенівська, буд. 52-58.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2018 для розгляду апеляційної скарги Банку у справі №910/20249/17 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пашкіна С.А., судді: Калатай Н.Ф., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 заяву про самовідвід суддів Пашкіної С.А., Калатай Н.Ф., Сітайло Л.Г. у справі №910/20249/17 задоволено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2018 для розгляду апеляційної скарги Банку у справі №910/20249/17 було визначено колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/20249/17; призначено справу до розгляду на 18.06.2018; запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 267 Господарського процесуального кодексу України надати суду завчасно свої міркування або зауваження з приводу клопотання позивача про витребування доказів, яке додане до апеляційної скарги.

31.05.2018 від третьої особи-1 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому остання просила суд у задоволенні апеляційної скарги Банку відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін. У відзиві третя особа-1 зазначила, що Банк не передав за актом приймання-передачі ОСББ «Комфорт» примірник технічної документації на будинок №52-58 по вул. Тургенівській, 52-58, а відтак, до цього часу ОСББ «Комфорт» належним чином не прийняло в управління будинок. ОСББ «Комфорт», поруч із цим, не набуло право власності на житловий будинок або споруду, а тому положення статті 141 Земельного кодексу України та статті 31 Закону України «Про оренду землі» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

18.06.2018 від третьої особи-2 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду також надійшов відзив на апеляційну скаргу,у якому остання просила суд у задоволенні апеляційної скарги Банку відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін. У відзиві третя особа-2 зазначила, що позивач є співвласником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, а тому посилання скаржника на норми статей 141 Земельного кодексу України та статті 31 Закону України «Про оренду землі» є помилковими. Позивачем не враховано, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради (пункт 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування»), втім докази прийняття радою рішення про передачу земельної ділянки в оренду або користування іншій особі відсутні.

У судове засідання, призначене на 18.06.2018, представник третьої особи-2 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третьої особи-2 про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, наданий третьою особою-2 відзив, та з огляду на відсутність передбачених статтею 202 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе здійснювати перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи-2.

У судовому засіданні 18.06.2018 судом було оголошено перерву до 17.07.2018.

16.07.2018 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду пояснення до апеляційної скарги із урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06.06.2018 у справі №910/17652/17 та від 12.06.2018 у справі №910/18941/17, наголосивши на наявності усіх підстав для припинення дії спірного договору з огляду на положення частини 2 статі 19 Закону України «Про оренду землі».

У судовому засіданні, призначеному на 17.07.2018, суд після заслуховування пояснень представників учасників судового процесу оголосив перерву до 19.07.2018.

18.07.2018 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду пояснення до апеляційної скарги, у яких наголосив на тому, що у позовній заяві в якості обґрунтування позовних вимог вказував саме на те, що завершив будівництво будинку, який було прийнято в експлуатацію, а також те, що експлуатацію будинку здійснює саме ОСББ «Комфорт», тобто позивач припинив використання орендованої земельної ділянки для будівництва та експлуатації житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями. Позивач знову наголосив, що у доданих ним до пояснень від 16.07.2018 постановах Верховного Суду були зроблені висновки щодо вибору та застосування норм права до подібних правовідносин, виходячи із однакових підстав позовів, які були заявлені при розгляді справ у судах першої інстанції.

19.07.2018 від третьої особи-1 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли заперечення на додаткові пояснення позивача до апеляційної скарги, у яких вона наголосила на тому, що вказані позивачем постанови Верховного Суду не повинні братись судом до уваги, оскільки позивач не посилався на частину 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі» як на підставу позову в даній справі, а у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Представник третьої особи-1 у судове засідання 19.07.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату час і місце судового засідання був повідомлений під розписку у судовому засіданні 17.07.2018, а відтак суд дійшов висновку, що його неявка не перешкоджає подальшому розгляду справи по суті.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, додаткових пояснень та відзивів на неї, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог із наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 30.09.1993 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юкка-Укрпол» (фірма) та Проектним відділенням Промінвестбанку України (Банк) укладено договір №1/10 про дольову участь в капітальному будівництві та введенні в експлуатацію 7-8-и поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, що розташований в м. Києві по вул. Тургенівській, 52-58.

