ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2018р. Справа №914/404/18

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Палюх Г.І., розглянув у судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1 міськрайонної філії Львівського обласного центру зайнятості, м.Дрогобич

до відповідача ОСОБА_1 об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, м.Дрогобич

про стягнення 39 674,44 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2- представник (довіреність № 2/06 від 15.01.18р.)

від відповідача: ОСОБА_3- представник (довіреність № 106/13-09-100010 від 09.02.18).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 38, 42, 43 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. Проводилася технічна фіксація судового засідання.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов ОСОБА_1 міськрайонної філії Львівського обласного центру зайнятості, до відповідача: ОСОБА_1 об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про стягнення 39 674,44 грн.

Ухвалою суду від 06.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 02.04.2018 року. У підготовчому судовому засіданні 02.04.18р. розгляд справи відкладався на 21.05.18р., 21.05.18р. на 30.05.18р., 30.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 05.06.2018 року. 05.06.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву на 04.07.2018 року. 04.07.2018 року судове засідання не відбулося, у зв»язку з перебуванням головуючої судді у відпустці терміном на 1 календарний день. 04.07.2018 року представники сторін з»явилися та були повідомлені про те, що судове засідання не відбудеться і дата наступного судового засідання 05.07.2018 року, оскільки суд обмежений строками, встановленими нормами ГПК України.

Позивач у судове засідання 05.07.2018 року явку повноважного представника забезпечив, позовні вимоги підтримує з підстав наведених у позовній заяві та поясненнях по суті спору.

Відповідач у судове засідання 05.07.2018 року явку повноважного представника забезпечив, позовні вимоги заперечує з підстав наведених у відзиві.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним.

ОСОБА_1 міськрайонним центром зайнятості 26.07.2016 року зареєстрований, як такий, що шукає роботу громадянин ОСОБА_4.

22.08.2016 року ОСОБА_4 подав до ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного.

У звязку з відсутністю підходящої для нього роботи, згідно з ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» 05.07.2012 №5067-VІ, ОСОБА_4 надано статус безробітного з 22.08.2016 року (наказ від 25.08.2016 року №НТ160825).

За період перебування на обліку у центрі зайнятості ОСОБА_4 отримав 39 674,44 грн. допомоги з безробіття. Розрахунок отриманої допомоги додається.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі від 31.01.2017р. №813/2634/16 постановлено поновити ОСОБА_4 в ОСОБА_1 обєднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на посаді завідувача сектору інфраструктури з 02.01.2017р.

Згідно з п.4 ст.35 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

21.12.2017 №232/07-03 ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області надіслано претензію на повернення коштів. Відповіді не отримано.

Таким чином, Законом передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та кореспондуючий йому обовязок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача виплачених, як допомога по безробіттю, коштів в сумі 39 674,44 грн.

Аргументи відповідача.

Відповідач у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив з тих підстав, що ОСОБА_1 ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області запрошено ОСОБА_4 прибути 27.10.2017 року о 9:00 год. до ОСОБА_1 ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області для внесення відповідного запису у трудову книжку щодо поновлення на роботі.

Однак, у зазначений термін ОСОБА_4 до ОСОБА_1 ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області не зявився та не повідомив причини неявки.

У звязку з цим рішення суду залишається невиконаним через неможливість внесення відповідного запису у трудову книжку ОСОБА_4.

На день подання позову ОСОБА_4 не поновлений на посаді завідувача сектору інфраструктури в ОСОБА_1 ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області, до ОСОБА_1 ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області для внесення відповідного запису у трудову книжку щодо поновлення на роботі не зявився, таким чином у ОСОБА_1 міськрайонної філії Львівського обласного центру зайнятості відсутні законні підстави для стягнення з ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 міськрайонної філії Львівського обласного центру зайнятості коштів в сумі 39674 грн. 44 коп.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

ОСОБА_1 міськрайонним центром зайнятості 26.07.2016 року зареєстрований, як такий, що шукає роботу громадянин ОСОБА_4.

22.08.2016 року ОСОБА_4 подав до ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості заяву, про надання статусу безробітного.

Згідно з ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» 05.07.2012 року №5067-VІ, ОСОБА_4 надано статус безробітного з 22.08.2016 року (наказ від 25.08.2016 року №НТ160825).

