ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2018р. Справа №914/261/18

місто Львів

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс», м.Городок, Львівська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

про: визнання недійсним одностороннього правочину - заяви від 09.02.2015 року про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних вимог

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Зубко С.В.

Представники:

від позивача: Заставний Р.А., представник (довіреність б/н від 29.01.2018);

від відповідача: Дашо А.Ю., представник (довіреність б/н від 14.02.2018), Дудяк Р.А., представник (ордер ЛВ№104 від 29.03.2018);

від третьої особи: Мостепанюк В.І., представник (довіреність №27-8071/18 від 18.04.2018)

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», м.Київ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс», м.Городок, Львівська область про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви від 09.02.2015 року про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних вимог.

Ухвалою від 15.02.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.03.2018 року, залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

06.03.2018 через канцелярію суду від ТзОВ «Танк Транс» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №8139/18 від 06.03.2018).

19.03.2018 через канцелярію суду від ПАТ «Дельта Банк» надійшла відповідь на відзив (вх. №9850/18 від 19.03.2018).

Ухвалою суду від 06.03.2018 підготовче засідання було відкладено на 20.03.2018.

Ухвалою суду від 20.03.2018 підготовче засідання було відкладено на 02.04.2018.

29.03.2018 через канцелярію суду від ТзОВ «Танк Транс» надійшли заперечення щодо відповіді на відзив (вх. №11411/18 від 29.03.2018).

Ухвалою суду від 02.04.2018 підготовче засідання було відкладено на 23.04.2018.

19.04.2018 через канцелярію суду від ТзОВ «Танк Транс» надійшло клопотання про приєднання доказів (вх. №14118/18 від 19.04.2018).

23.04.2018 через канцелярію суду від ПАТ «Дельта Банк» надійшли пояснення на заперечення ТзОВ «Танк Транс» (вх. 14271/18 від 23.04.2018).

Ухвалою суду від 23.04.2018 строк підготовчого провадження було продовжено на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 08.05.2018.

07.05.2018 через канцелярію суду від ТзОВ «Танк Транс» надійшли додаткові пояснення щодо пояснень ПАТ «Дельта Банк» на заперечення ТзОВ «Танк Транс» (вх. №15990/18 від 07.05.2018).

08.05.2018 через канцелярію суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли пояснення щодо позовної заяви (вх. №16163/18 від 08.05.2018).

В підготовчому засіданні 08.05.2018 було оголошено перерву до 22.05.2018.

З огляду на те, що за результатами підготовчого провадження було вирішено усі необхідні завдання, сторонами зазначено, що ними подані усі докази, які доводять обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, суд ухвалою від 22.05.2018 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 05.06.2018.

05.06.2018 через канцелярію суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли заперечення на додаткові пояснення ТзОВ «Танк Транс» (вх. №16163/18 від 08.05.2018).

В судовому засіданні 05.06.2018 було оголошено перерву до 15.06.2018.

В судовому засіданні 15.06.2018 було оголошено перерву до 21.06.2018.

Сторонам роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.06.2011 між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Танк Транс» було укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2005880. За цим договором ПАТ «Дельта Банк» зобов'язувався надати ТзОВ «Танк Транс» кредит в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 36 333 314,10 євро, а ТзОВ «Танк Транс» зобов'язувалося повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 02.03.2015 року на підставі постанови НБУ №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно якого з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» - Кадирова В.В.

09.02.2015 року ТзОВ «Танк Транс» подало заяву про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних взаємних вимог, у якій повідомило про часткове припинення зобов'язання щодо сплати ним на користь ПАТ «Дельта Банк» суми боргу за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 року у розмірі 8 059 033,82 євро, що за крос-курсом станом на 9 лютого 2015 року складає еквівалент 9 090 590,15 доларів США, та припинення зобов'язання щодо сплати ПАТ «Дельта Банк» на користь ТзОВ «Танк Транс» боргу на загальну суму 9 090 590,15 доларів США, що за крос-курсом станом на 9 лютого 2015 року складає еквівалент 8 059 033,82 євро за акредитивами №LC/IM/08/092013 на суму 5 498 790 доларів США, №LC/IM/09/092013 на суму 4 999 280 доларів США, №LC/SB/018/042014 на суму 979 962,45 доларів США, №LC/SВ/019/042014 на суму 688 832,27 доларів США, №LC/SB/020/042014 на суму 788 885,60 доларів США, №LC/SB/022/042014 на суму 222 505,16 доларів США, №LC/SB/023/042014 на суму 839 450,34 доларів США

Однак, як стверджує позивач, стаття 49 Уніфікованих правил та звичаїв для документарних акредитивів 1993 р. публ. МТП №500 вказує, що акредитив не обумовлює можливості переведення, не повинен ущемлювати право бенефіціара на переуступку виручки, на яку він має або може мати право згідно з положеннями застосовуваного права. Ця стаття стосується тільки переуступки виручки, а не переуступки права бути стороною по акредитиву. Відступлення права вимоги можливе лише за трансферабельним (переказним) акредитивом. Водночас, вищевказані акредитиви не є трансферабельними.

Щодо резервних акредитивів, то позивач зазначив, що згідно із п. 1.5. розділу 4 Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого постановою Правління НБУ №514 від 03.12.2003 року, у разі відкриття (надання) непокритого резервного акредитива має бути укладений договір про відкриття (надання) резервного акредитива між наказодавцем акредитива та уповноваженим банком - емітентом, у якому має бути передбачено всі умови, за якими відкривається (надається) резервний акредитив, у т.ч. умови його забезпечення. Цей договір має засвідчуватись підписами уповноважених осіб обох сторін, які мають право підпису таких документів, та відбитками печатки кожної із сторін. Згідно із ч. 1 ст. 1096 ЦК України, для виконання акредитива одержувач грошових коштів подає до виконуючого банку документи, які передбачені умовами акредитива, що підтверджують виконання всіх умов акредитива. У разі порушення хоча б однієї з цих умов виконання акредитиву не проводиться.

Однак, у АТ «Дельта Банк» відсутні документи, які б свідчили про відкриття й існування вказаних відповідачем резервних акредитивів №LC/SB/018/042014 на суму 979 962,45 доларів США, №LC/SВ/019/042014 на суму 688 832,27 доларів США, №LC/SB/020/042014 на суму 788 885,60 доларів США, №LC/SB/022/042014 на суму 222 505,16 доларів США: відсутні належним чином оформлені заява наказодавця про відкриття акредитиву, договір про відкриття акредитиву, а самі акредитиви відсутні в системі бухгалтерського обліку банку.

Щодо імпортних акредитивів №LC/IM/08/092013 на суму 5 498 790 доларів США, №LC/IM/09/092013 на суму 4 999 280 доларів США, то відповідно до п. 1.4. розділу 1 Положення вимагається, щоб в акредитиві було чітко зазначено спосіб виконання акредитива: сплатити за пред'явленням документів, якщо акредитив виконується шляхом платежу за пред'явленням; взяти на себе зобов'язання щодо відстроченого платежу та сплатити з настанням строку платежу, якщо акредитив виконується шляхом відстроченого платежу; акцептувати переказний вексель (тратту), який виписаний бенефіціаром, та сплатити з настанням строку платежу, якщо акредитив виконується шляхом акцепту. Зазначені уданій справі акредитиви передбачають платіж із відстрочкою. Згідно із п. 5.6. гл. 5 розділу ІІ Положення, якщо умовами акредитива визначено, що акредитив виконується уповноваженим банком - емітентом з розстроченням (відстроченням) платежу, то оплата коштів за цим акредитивом здійснюється уповноваженим банком - емітентом на користь бенефіціара після отримання документів та встановлення їх належного представлення у строк та в порядку, визначених умовами акредитива. Акредитиви №LC/IM/08/092013 на суму 5 498 790 доларів США, №LC/IM/09/092013 на суму 4 999 280 доларів США передбачали можливість оплати за ними виключно у дату відстроченого платежу.

