РІШЕННЯ

09 липня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/101/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

при секретарі судового засідання Сиротюк К.В.

Розглянув матеріали справи за правилами загального позовного провадження

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" ОСОБА_3, вул. Марини Раскової, буд.15, м. Київ

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ОСОБА_4", вул. Княжий Затон, буд. 9-А,офіс 369, м. Київ

відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ "ПРАКТИКА", вул. Івана Мазепи, буд.10, м. Київ

відповідача 3: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа ОСОБА_5, проспект Ак. Глушкова, буд. 31, офіс 4, м. Київ

треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1. Приватне агропромислове підприємство "ВІДРОДЖЕННЯ", вул. Данила Галицького, 33/15, смт. Підволочиськ, Тернопільська область,

2. Товариство з обмеженою відповідальністю " РАЙЗ М", вул. Данила Галицького, 33/15, смт. Підволочиськ, Тернопільська область.

про відновлення становища ПАТ "УПБ", яке існувало до укладення Договору про відступлення прав вимоги за реєстровим №1619 від 28.05.2015, а саме: - визнати ПАТ "УПБ" Іпотекодержателем Приватного агропромислового підприємства "ВІДРОДЖЕННЯ" за Іпотечним договором за реєстровим №4804 від 03.12.2014; - визнати ПАТ "УПБ" Іпотекодержателем Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ М" за Іпотечним договором за реєстровим №4802 від 03.12.2014; - зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа ОСОБА_5 внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За участю учасників справи:

від позивача: ОСОБА_6 - представник (довіреність № 37 від 31.08.2017),

від відповідачів 1, 2, 3: не з"явилися,

від третіх осіб: не з"явилися.

Учаснику судового процесу оголошено склад суду.

В порядку статей 8, 197, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд" та спеціалізованої програми фіксування відеоконференцій "TrueConf".

В судовому засіданні 10.07.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" ОСОБА_3 звернулося до Господарського суду Тернопільської області із позовом до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ОСОБА_4", м. Київ, до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ "ПРАКТИКА", м. Київ, до відповідача 3: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа ОСОБА_5, м. Київ про відновлення становища ПАТ "УПБ", яке існувало до укладення Договору про відступлення прав вимоги за реєстровим №1619 від 28.05.2015, а саме: - визнати ПАТ "УПБ" Іпотекодержателем Приватного агропромислового підприємства "ВІДРОДЖЕННЯ" за Іпотечним договором за реєстровим №4804 від 03.12.2014; - визнати ПАТ "УПБ" Іпотекодержателем Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ М" за Іпотечним договором за реєстровим №4802 від 03.12.2014; - зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа ОСОБА_5 внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 02.04.2018 відкрито провадження у справі №921/101/18 та підготовче засідання призначено на 26.04.2018, яке відкладалося на 21.05.2018, про що винесено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою від 16.04.2018 судом, на підставі статті 197 ГПК України, задоволено клопотання вих.№01-10/335 від 11.04.2018 (вх.№9453 від 16.04.2018) позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення доручено Господарському суду міста Києва.

В судових засіданнях 21.05.2018 та 30.05.2018 оголошена протокольна ухвала про відкладення підготовчого засідання відповідно на 30.05.2018 та на 13.06.2018, про що повідомлено учасників справи, відповідно до вимог ст.ст. 120, 121 ГПК України.

Ухвалою суду від 21.05.2018, на підставі ст. 50 ГПК України, залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Приватне агропромислове підприємство "ВІДРОДЖЕННЯ" та Товариство з обмеженою відповідальністю " РАЙЗ М", якою зобов'язано позивача надіслати третім особам: ПАП "ВІДРОДЖЕННЯ" та ТОВ "РАЙЗ М" копію позовної заяви та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення, відповідно до вимог частини 2 статті 172 Господарського процесуального кодексу України, докази надати суду. Також, запропоновано третім особам: ПАП "ВІДРОДЖЕННЯ" та ТОВ "РАЙЗ М" подати (надіслати) суду пояснення щодо позову, відповідно до статті 168 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову, копію яких надіслати позивачу та відповідачам, докази надати суду.

Відповідно до вимог статті 177 ГПК України, з метою належної підготовки справи для розгляду по суті та надання сторонам, рівного права на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів, ухвалою суду від 30.05.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі №921/101/18 на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 13.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/101/18 до судового розгляду по суті на 25.06.2018.

У судовому засіданні - 25.06.2018 розпочато розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 25.06.2018 оголошена протокольна ухвала про відкладення судового розгляду по суті на 09.07.2018, про що повідомлено учасників справи, відповідно до вимог ст.ст. 120, 121 ГПК України.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та пояснень наданих у судовому засіданні, просить суд позов задоволити,

Відповідачі 1, 2, 3 явку своїх представників в судові засідання не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, вимог ухвали суду не виконали, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином - ухвалами суду, які надсилалися рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (містяться в матеріалах справи).

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Треті особи явку своїх представників в судові засідання не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, вимог ухвали суду не виконали, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином - ухвалами суду, які надсилалися рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (містяться в матеріалах справи).

Згідно з частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи положення статті 13 ГПК України якою в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, беручи до уваги, що явка представників відповідачів та третіх осіб не визнавалась судом обов'язковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ГПК України, доказів у справі є достатньо для вирішення спору по суті, справа розглядається без їх участі, за наявними у ній матеріалами.

Також, беручи до уваги, що учасники справи, зокрема представники відповідачів та третіх осіб не скористались наданими їм процесуальними правами на подання відзиву та пояснень, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаних учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Щодо строку розгляду спору суд зазначає, що розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005).

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Одночасно з цим, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

За таких обставин, враховуючи характер спірних правовідносин та суб'єктний склад сторін, враховуючи, неодноразове відкладення судових засідань через неявку учасників справи, наявні достатні підстави для висновку про те, що справа розглядалась упродовж розумного строку.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

28.05.2015 між ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" (ОСОБА_7 кредитор) і ТОВ "ФК ОСОБА_4" (Новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 1619, згідно умов якого (п.п. 1, 2) ОСОБА_7 кредитор передав (відступив) Новому кредитору свої права вимоги до ТОВ "Прод-Колос" (Боржник), а Новий кредитор сплачує ОСОБА_7 кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній у п. 5. цього договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги ОСОБА_7 кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за:

- договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 837 від 01.08.2014, з усіма додатковими угодами та змінами до нього, укладеним між Первісним кредитором та Боржником;

- договором поруки № 837-2 від 03.12.2014, укладеним між Первісним кредитором, Боржником та ПАП "ВІДРОДЖЕННЯ";

- іпотечним договором від 03.12.2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 4802, укладеним між Первісним кредитором та ТОВ "РАЙЗ М", предметом якого є нежитлова будівля тракторної майстерні загальною площею 1582,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Турівка, вул. Новий світ, 1Б;

- іпотечним договором від 03.12.2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 4804, укладеним між Первісним кредитором та ПАП "ВІДРОДЖЕННЯ" , предметом якого є нежитлова будівля, склад міндобрив, загальною площею 312,1 кв.м., яка розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Криве, вул. Шевченка Т, будинок, 24-А; комплекс критого зернотоку, який розташований за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Криве, вул. Шевченка Т, будинок 24 В; нежитлова будівля, зерносклад, загальною площею 530,1 кв.м., які розташовані за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Криве, вул. Шевченка Т, буд. 24 Б.

До Нового кредитора переходять всі права ОСОБА_7 кредитора за кредитним договором, в тому числі, але не виключно, права вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісій та штрафних санкцій за Кредитним договором в розмірі, який буде існувати на момент переходу прав вимоги, вказаний в п. 3. цього договору, а також всі права Іпотекодержателя за Договором іпотеки 1 та Договором іпотеки 2, та всі права за Договором поруки.

Згідно п. 3 Договору відступлення права вимоги, заборгованість за кредитним договором № 837 становить 5 171 910,75 грн.

Відповідно до умов договору відступлення права вимоги від 28.05.2015 (п.п. 5, 6) за кредитними договорами Новий кредитор сплачує ОСОБА_7 кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 250000,00 грн., які сплачуються Новим кредитором ОСОБА_7 кредитору протягом 2-х (двох) банківських днів з дня укладення цього договору. Права вимоги за кредитним договором є такими, що передані Новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання Первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі.

Також, 20.07.2015 між ТОВ "ФК ОСОБА_4" і ТОВ "КУА "ПРАКТИКА" укладено договір про відступлення права вимоги до ТОВ "Прод-Колос" та його майнових поручителів - ПАП "ВІДРОДЖЕННЯ" і ТОВ "РАЙЗ М".