26.05.1994 між Державним комунальним виробничо-комерційним підприємством «Мета» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІРА-93» (підрядник) укладено договір №2 про спільну діяльність по будівництву житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями в м. Києві по вулиці Тургенівській, 52-58.

16.02.1995 Проектним відділенням Промінвестбанку України (забудовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юкка-Укрпол» (інвестор) укладено договір про спільну діяльність по капітальному будівництву 7-8-и поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, що розташований в м. Києві по вул. Тургенівській, 52-58.

Відповідно до умов цього договору, після введення в експлуатацію будинку, кожна із сторін має право на отримання у власність визначеної частини цього дому: Банк - 483/1000, ТОВ «Юкка-Укрпол» - 517/1000.

Як зазначено позивачем, ще до моменту введення в експлуатацію будинку Банк уклав з фізичними особами Договори про дольову участь у будівництві, відповідно до яких ці фізичні особи проінвестували вартість квартир, на які після введення будинку в експлуатацію мали право оформити право власності.

21.11.1995 розпорядженням Київської міської державної адміністрації №234 функції замовника на будівництво жилого будинку по вулиці Тургенівській, 52-58 були передані від Державного комунального виробничо-комерційного підприємства «Мета» Проектному відділенню Промінвестбанку м. Києва.

Цим же розпорядженням КМДА було вирішено видати Банку документи на право довгострокового користування земельною ділянкою на умовах оренди строком на 49 років для будівництва та експлуатації жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по вулиці Тургенівській, 52-58 у Шевченківському районі.

04.04.1996 за договором №010/96 про передачу функцій замовника, Державне комунальне виробничо-комерційне підприємство «Мета», керуючись розпорядженням Київської міської державної адміністрації №234 від 21.11.1995, передало, а Банк прийняв на себе функції Замовника на завершальному етапі будівництва будинку.

17.05.1996 між Проектним відділенням Промінвестбанку м. Києва та Київською міською державною адміністрацією укладено Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) (далі, Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору Київська міська державна адміністрація на підставі рішення виконкому Київської міської ради від 20.12.90 №1114 та розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21.11.95 №234 надає, а Проектне відділення Промінвестбанку м. Києва приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 4 759 кв.м. в тому числі за рахунок земель міської забудови - 4 759 кв.м.

Земельна ділянка надається в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років для будівництва та експлуатації жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по вул. Тургенівській, 52-58 у Шевченківському районі (пункт 1.2. Договору).

Матеріалами справи підтверджується, що 11.09.1996 за №123 Управлінням Держархбудконтролю м. Києва був зареєстрований Акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта: житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями в Шевченківському районі м. Києва по вулиці Тургенівській, 52-58 (том 1, а.с. 32-33).

Судом також встановлено, що 19.06.1996 установчі збори власників будинку №52-58 по вулиці Тургенівській у м. Києві вирішили створити Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт», що підтверджується протоколом №1 установчих зборів власників будинку.

Відомості про створену юридичну особу - ОСББ «Комфорт» включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.03.2006.

Судом встановлено, що станом на дату подання позовної заяви позивач є власником нежилих приміщень за адресою вул. Тургенівська, 52-58 у місті Києві загальною площею 3 014,07 кв.м. (нежилі приміщення площею 2 722,10 кв.м., набуті на підставі договору про спільну діяльність по капітальному будівництву, право власності на які посвідчено свідоцтвом про право власності від 23.05.2005 та нежилі приміщення (паркомісця) площею 291,97 кв.м., набуті згідно договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 08.08.1997, запис про право власності внесений 01.04.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна).

Як вбачається із матеріалів справи, 23.09.2014 позивач листом №09-7/440 звертався до заступника міського голови Резнікова О.Ю. з проханням розірвати договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), обґрунтовуючи це тим, що житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Тургенівська, 52-58 переданий у власність (на баланс) ОСББ «Комфорт». ПАТ «Промінвестбанк» є власником тільки вбудованих-прибудованих нежитлових приміщень житлового будинку.

У відповідь листом №05707-13549 від 02.12.2014 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив, що для внесення змін до зазначеного договору оренди земельної ділянки в частині орендарів, новому балансоутримувачу (ОСББ «Комфорт») частини майна, розміщеного на земельній ділянці на вулиці Тургенівській, 52-58 у Шевченківському районі м. Києва, необхідно звернутися з відповідним клопотанням до Київської міської ради.