Крім того, позивач зазначив, що вимоги за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 року виражені в євро, а вимоги за акредитивами - в доларах США. Згідно із п. 3.2.6.2. кредитного договору кредитор наділений правом договірного списання коштів, при цьому у разі, якщо валюта виконання зобов'язань відрізняється від валюти фактичної заборгованості за кредитом, то здійснюється купівля/продаж/обмін (конвертація) іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України та/або Міжнародному валютному ринку. При цьому, курс купівлі/продажу/обміну (конвертації) валюти Кредитором на Міжбанківському валютному ринку України та/або Міжнародному валютному ринку, та порядок його визначення вважається таким, що узгоджений Позичальником. Застосований відповідачем при зарахуванні зустрічних взаємних вимог крос-курс цим вимогам не відповідає. Так, за даними відповідача станом на 09.02.2015 крос-курс становив 1,128 доларів США за 1 євро, у той час як курс придбання євро на Міжбанківському валютному ринку України становив 1,139472 доларів США за 1 євро. Для погашення заборгованості за договором кредитної лінії в сумі 8 059 033,82 євро доларами США необхідно було сплатити 9 183 043,38 доларів США. Таким чином, відповідач заявив про припинення зобов'язань на суму, що є на 92 453,23 доларів США менше суми, яка підлягала до сплати для погашення заборгованості перед позивачем за договором кредитної лінії.

Також, заява про зарахування зустрічних взаємних вимог від 09.02.2015 року була подана після прийняття постанови Правління НБУ від 30.10.2014 р. №692БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», у відповідності до якої було встановлено ряд обмежень, у т.ч. погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, приймати тільки в грошовій формі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, на думку позивача оспорюваний правочин є недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України як такий, що суперечить актам цивільного законодавства.

З огляду на наведене, позивач просив суд визнати недійсним односторонній правочин - заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» від 09.02.2015 року про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних вимог.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, письмових запереченнях. Зокрема, зазначили, що відповідно до договору кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 року остаточний строк погашення кредиту - 05.07.2015 року. Однак, банк скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту і 06.02.2015 відповідачем було отримано відповідну претензію. Таким чином, строк виконання грошового зобов'язання відповідача перед позивачем настав.

У той же час, на підставі договору відступлення права вимоги №АА8 від 05.02.2015 р., укладеного між ТзОВ «Танк Транс» та Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл, Інк. (Cargill Financial Services International, Inc.) (CFSIT), відповідач набув право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» за безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/018/042014 на суму 979 962,45 доларів США; безвідкличним резервним акредитивом №LC/SВ/019/042014 на суму 688 832,27 доларів США; безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/020/042014 на суму 788 885,60 доларів США; безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/022/042014 на суму 222 505,16 доларів США; безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/023/042014 на суму 839 450,34 доларів США, виданими Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на користь CFSIT, Іnc. На підставі договору відступлення права вимоги №АА9 від 05.02.2015 р., укладеного між ТзОВ «Танк Транс» та Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтенешнл, Інк. (Cargill Financial Services International, Inc.) (CFSIT), відповідач набув право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» за безвідкличним акредитивом №LC/IM/08/092013 на суму 5 498 790 доларів США, виданим банком на користь первісного кредитора (CFSIT) у розмірі відносної частки 10,3963658% акредитиву; безвідкличним акредитивом №LC/IM/09/092013 на суму 4 999 280 доларів США, виданими Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на користь CFSIT, inc.

Про це банк 05.02.2015 року був повідомлений спільним листом ТзОВ «Танк Транс» та Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл, Інк.

Як стверджує відповідач, строк виконання за акредитивами на дату подання заяви про зарахування зустрічних взаємних вимог від 09.02.2015 року настав, оскільки ПАТ «Дельта Банк» у 5-денний строк не подав будь-яких заперечень щодо емітованих акредитивів та дострокового пред'явлення їх до виконання. Таке належне представлення документів було здійснене бенефіціаром на адресу ПАТ «Дельта Банк» у повідомленні про відкриття і зміни до безвідкличних резервних акредитивів, а належність представлення підтверджена документально та визнана у листах-повідомленнях Deutsche Bank AG із зазначенням про направлення цього належного представлення позивачу кур'єрською службою.

Також відповідач зазначив, що строк виконання за акредитивами настав у зв'язку із допущеними банком порушеннями. CFSIT надіслало ПАТ «Дельта Банк» відповідне повідомлення від 05.02.2015, у якому вимагало негайного повернення усіх коштів. Оскільки договори про відкриття резервних акредитивів укладались між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Агроновоком», CFSIT не був їх стороною, а тому договірне обмеження щодо неможливості дострокового пред'явлення до виконання акредитивів на останнє не поширюється.

Відповідач вважає правильним визначення суми зарахованих коштів за допомогою крос-курсу Міжнародної інформаційної агенції «Bloomberg», всупереч умові договору, оскільки ТзОВ «Танк Транс» не здійснювало погашення заборгованості по кредиту грошовими коштами, а здійснювало зарахування зустрічних однорідних вимог. На такий випадок вимога п. 3.2.6.2. кредитного договору не поширюється.

Відповідач вважає помилковими твердження позивача про неможливість переуступки права вимоги за акредитивом, який не є трансферабельним (переказним), що передбачено у ст. 48 Уніфікованих правил та звичаїв для документарних акредитивів, оскільки ця стаття регулює заміну бенефіціара. У даному випадку бенефіціар не змінився - CFSIT, а ТзОВ «Танк Транс» отримало лише право вимоги по акредитивах.

Щодо обмежень діяльності, накладених на ПАТ «Дельта Банк» постановою Правління НБУ №692БТ від 30.10.2014 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», відповідач стверджує, що ця постанова має гриф «банківська таємниця» і не доводилась до відома відповідача, не забороняє проведення операцій зарахуванням зустрічних взаємних вимог, а заява про зарахування є одностороннім правочином, що не вимагає схвалення банком.

Стосовно правової природи повідомлень про відкриття і про зміни до безвідкличного акредитиву, відповідач наголосив, що відповідно до пункту 1.3 розділу І Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №514, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.12.2003 за №1213/8534, повідомлення - повідомлення, що складається уповноваженим банком у форматі міжнародних стандартів та надсилається за допомогою телекса (повідомлення може містити відповідний телексний ключ) або системи SWIFT, або іншими засобами передавання інформації на адресу банків, що беруть участь у супроводженні акредитива.

Стосовно належного представлення, то відповідач зазначив, що таке належне представлення документів було здійснено бенефіціаром через банк - кореспондент ПАТ «Дельта Банк» - Deutsche Bank AG.

В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, надав позов підтримав, просив задоволити з підстав, викладених у поясненнях щодо позовної заяви та запереченнях на додаткові пояснення ТзОВ «Танк Транс».

Зокрема, представник третьої особи вказав на недоведеність відповідачем факту відкриття резервних акредитивів №LC/SB/018/042014 на суму 979 962,45 доларів США, №LC/SВ/019/042014 на суму 688 832,27 доларів США, №LC/SB/020/042014 на суму 788 885,60 доларів США, №LC/SB/022/042014 на суму 222 505,16 доларів США в силу відсутності заяви наказодавця про відкриття акредитивів та договорів про відкриття акредитивів; зазначив про можливість виконання зобов'язань за акредитивами лише шляхом прямої сплати проти належного представлення документів, а не шляхом зарахування.

На думку третьої особи оплата коштів за акредитивами можлива виключно протягом строків їх дії, які, як вбачається із матеріалів справи, на момент зарахування не настали. Належна сплата коштів банком-емітентом за ними можлива виключно при наявності ряду обов'язкових умов: направлення бенефіціаром (Компанія Каргілл) банку-емітенту (АТ «Дельта Банк») вимоги про платіж/повідомлення разом з документами, що підтверджують невиконання зобов'язань наказодавця акредитива (ТзОВ «Агроновоком»); пред'явлення такої вимоги про платіж бенефіціаром виключно в строк дії резервного акредитива, у той час, як бенефіціар 05.02.2015 направив на адресу АТ «Дельта Банк» повідомлення про невиконання зобов'язань та вимогу їх дострокового виконання, що суперечить умовам резервних акредитивів. Банку-емітенту (АТ «Дельта Банк») не надано документів, які би свідчили про факт невиконання наказодавцем зобов'язання за договорами купівлі-продажу, а умовами акредитивів не передбачено можливості дострокової сплати за ними. З цих підстав третя особа вважає, що зарахування зустрічних однорідних вимог за безвідкличними резервними акредитивами не могло відбутися.