У зв"язку із чим, зокрема внаслідок укладення договорів внесено зміни про субєктів в записі про іпотеку та про обтяження, зокрема змінено Іпотекодержателя на ТОВ "КУА "ПРАКТИКА", який безпідставно значиться у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як Іпотекодержатель та Обтяжувач, про що свідчать Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна за №53859136 від 23.02.2016, №53857707 від 23.02.2016, №53858486 від 23.02.2016, №53859748 від 23.02.2016.

Також, Постановою Правління НБУ № 562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ "УПБ" та прийнято рішення про ліквідацію Банку.

На виконання вказаної Постанови Правління НБУ Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №158 від 28.08.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ" та розпочато процедуру його ліквідації з 31.08.2015 по 30.08.2016, а уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" призначено ОСОБА_9

18.08.2016 та 07.08.2017 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення відповідно № 1556 та №3406 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "УПБ" та делегування повноважень ліквідатора", яким вирішено продовжити строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "УПБ" на один рік по 30.08.2017 включно та на один рік по 30.08.2018 включно.

21.12.2017 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 5462 "Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "УПБ", яким з 26.12.2017 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делегування всіх повноважень ліквідатора ПАТ "УПБ" - ОСОБА_3.

Як зазначає позивач, факт нікчемності Договорів відступлення 1 та 2 встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2016, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 14.02.2017, прийнятих у справі № 910/10163/16, якими позовні вимоги задоволенні частково. Зокрема вказує, шо судами, при винесенні зазначених судових рішень, надано правову оцінку доводам ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" щодо наявності у Договорах відступлення 1 та 2 ознак нікчемності. При цьому, з резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2016 вбачається, що суд зобовязав ТОВ "ФК ОСОБА_4" та ТОВ " КУА "ПРАКТИКА" повернути на користь ПАТ "УПБ" право майнової вимоги за Кредитним договором та іпотечним договором, тобто, зазначеними судовими рішення підтверджено статус ПАТ "УПБ", як єдиного правомірного кредитора та Іпотекодержателя.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (стаття 4 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Таким чином, у розумінні зазначених приписів суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено у статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об'єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права.

У розумінні приписів ст. 15, ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними, зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Враховуючи ту обставину, що неправомірними діями відповідача 1, яка подала на реєстрацію договір, так і діями нотаріуса порушено право банку як іпотекодержателя, у зв'язку з чим право іпотеки перейшло до відповідача 2, то дане право підлягає відновленню, шляхом його визнання.

Отже, позивачем вірно обраний спосіб захисту порушеного права.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона), у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як слідує із матеріалів справи, 28.05.2015 між ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" (ОСОБА_7 кредитор) і ТОВ "ФК ОСОБА_4" (Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 1619, згідно умов якого (п.п. 1, 2) ОСОБА_7 кредитор передав (відступив) Новому кредитору свої права вимоги до ТОВ "Прод-Колос" (Боржник), а Новий кредитор сплачує ОСОБА_7 кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній у п. 5. цього договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги ОСОБА_7 кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за:

- договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 837 від 01.08.2014, з усіма додатковими угодами та змінами до нього, укладеним між Первісним кредитором та Боржником;

- договором поруки № 837-2 від 03.12.2014, укладеним між Первісним кредитором, Боржником та ПАП "ВІДРОДЖЕННЯ";

- іпотечним договором від 03.12.2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 4802, укладеним між Первісним кредитором та ТОВ "РАЙЗ М", предметом якого є нежитлова будівля тракторної майстерні загальною площею 1582,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Турівка, вул. Новий світ, 1Б;

- іпотечним договором від 03.12.2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 4804, укладеним між Первісним кредитором та ПАП "ВІДРОДЖЕННЯ" , предметом якого є нежитлова будівля, склад міндобрив, загальною площею 312,1 кв.м., яка розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Криве, вул. Шевченка Т, будинок, 24-А; комплекс критого зернотоку, який розташований за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Криве, вул. Шевченка Т, будинок 24 В; нежитлова будівля, зерносклад, загальною площею 530,1 кв.м., які розташовані за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Криве, вул. Шевченка Т, буд. 24 Б.

До Нового кредитора переходять всі права ОСОБА_7 кредитора за кредитним договором, в тому числі, але не виключно, права вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісій та штрафних санкцій за Кредитним договором в розмірі, який буде існувати на момент переходу прав вимоги, вказаний в п. 3. цього договору, а також всі права Іпотекодержателя за Договором іпотеки 1 та Договором іпотеки 2, та всі права за Договором поруки.

Згідно п. 3 Договору відступлення права вимоги, заборгованість за кредитним договором № 837 становить 5 171 910,75 грн.

Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги від 28.05.2015 (п.п. 5, 6) за кредитними договорами Новий кредитор сплачує ОСОБА_7 кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 250000,00 грн., які сплачуються Новим кредитором ОСОБА_7 кредитору протягом 2-х (двох) банківських днів з дня укладення цього договору. Права вимоги за кредитним договором є такими, що передані Новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання Первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі.

Також, 20.07.2015 між ТОВ "ФК ОСОБА_4" і ТОВ "КУА "ПРАКТИКА" укладено договір про відступлення права вимоги до ТОВ "Прод-Колос" та його майнових поручителів - ПАП "ВІДРОДЖЕННЯ" і ТОВ "РАЙЗ М".

Дослідивши зміст договору про відступлення прав вимоги, суд оцінює, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про відступлення права вимоги (правочином щодо заміни кредитора в зобов'язанні).

Статтею 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (стаття 513 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 514, частини 1 статті 517 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (стаття 202 Цивільного кодексу України).

При цьому, за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9 судам відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 Цивільного кодексу України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Отже, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

До таких правочинів застосовуються наслідки, передбачені статтею 216 Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 17.02.2016 у справі № 6-1601цс15.

Проте, дані обставини встановлені і судовими рішеннями, а саме 08 серпня 2016 року Господарським судом міста Києва у справі №910/10163/16 за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_9 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ОСОБА_4" (Відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика" (Відповідач 2) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення права вимоги від 28.05.2015, посвідченого нотаріально та зареєстрованого у реєстрі за №1619, про зобов'язання ТОВ "ФК ОСОБА_4" і ТОВ "КУА "Практика" повернути на користь Банку права майнової вимоги, отримані за вказаним договором про відступлення права вимоги та оригінали документів, отримані згідно Акту приймання-передачі від 28.05.2015, перелік який міститься у позовній заяві, та про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: змін про суб'єктів в записі про іпотеку: 7929307, 7930012, 7930455, 7930658, замінивши Іпотекодержателя ТОВ "КУА "Практика" на Іпотекодержателя ПАТ "УПБ", та також змін про суб'єктів в записі обтяження: 7928919, 7929782, 7930308, 7930585, замінивши Обтяжувача ТОВ "КУА "Практика" на Обтяжувача ПАТ "УПБ" прийнято рішення, яким позовні вимоги задоволенні частково та яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 14.02.2017.

Як вбачається із вказаних судових рішень, судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій встановлено наступні факти, зокрема, 01.08.2014 між ПАТ "Український професійний банк" (ОСОБА_2) з однієї сторони і ТОВ "Прод-Колос" (Позичальник) з другої сторони було укладено договір про відкриття траншевої кредитної лінії №837, згідно умов якого (п.п. 1.1., 1.2.) ОСОБА_2 зобов'язувався відкрити Позичальнику відкличну невідновлювальну кредитну лінію в межах суми 5100000 грн. терміном до 30.11.2015 на поповнення обігових коштів. Зобов'язання Банку щодо надання кредитів та зобов'язання Позичальника щодо повернення кредитів та сплати процентів, а також інші права та зобов'язання сторін, передбачені цим договором, виникають з дати укладання сторонами Додаткових договорів про надання кредитів, які є невід'ємними частинами цього договору, в сумах, зазначених в таких Додаткових договорах. Строк користування кожним окремим кредитом в межах загальної суми, встановленої пунктом 1.1. цього договору, визначається Додатковими договорами.

Для забезпечення виконання грошових зобов'язань Позичальника, 03.12.2014 між ПАТ "УПБ" і ТОВ "Райз М" укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 4802.

Для забезпечення виконання грошових зобов'язань Позичальника, 03.12.2014 між ПАТ "УПБ" і ПАП "Відродження" укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 4804, та, водночас, з цією ж метою 03.12.2014 між ПАТ "УПБ", ТОВ "Райз М" і ПАП "Відродження" укладено договір поруки № 837-2.