Керуючись п. 1,3,4 ст.22 та п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - ОСОБА_4 з 29.08.2016 року призначено допомогу з безробіття та з 29.08.2016 розпочато її виплату.

03.03.2017 року ОСОБА_4 було припинено реєстрацію в центрі зайнятості у звязку з поданням заяви до центру зайнятості з відмовою від послуг служби зайнятості.

03.03.2017 року ОСОБА_4 було подано заяву до ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості щодо поновлення статусу безробітного (наказ від 03.04.2017 №№НТ170403). У звязку з поданою заявою наказом від 03.04.2017 року №НТ170403 ОСОБА_4 поновлено допомогу по безробіттю відповідно до розділу 5 п.2.п.п.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організацій безробітними підприємницької діяльності та поновлено виплату допомоги по безробіттю.

За період перебування на обліку у центрі зайнятості ОСОБА_4 отримав 39 674,44 грн. допомоги з безробіття.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі від 31.01.2017р. №813/2634/16 постановлено поновити ОСОБА_4 в ОСОБА_1 обєднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на посаді завідувача сектору інфраструктури з 02.01.2017р. Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалив апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2017 року - без змін.

Спір виник внаслідок того, що відповідач добровільно не повернув кошти, які були виплачені ОСОБА_4, як допомога з безробіття, що стало підставою звернення ОСОБА_1 міськрайонної філії Львівського обласного центру зайнятості з позовом про стягнення з відповідача виплачених, як допомога по безробіттю, коштів в сумі 39 674,44 грн.

ОЦІНКА СУДУ.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (надалі Закон).

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - це система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно із п. 8 ст. 1 Закону, страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статтями 34, 35 Закону передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як розяснено п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 Про практику розгляду судами трудових спорів, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аргументи відповідача щодо того, що ОСОБА_4 не зявився у визначений термін для внесення відомостей про поновлення на роботі у трудову книжку не приймаються до уваги, оскільки позовні вимоги щодо стягнення коштів стосуються періоду, коли ОСОБА_5 перебував в статусі безробітного з серпня 2016 року по квітень 2017 року, тобто, до моменту видачі відповідачем наказу №86-О від 07.07.2017 року про поновлення ОСОБА_5 на посаді.

Обов'язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Відповідно до п. 10, п. 11 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», роботодавцем є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання та фізичні особи, які використовують найману працю, найманий працівник - це фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі та організації або у фізичної особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття":

"Виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: поновлення безробітного на роботі за рішенням суду."

Згідно з п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013р. № 198, Центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.76 Закону України "Про виконавче провадження", рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або перевденого працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження."

Таким чином, вищевказаними нормами припинення реєстрації, а з ними і припинення виплати допомоги по безробіттю, прямо пов'язані з днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, який, в свою чергу, пов'язаний з днем видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 працював у ОСОБА_1 обєднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на посаді завідувача сектору інфраструктури та отримував заробітну плату саме в цій установі.

Судом встановлено, що позивачем було виплачено третій особі допомогу з безробіття у сумі 39 674,44 грн.; незаконність звільнення з посади вказаної особи відповідачем встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, яким і було поновлено на посаді ОСОБА_4.

Відтак, оскільки Львівським окружним адміністративним судом фактично визнано розпорядження про звільнення гр. ОСОБА_4 незаконним та скасовано його, при цьому це розпорядження стало підставою втрати гр. ОСОБА_4 заробітної плати, а в подальшому ця подія стала підставою для призначення та виплати йому допомоги по безробіттю, тому позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітньому ОСОБА_4 у відповідності до ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Таким чином, відповідач зобов'язаний на підставі частини четвертої статті 35 Закону сплатити позивачу грошові кошти у сумі 39 674,44 грн.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до задоволення.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, до стягнення з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 46, 123, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 міськрайонної філії Львівського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про стягнення 39 674,44 грн. - задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (82100, вулиця Шевченка, будинок 9, місто Дрогобич, Львівська область; код ) на користь ОСОБА_1 міськрайонної філії Львівського обласного центру зайнятості (82100,вул. П.Орлика, 3 а місто Дрогобич; ) 39 674,44 грн. на розрахунковий рахунок 0001, банк ГУДКСУ у Львівській обалсті, МФО 825014, а також 1 762,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено « 16» липня 2018 р.

Суддя Горецька З. В.