У матеріалах справи також наявний лист позивача на адресу Голови правління ОСББ «Комфорт» Кравця В.М. від 22.09.2015 (том 1, а.с 50-51), у якому позивач, у зв'язку з наданням згоди об'єднанням на переоформлення права оренди земельної ділянки, просив надати Банку відповідні документи, а також яким Банк направив третій особі-1 оферту - укладений зі сторони Банку договір про відшкодування орендної плати за використання спірної земельної ділянки.

18.08.2017 позивач звернувся до Голови Київської міської ради з листом №55-12/234 щодо припинення договору на право тимчасового користування.

У відповідь листом №08 від 05.09.2017 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив, що орендодавець, укладаючи договір, передбачив відповідні надходження орендної плати до міського бюджету. Припинення прав оренди земельної ділянки потягне за собою припинення цих надходжень до міського бюджету, що є нічим іншим, як збитками для орендодавця. Департамент земельних ресурсів повернеться до розгляду питання щодо розірвання вказаного договору оренди на момент переоформлення права користування земельною ділянкою на нових власників (балансоутримувачів) будівлі.

З огляду на зазначене, позивач, посилаючись на норми пункту «е» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, пункт 7 частини 1 статті 31 та частину 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі», стверджує, що договір на право тимчасового користування землею від 17.05.1996 є припиненим, однак відповідач, всупереч зверненням Банку, відмовляється від добровільного припинення дії договору оренди, у зв'язку з чим Банк і звернувся до суду із позовом у даній справі.

Поруч із цим, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивач, нормативно обґрунтовуючи свої позовні вимоги про припинення дії Договору, посилався також на норму частини 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі».

Третя особа-1, у свою чергу, зазначала, що позивач не посилався на частину 2 статі 19 Закону України «Про оренду землі» як на підставу позову в даній справі, а у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Водночас, за твердженнями відповідача та третіх осіб положення статей 141 Земельного кодексу України, пункту 7 частини 1 статті 31 та частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, предмет та підстави заявленого позову, дійшла висновку, що позовні вимоги Банку про припинення дії Договору у даній справі підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно частини 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

- поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

- смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

- ліквідації юридичної особи - орендаря;

- відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;

- набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;

- припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Водночас, згідно частини 2 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Так, частиною 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що після завершення будівництва та прийняття об'єкта в експлуатацію добросовісний орендар земельної ділянки, наданої для потреб будівництва та обслуговування відповідного об'єкта, має право на першочергове укладення договору оренди землі на строк до 50 років або припинення дії договору оренди землі.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що завершення будівництва та прийняття до експлуатації об'єкта будівництва є підставою для припинення на вимогу орендаря договору оренди земельної ділянки, на якій здійснювалось будівництво, у тому числі і в разі відсутності згоди на припинення договору з боку орендодавця.

Судом апеляційної інстанції встановлено, про що зазначалося вище, що будівництво на орендованій згідно з Договором оренди земельній ділянці є завершеним, об'єкт будівництва прийнятий до експлуатації, що підтверджується Актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта: житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями в Шевченківському районі м. Києва по вулиці Тургенівській, 52-58 від 11.09.1996 за №123.

Таким чином, оскільки право Банку, як добросовісного орендаря, на дострокове припинення дії Договору оренди у зв'язку із завершенням будівництва, з метою завершення якого земельна ділянка і надавалась в оренду, та прийняттям об'єкта в експлуатацію унормовано законом, а саме частиною 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі», позовні вимоги Банку про припинення дії Договору суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими.

Відсутність у даному випадку у матеріалах справи доказів щодо передачі житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Тургенівська, 52-58 на баланс Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» не впливає на вирішення спору по суті, оскільки положення частини 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі» не ставлять у залежність право позивача на припинення дії договору оренди від факту передачі будинку на баланс іншій особі, зокрема об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку.

Із аналогічних підстав не приймаються до уваги посилання відповідача та третіх осіб на те, що позивач до цього часу є співвласником частини нежитлових приміщень у будинку.