В подальшому, 28.05.2015 між ПАТ "УПБ" (ОСОБА_7 кредитор) і ТОВ "ФК ОСОБА_4" (Новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 1619, згідно умов якого (п.п. 1., 2) ОСОБА_7 кредитор передав (відступив) Новому кредитору свої права вимоги до ТОВ "Прод-Колос" (Боржник), а Новий кредитор сплачує ОСОБА_7 кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній у п. 5. цього договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги ОСОБА_7 кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за: договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 837 від 01.08.2014, з усіма додатковими угодами та змінами до нього, укладеним між Первісним кредитором та Боржником; договором поруки № 837-2 від 03.12.2014; іпотечним договором від 03.12.2014 (Договір іпотеки 1) предметом якого є нежитлова будівля тракторної майстерні загальною площею 1582,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Турівка, вул. Новий світ, 1Б; іпотечним договором від 03.12.2014 (Договір іпотеки 2), предметом якого є нежитлова будівля, склад міндобрив, загальною площею 312,1 кв.м., яка розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Криве, вул. Шевченка Т, будинок 24-А, комплекс критого зернотоку, який розташований за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Криве, вул. Шевченка Т, будинок 24 В, та нежитлова будівля, зерносклад, загальною площею 530,1 кв.м., які розташовані за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Криве, вул. Шевченка Т, буд. 24 Б. До Нового кредитора переходять всі права ОСОБА_7 кредитора за кредитним договором, в тому числі, але не виключно, права вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісій та штрафних санкцій за Кредитним договором в розмірі, який буде існувати на момент переходу прав вимоги, вказаний в п. 3. цього договору, а також всі права Іпотекодержателя за Договором іпотеки 1 та Договором іпотеки 2, та всі права за Договором поруки.

При цьому, згідно з Акту приймання-передачі від 28.05.2015 та відповідно до п. 6. договору про відступлення прав вимоги Позивач передав, а Відповідач 1 прийняв права за зобов'язанням ТОВ "Прод-Колос" та документи передбачені п. 1. вказаного договору.

Також, 20.07.2015 між ТОВ "ФК ОСОБА_4" і ТОВ "КУА "Практика" укладено договір про відступлення права вимоги до ТОВ "Прод-Колос" та його майнових поручителів - ПАП "Відродження" і ТОВ "Райз М".

Водночас, 02.07.2015 між ТОВ "ФК ОСОБА_4" і ТОВ "КУА "Практика" підписано Акт приймання-передачі до договору відступлення права вимоги, за яким ТОВ "КУА "Практика" прийняло оригінали таких документів: договір про відкриття кредитної лінії № 837 від 01.08.2014 з усіма додатковими угодами та/або договорами до нього, які укладені між Банком та ТОВ "Прод-Колос", договір поруки № 837-2 від 03.12.2014 з усіма додатковими угодами та/або договорами до нього, які укладені між Банком, ТОВ "Прод-Колос" і ПАП "Відродження", довідку від 02.07.2015 та копію платіжного доручення № 83 від 28.05.2015.

Разом з тим, Постановою Правління НБУ № 348 від 28.05.2015 "Про віднесення ПАТ "УПБ" до категорії неплатоспроможних" ОСОБА_2 було віднесено до категорії неплатоспроможних,у зв'язку з чим, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ", за яким Фондом було розпочато процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно, а уповноваженою особою Фонду було призначено ОСОБА_9

Також, Постановою Правління НБУ № 562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ "УПБ" та прийнято рішення про ліквідацію Банку.

На виконання вказаної Постанови Правління НБУ виконавчою дирекцією Фонду прийняте рішення № 158 від 28.08.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ" та розпочато процедуру його ліквідації з 31.08.2015 по 30.08.2016, а уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" призначено ОСОБА_9

При цьому, наказом уповноваженої особи Фонду № 26/ТА від 29.05.2015 вирішено здійснити перевірку договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "УПБ" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану Банку та які відповідають критеріям, передбаченим статтею 38 Спеціального Закону та створено для цього спеціальну комісію.

За результатами роботи комісії складено протокол № 4 від 30.06.2015 та встановлено наступне: договір про відступлення прав вимоги від 28.05.2015 укладено з порушенням вимог Постанови НБУ № 293/БТ від 30.04.2015 про заборону Банку передавати третім особам майно та активи; прийнявши виконання (платежі) за договором відступлення від кредитора з його поточного рахунку в Банку, цим самим порушено вимоги Постанови НБУ № 293/БТ від 30.04.2015 про зобов'язання проведення усіх розрахунків в національній валюті через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у НБУ; ОСОБА_2, уклавши договір відступлення права вимоги, прийняв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань стало неможливим, що прямо зазначено у п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як ознака нікчемності правочину; ОСОБА_2, уклавши правочин відступлення права вимоги, здійснив відчуження майна (майнових прав), за ціною, нижчою від звичайної (на 95% від балансової вартості майнових прав), у зв'язку з чим, ОСОБА_2 отримав збитки, що прямо зазначено у п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як ознака нікчемності правочину; умови договору відступлення права прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та договорами забезпечення за ціною, що є значно нижчою вартості відступлених майнових прав, а отже надають кредитору - ТОВ "ФК ОСОБА_4" переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що прямо зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як ознака нікчемності такого правочину.

У зв'язку з цим, уповноваженою особою Фонду прийнято рішення про затвердження результатів перевірки та складено повідомлення № 01-10/2862 від 21.07.2015, адресоване ТОВ "ФК ОСОБА_4", яким повідомлялось про нікчемність договору про відступлення прав вимоги, посвідченого нотаріально та зареєстрованого у реєстрі за № 1619, та про повернення протягом 10-ти днів всіх отриманих за умовами нікчемного договору відступлення права вимоги оригіналів документів, переданих за актом приймання-передачі від 28.05.2016, яке відправлено Відповідачу за вих. № 01-10/2862 від 27.07.2015 та отримано останнім 04.08.2015.

Отже, суд першої інстанції, з яким погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанцій , посилаючись на положення ст.ст. 215, 216, 236, 512, 513 Цивільного кодексу України, ст. 2 та ч.ч. 2, 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність", встановили, що ОСОБА_2, уклавши договір про відступлення права вимоги № 1619 від 28.05.2015, здійснив відчуження майнових прав за ціною, яка є значно нижчою від суми майнових вимог, що встановлено за результатами відповідної перевірки комісією Банку, затвердженої рішенням уповноваженої особи Фонду, та яке, згідно приписів п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є ознакою нікчемності такого правочину, дійшов висновку, про наявність саме правових підстав, визначених в п. 3 вказаної статті Закону, для задоволення позову в частині застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом зобов'язання ТОВ "ФК ОСОБА_4" і ТОВ "КУА "Практика" повернути на користь Банку права майнової вимоги, отримані за вказаним договором про відступлення права вимоги та оригінали документів, отримані згідно Акту приймання-передачі від 28.05.2015, перелік який міститься у позовній заяві.

Отже, за висновком суду, спірний договір є нікчемним в силу приписів статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Правові наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 Цивільного кодексу України. Так, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Стаття 326 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України.

Як визначено статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Оскільки факт нікчемності договору про відступлення права вимоги вже встановлено судовими рішеннями, а тому доказуванню не потребує.

Крім того, як вже зазначалось, правочин є нікчемним відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, згідно із частиною другою статті 20 Господарського кодексу України способом захисту прав і законних інтересів може бути, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів. Утім цю норму слід застосовувати з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України, яким до способів захисту віднесено визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Банк у спірних правовідносинах не діє як суб'єкт владних повноважень і не здійснює жодних управлінських функцій щодо позивача.

Обов'язок повернути все одержане за нікчемним договором (правочином) виникає в силу вимог закону.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах ОСОБА_10 Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16 та від 16.05.2018 у справі № 910/24198/16.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Стаття 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зазначає, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 10 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Усі або частина повноважень Фонду, визначених цією статтею, можуть бути делеговані Фондом уповноваженій особі Фонду.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (абзац 2 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Так, Постановою Правління НБУ № 562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ "УПБ" та прийнято рішення про ліквідацію Банку.

На виконання вказаної Постанови Правління НБУ Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення №158 від 28.08.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ" та розпочато процедуру його ліквідації з 31.08.2015 по 30.08.2016, а уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" призначено ОСОБА_9

18.08.2016 та 07.08.2017 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення відповідно № 1556 та №3406 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "УПБ" та делегування повноважень ліквідатора", яким вирішено продовжити строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "УПБ" на один рік по 30.08.2017 включно та на один рік по 30.08.2018 включно.

21.12.2017 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 5462 "Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "УПБ", яким з 26.12.2017 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делегування всіх повноважень ліквідатора ПАТ "УПБ" - ОСОБА_3.

Поряд з викладеним, суд зазначає, що, виходячи зі змісту статей 37-38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", наявність у Фонду права на повідомлення сторони про нікчемність правочинів та вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності договорів перебувають у нерозривному взаємозв'язку та не є взаємовиключними.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Що ж стосується порушеного права, то таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Правові приписи частини 2 статті 20 Господарського кодексу України визначають право кожного суб'єкта господарювання та споживача на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, а також шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання.

Разом з тим, відповідно до приписів пункту 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у в'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, також іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів таких прав.

Положеннями статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено загальні засади державної реєстрації прав, зокрема: гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Згідно з вимогами частини 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іпотека, заборона відчуження та інші обтяження підлягають держаній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до підпункту 10 пункту 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду, яке вступило в законну силу.

Відповідно до Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту права власності" від 06.10.2016 №1666-19 та вказаного вище Порядку, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду відбувається за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід або припинення речових прав на нерухоме майно.

Статтею 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що записи до державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок укладення договорів про відступлення права вимоги внесено зміни про субєктів в записі про іпотеку та про обтяження, зокрема змінено Іпотекодержателя на ТОВ "КУА "ПРАКТИКА", який безпідставно значиться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як Іпотекодержатель та Обтяжувач, про що свідчать Інформаційні довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна за №53859136 від 23.02.2016, №53857707 від 23.02.2016, №53858486 від 23.02.2016, №53859748 від 23.02.2016.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача 1 та відповідача 2.

Керуючись статями 73-79, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Відновити становище ОСОБА_1 акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" (м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15, ідентифікаційний номер 19019775) , яке існувало до укладення Договору про відступлення прав вимоги за реєстровим №1619 від 28.05.2015, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11, статус ОСОБА_1 акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" як Іпотекодердателя.

3. Визнати Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" (м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15, ідентифікаційний номер 19019775) Іпотекодержателем Приватного агропромислового підприємства "ВІДРОДЖЕННЯ" (вул. Данила Галицького, 33/15, смт. Підволочиськ, Тернопільська область, ідентифікаційний номер 30786671) за Іпотечним договором укладеним між ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" та ПАП "ВІДРОДЖЕННЯ" за реєстровим №4804 від 03.12.2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, предметом якого є іпотека обєктів нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі, склад міндобрив, загальною площею 312,1 кв. м., що розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Криве, вул. Шевченко Т, буд. 24А, комплексу критого зернотоку, що розташований за адресою: Тернопільська область, Підволочинський район, село Криве, вул. Шевченко Т, буд. 24В, нежитлової будівлі, зерноскладу, загальною площею 530,1 кв. м., що розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Криве, вул. Шевченко Т, буд. 24Б.

4. Визнати Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" (ідентифікаційний номер 19019775) Іпотекодержателем Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ М" (вул. Данила Галицького, 33/15, смт. Підволочиськ, Тернопільська область, ідентифікаційний номер 38094650) за Іпотечним договором укладеним між ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" та ТОВ "РАЙЗ-М" за реєстровим №4802 від 03.12.2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, предметом якого є іпотека нежитлової будівлі тракторної майстерні, загальною площею 1582,8 кв. м., що розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Турівка, вул. Новий світ, 1Б.

5. Зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 ( проспект Ак. Глушкова, буд. 31, офіс 4, м. Київ) внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме:

- внести зміни про субєктів в записі про іпотеку: 7929307, 7930012, 7930455, 7930658 змінити Іпотекодержателя Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ "ПРАКТИКА" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10, ідентифікаційний номер 34937396) на Іпотекодержателя - Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15, ідентифікаційний номер 19019775);

- внести зміни про субєктів в записі про обтяження: 7928919, 7929782, 7930308. 7930585 змінити Обтяжувача Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ "ПРАКТИКА" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10, ідентифікаційний номер 34937396) на Обтяжувача - Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15, ідентифікаційний номер 19019775).

6. Судові витрати покласти на відповідача 1 та відповідача 2.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ОСОБА_4" (вул. Княжий Затон, буд. 9-А,офіс 369, м. Київ, ідентифікаційний номер 39243396) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15, ідентифікаційний номер 19019775) - 1762,00 грн. судового збору.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ "ПРАКТИКА" ( 01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10, ідентифікаційний номер 34937396) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2" (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15, ідентифікаційний номер 19019775) - 1762,00 грн. судового збору.

9. Видати накази.

10. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (частина 1 стаття 241 ГПК України).

11. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені статтями 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою - https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано "24" липня 2018 року

Суддя Я.Я. Боровець