Імпортні безвідкличні акредитиви №LC/IM/08/092013 на суму 5 498 790 доларів США та №LC/IM/09/092013 на суму 4 999 280 доларів США були видані ПАТ «Дельта Банк» на користь CFSIT, Іnc. з метою забезпечення належного виконання наказодавцем (ТзОВ «Яблуневий дар») своїх зобов'язань перед Компанією Каргілл за угодами про торговий кредит №1643 2013 від 21.08.2013 та №1644 2013 від 30.08.2013 (зі змінами). Відповідно до умов вищевказаних акредитивів, вони виконуються банком-емітентом у вигляді платежу із відстрочкою. Додатковими угодами до угод про торговий кредит було змінено строк погашення кредиту: за угодою №1643 2013 від 21.08.2013 - 14.03.2015, за угодою №1644 2013 від 30.08.2013 - 21.03.2015. Відповідні зміни були відображені і у акредитивах. Окрім цього, розділ 6 Угоди про торговий кредит встановлює, що всі нарахування, що підлягають сплаті, та/або платежі, які повинні бути здійснені за цими Угодами та/або акредитиву, повинні бути проведені без заліку вимог і зустрічних вимог, без відрахувань та зобов'язань за відрахуваннями існуючих чи майбутніх податків, зборів, мита чи податків, що стягуються шляхом відрахувань, будь-якого виду, включаючи пені, штрафи і донарахування. Таким чином, на думку третьої особи, договором передбачено неможливість проведення оспорюваного зарахування, адже належне виконання зобов'язання боржника (ТзОВ «Яблуневий дар») за угодами про торговий кредит можливо виключно шляхом прямої сплати коштів за акредитивами, а не проведенням зарахування зустрічних однорідних вимог.

Пунктом 5.6 глави 5 розділу II Положення №514 передбачено, що якщо умовами акредитива визначено, що акредитив виконується уповноваженим банком-емітентом з розстроченням (відстроченням) платежу, то оплата коштів за цим акредитивом здійснюється уповноваженим банком-емітентом на користь бенефіціара після отримання документів та встановлення їх належного представлення у строк та в порядку, визначених умовами акредитива. Право володіння документами (проти яких має здійснюватися платіж) наказодавець акредитива отримує до одержання бенефіціаром платежу.

Таким чином, сплата коштів за акредитивом №LC/IM/08/092013 можлива виключно у строк 14.03.2015, за акредитивом №LC/IM/09/092013 - 21.03.2015 та за умови отримання документів банком-емітентом та встановлення їх належного представлення, що підтверджує факт невиконання зобов'язання наказодавцем за угодами про торговий кредит.

Однак, бенефіціар (Компанія Каргілл) надіслала електронне повідомлення про здійснення розрахунків за акредитивами №LC/IM/08/092013 та №LC/IM/09/092013 до настання дати відстроченого платежу.

Також третя особа відзначила відсутність у ОСОБА_1 повноважень на підписання претензії від імені АТ «Дельта Банк», а тому підписана ним претензія на адресу ТзОВ «Танк Транс» не породжує правових наслідків і обов'язку ТзОВ «Танк Транс» достроково виконувати зобов'язання.

Крім цього, представник третьої особи зазначив про помилковість застосування відповідачем у взаєморозрахунках крос-курсу Міжзнародної інформаційної агенції «Bloomberg».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд встановив наступне.

9 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» (позичальник) було укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2005880.