Враховуючи вищезазначені обставини, судом апеляційної інстанції, за результатами дослідження матеріалів справи, також відмовлено у задоволенні клопотання позивача, викладеному у апеляційній скарзі, щодо витребування доказів, а саме інформації щодо юридичної особи, яка має на балансі та/або експлуатує житловий фонд, а саме житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Тургенівська, буд. 52-58, з огляду на недоцільність його задоволення, оскільки наявність або відсутність у матеріалах справи вказаних відомостей не впливатиме на вирішення спору по суті з огляду на положення частини 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі» .

Із приводу заперечень третьої особи-1, що така підстава позову, як частина 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі», позивачем в обґрунтування позовних вимог не вказувалась, а тому дана норма не може бути застосована судом, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу, а також статтею 20 Господарського кодексу України.

Разом з цим, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що не вважається зміною підстав позову, зокрема, зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

За змістом статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні судового рішення суд вирішує, зокрема, питання, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин.

У свою чергу, господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Відтак, посилання суду у рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/500/17.

Так, у позовній заяві та апеляційній скарзі ПАТ «Промінвестбанк» в якості обґрунтування позовних вимог посилався, зокрема, на те, що завершив будівництво будинку, який було прийнято в експлуатацію, тобто припинив використання орендованої земельної ділянки для будівництва та експлуатації жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями. Отже, зміни підстав позову в даному випадку в суді апеляційної інстанції не відбулося.

Відтак, спірні правовідносини регулюються саме нормами частини 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі», на що суд першої інстанції не звернув уваги, здійснивши невірну правову кваліфікацію останніх, оскільки положення пункту «е» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України та пункту 7 частини 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі», згідно яких договір оренди припиняється у разі набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, а також статті 120 Земельного кодексу України та частину 1 статті 377 Цивільного кодексу України, за змістом яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), не врегульовують питання переходу права власності на багатоквартирний будинок, який є специфічним об'єктом права власності.

Доводи третьої особи-1 про нову підставу позову, а саме посилання позивача на норму частини 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі», з огляду на вищевикладене, є безпідставними, оскільки зміна матеріально-правового обґрунтування позову не є зміною його підстав.

У зв'язку з цим не приймаються судом до уваги і посилання третьої особи-1 на положення частини 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої у суді апеляційної інстанції не приймаються та не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки жодної зміни предмету або підстав позову на стадії апеляційного оскарження рішення суду не відбулося.

Поруч із цим, як уже зазначалося вище, посилання суду на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

Посилання суду першої інстанції в оскарженому рішенні та третьої особи-2 у відзиві на те, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради, втім, докази прийняття Київською міською радою рішення про передачу земельної ділянки в оренду або користування іншій особі відсутні, суд відхиляє, оскільки відповідне право позивача на припинення Договору оренди передбачене нормою статті 19 Закону України «Про оренду землі», що узгоджується також з приписами частини 2 статті 31 зазначеного Закону.

Доводи третьої особи-2, викладені у листі №08 від 05.09.2017, що орендодавець, укладаючи договір передбачив відповідні надходження орендної плати до міського бюджету, а припинення права оренди земельної ділянки потягне за собою припинення цих надходжень до міського бюджету, що є нічим іншим, як збитками для орендодавця, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не стосуються правомірності або безпідставності припинення договору оренди з підстав, заявлених у позові, а вказані наслідки не можуть бути підставою для відмови позивачу у реалізації його законного права на припинення дії договору.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Банку у даній справі про визнання припиненим дії Договору на право тимчасового користування землею від 17.05.1996, укладеного між Проектним відділенням Промінвестбанку м. Києва та Київською міською державною адміністрацією, підлягають задоволенню з огляду на приписи частини 2 статті 19 Закону України «Про оренду землі».

При вирішенні даного спору судом апеляційної інстанції відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постановах у справах №910/17652/17 від 06.06.2018 та №910/18941/17 від 12.06.2018.

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевстановлені обставини справи, колегія суддів вважає заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до неї, обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, наведені в оскарженому рішенні. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 у даній справі, враховуючи норми пункту 2 частини 1 статті 275 та статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» підлягає задоволенню.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги та позовної заяви згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 у справі №910/20249/17 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 у справі №910/20249/17 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Припинити дію Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), що укладений 17.05.1996 між Проектним відділенням Промінвестбанку м. Києва та Київською міською державною адміністрацією.

Стягнути з Київської міської ради (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12, ) 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 2 400 (дві тисячі чотириста) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/20249/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.07.2018.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх