ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1173/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ферросплавна компанія", с. Затишшя
до Державного підприємства завод "Електроважмаш" м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 526587,60 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, посв. № 1762 від 09/12/2015;

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 248-155/48 від 21.05.2018.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська ферросплавна компанія", с. Затишшя, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Державного підприємства завод "Електроважмаш" м. Харків, про стягнення заборгованості в розмірі 526587,60 грн., підставою нарахування якої стала несплата відповідачем за поставлений позивачем, відповідно до видаткової накладної № РН-0000715 товар - лист сталевий марки 09Г2С1 в кількості 39,89300 тон. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.05.2018, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 29.05.2018 о 12:00 год.

18 травня 2018 року до суду надіслано заяву (вх. № 14544), в якій відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Також відповідач надіслав відзив на позовну заяву (вх. № 14547 від 18.05.2018 р.), в якому заперечує проти задоволення позову, вказує, що позивач поставив інший товар сталь марки 09Г2С замість сталі 10Г2С1.

Протокольною ухвалою від 29.05.2018 розгляд підготовчого засідання відкладався на 19.06.2018 року о 12:30 год.

11 червня 2018 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог (вх. № 16742), в якій, посилається на допущення описки в прохальній частині позовної заяви замість вказаного - лист сталі марки 09Г2С1 необхідно було зазначити лист сталі марки 09Г2С. Також позивач надав відповідь на відзив, в якому заперечує проти обставин, викладених у відзиві на позов та вказує, що ним не пропущено строк позовної давності.

18 червня 2018 року відповідач надав до суду заперечення (вх. № 17557), в яких в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

19 червня 2018 року позивач супровідним листом (вх. № 17641) надав додаткові документи, які судом долучені до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 19.06.2018 року розгляд підготовчого засідання відкладався на 03.07.2018 року о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.06.2018 року клопотання позивача задоволено, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 04 серпня 2018 року, розгляд справи відкладено на 03.07.2018 року о 10:30 год.

Протокольною ухвалою від 03.07.2018 року розгляд підготовчого засідання відкладався на 10.07.2018 року о 12:30 год.

В підготовчому засіданні 10.07.2018 господарським судом встановлено, що всі учасники скористались своїми процесуальними правами, надали відзиви на позов, заяви по суті спору та процесуальних питань, судом вчинені всі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, у звязку з чим суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та за клопотанням представників сторін призначив справу до розгляду по суті на той же день, що відображено в протокольній ухвалі суду.

Відповідно до ч.6 ст.183 ГПК України, якщо під час підготовчого засідання вирішено питання, зазначені у ч.2 ст.182 цього кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Враховуючи викладене та письмову згоду учасників справи, 10.07.2018 господарський суд перейшов до розгляду справи № 922/1173/18 по суті.

У судовому засіданні 10 липня 2018 року представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві на позов. Також відповідач підтримав раніше подану заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача.

Зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

10 лютого 2012 року між ДП завод "Електроважмаш" (замовником, відповідачем) та ТОВ "Українська ферросплавна компанія" (учасником, позивачем) укладено договір № 238/16-22-Т про закупівлю товарів за державні кошти (далі - Договір).

Згідно з умовами даного Договору, ТОВ "Українська ферросплавна компанія" зобов'язалося поставити ДП завод "Електроважмаш" товари, зазначені в специфікаціях, що є додатками до Договору, а ДП завод "Електроважмаш" зобов'язалось прийняти та оплатити такі товари. Так, сторонами договору підписано специфікацію №2 на поставку сталі листової 325-10Г2С1-3 лист ПН-О 60х2000х6000 (ГОСТ 19281-89, ГОСТ 19903-74) загальною кількістю 120 т. на загальну суму 1584000,00 грн.

Згідно з пунктом 1.1. Договору замовлення на поставку кожної окремої партії товарів повинно бути оформлено замовником в формі листа або заявки, що містить в собі найменування, номенклатуру, асортимент та кількість товарів.

Строк поставки товару згідно з пунктом 5.1. Договору складає 45 календарних днів з моменту отримання учасником (відповідачем) від замовника (позивача) замовлення на поставку кожної конкретної партії товару.

Відповідно до Специфікації №2 предметом поставки за цим договором є сталь марки 10Г2СІ.

На виконання умов Договору позивачем - ТОВ "Українська ферросплавна компанія" згідно видаткової накладної № РН-0000715 від 23.10.2012 р. поставлено відповідачеві - ДП завод "Електроважмаш" сталь листову, лист 60x2000x6000, марки 10Г2С1 в кількості 39,89300 тон на загальну суму 526587,60 грн.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що учасник - ТОВ "Українська ферросплавна компанія" зобов'язаний направити замовнику - ДП завод "Електроважмаш" документи, які засвідчують якість та комплектність товару (сертифікат, паспорт якості, висновок Державної санітарно-гігієнічної експертизи, карту даних небезпечного фактору, копію дозволу на перевезення). За відсутності таких оригіналів, учасник направляє замовнику нотаріально засвідчені або завірені заводом-виробником копії документів.

Приймання товарів з якості здійснюється згідно Інструкції Держарбітражу СРСР №П-7 від 25.04.1966 р. „Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання з якості" (пункт 7.1. Договору).

У пункті 7.2. Договору сторони визначили, що товаром неналежної якості (невідповідним, дефектним, забракованим) вважається такий товар: в якому хоча б один із параметрів не відповідає вимогам нормативної документації; який поступив без супровідних документів, що засвідчують якість, комплектність; на який нормативна документація з замовником не узгоджена, прострочена або скасована на момент поставки товару; результатом застосування якого, в цілях, встановлених цим Договором, є брак кінцевого товару, заготівля, в результаті прихованого дефекту, який не можна визначити методами контролю, якому вказані в ДСТУ, ТУ.

Під час прийняття товару Відповідачем було виявлено його невідповідність про що складено відповідний ОСОБА_1 №208-20-145а від 05.11.2012. ОСОБА_3 складений відповідачем з дотриманням приписів Інструкції П-7, є належними та допустимими доказом поставки товару нижчої якості, а саме сталі марки 9Г2С замість обумовленої договором сталі марки 10Г2С1.

З письмових пояснень представника відповідача судом встановлено, що у виробництві ДП завод Електроважмаш використовується не тільки сталь 10 Г2С1, а і сталь 9Г2С, тому відповідно до частини 7 статті 268 ГК України, яка надає право покупцю прийняти товар, що виявився нижчої якості з оплатою за ціною для товару вказаного сорту, марки, відповідач прийняв поставлений товар, оформивши дозволи на відступ від вимог технічної документації.

Обставини правомірності складеного відповідачем ОСОБА_3 №208-20-145а від 05.11.2012 та поставки Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська ферросплавна компанія" відповідачу згідно видаткової накладної № РН-0000715 від 23.10.2012 іншої ніж обумовлено Договором, а саме специфікацією №2 марки сталі (сталь марки 9Г2С замість сталі марки 10Г2С1) встановлені у та не заперечуються сторонами.

Вказані обставини встановлені у рішеннях господарського суду Харківської області від 10.03.2015 по справі №922/2140/13 та від 04 липня 2017 року у справі № 922/1562/17 за позовом ТОВ "Українська ферросплавна компанія" до ДП «Електороважмаш про стягнення коштів.

Частина 4 ст. 75 ГПК України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що 23.102012 року відповідачем було прийнято товар - лист сталевий марки 09Г2С1, відповідно до видаткової накладної № РН-0000715, в кількості 39,89300 тон на загальну суму 526587,60 грн., який не оплачено на час, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду Харківської області з відповідним позовом.

На момент прийняття рішення по справі, в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі)

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно п. 2. ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений іншій строк оплати товару.

Як встановлено рішенням господарського суду від 04.07.2017 у справі № 922/1562/17, згідно видаткової накладної № РН-0000715 від 23.10.2012 поставлено відповідачу - ДП завод "Електроважмаш" сталь листову, в кількості 39,89300 тон на загальну суму 526587,60 грн.

В п.1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 ГК України).

За змістом частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 ГК України.

Стаття 257 ЦКУкраїни визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порядок обчислення позовної давності в силу вимог частини другої статті 260 ЦК України не може бути змінений за домовленістю сторін.

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як передбачено пунктом 1.7 постанови Пленуму вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Враховуючи положення статті 692 ЦК України, у відповідача ДП завод "Електроважмаш", виник обовязок оплатити поставлений товар після його прийняття, тобто з 23.10.2012.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 ГГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи викладене, оскільки строк позовної давності станом на 02.05.2018 (дата подачі позовної заяви) щодо стягнення 526587,60 грн. за поставлений згідно видаткової накладної № РН-0000715 від 23.10.2012 товар сплив і відповідач заявив про сплив строку позовної давності щодо зазначеної позовної вимоги, то суд вважає вимоги позивача щодо стягнення 526587,60 грн. такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 165, 183, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська ферросплавна компанія" (62406, Харківська область, Харківський район, с. Затишшя, вул. Харківська, 5, ).

Відповідач - Державне підприємство завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, 299, ).

Повне рішення складено 17.07.2018.

Суддя ОСОБА_4

922/1173/18