За цим договором, з урахуванням додаткових договорів (зокрема, додаткового договору №42 від 06.05.2014), кредитор (позивач) зобов'язався надавати позичальнику (відповідачу) грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (траншами), на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 36 333 314,10 євро, зі сплатою за користування кредитом у розмірі:

- 12% річних за користування кредитом, наданим в євро,

- 15% річних за користування кредитом, наданим в гривні,

та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 5 липня 2015 року, на умовах, визначених цим договором та додатковими договорами до нього (п. 1.1.1. договору кредитної лінії в редакції додаткового договору №42 від 06.05.2014).

Згідно із п. 3.2.6.2. договору кредитної лінії, кредитор наділений правом договірного списання коштів, при цьому у випадку, якщо валюта коштів, списаних кредитором з будь-якого рахунку позичальника, відкритого в АТ «Дельта Банк», не співпадає з валютою фактичної заборгованості позичальника за договором - в сумі коштів у іншій валюті, еквівалентній сумі коштів у валюті фактичної заборгованості позичальника за цим договором і витрат кредитора (комісій, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування тощо), які пов'язані з купівлею/продажем/обміном (конвертацією) валюти. При цьому, для погашення такої заборгованості позичальник доручає кредитору здійснювати від імені та за рахунок позичальника купівлю/продаж/обмін (конвертацію) іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) та/або її обмін на Міжнародному валютному ринку (МВР), за поточним курсом, що склався на МВРУ та/або МВР за цією операцією на дату купівлі/продажу/обміну іноземної валюти, з обов'язковим зарахуванням купленої/обміняної валюти або коштів, одержаних від продажу валюти, на поточний рахунок позичальника за відповідною валютою. При цьому курс купівлі/продажу/обміну (конвертації) кредитором іноземної валюти на МВРУ та/або МВР, та порядок його визначення з метою виконання вищезазначеного доручення позичальника, вважаються такими, що узгоджені останнім.

Відповідно до п.п. 3.3.4., 3.3.5. договору кредитної лінії позичальник зобов'язаний протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за їх використання в порядку, визначеному цим договором, повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора, та можливих штрафних санкцій, у терміни, визначені цим договором.

Згідно із п. 4.3. договору кредитної лінії, у випадку невиконання позичальником зобов'язань, визначених п. 3.3. цього договору, протягом більше 10 календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання цим договором, на одинадцятий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за цим договором дія цього договору припиняється. Виконання позичальником даного обов'язку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором кредитної лінії, позивачем було надіслано відповідачу претензію на суму 36 834 160,99 євро, з яких сума заборгованості за кредитом - 36 333 314,10 євро, сума заборгованості за нарахованими процентами - 430 027,17 євро, сума заборгованості за простроченими процентами до 31 дня - 70 819,72 євро. У претензії відповідачу надавався 30-денний строк на сплату вказаної суми. Претензія від імені ПАТ «Дельта Банк» підписана особою, зазначеною як директор Департаменту продажів корпоративного бізнесу ОСОБА_1

Сторони не заперечували наявність підстав для пред'явлення претензії позичальнику. Факт порушення умов договору кредитної лінії відповідач не заперечував, як і обов'язку повернути ПАТ «Дельта Банк» зазначену суму. Не заперечував цей факт, а також обов'язок дострокового повернення кредиту й позивач, посилаючись лише на підписання претензії неуповноваженою особою. Однак, як вбачається з п. 4.3. договору кредитної лінії, за наявності порушення обов'язків позичальника, на одинадцятий день від дати такого порушення у позичальника настає обов'язок дострокового повернення належних платежів, а виконання позичальником даного обов'язку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог.

Відповідно до ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. З матеріалів справи вбачається, що за підписом вказаної особи ТзОВ «Танк Транс» неодноразово отримувало претензії від ПАТ «Дельта Банк» та за усіма обставинами не могло знати про будь-які можливі обмеження повноважень підписанта.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується настання обов'язку ТзОВ «Танк Транс» сплатити на користь ПАТ «Дельта Банк» 36 834 160,99 євро за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 року.

21.08.2013 року між ТзОВ «Яблуневий Дар» (компанія) та Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтенешнл, Інк. (Cargill Financial Services International, Inc.) (CFSIT) (кредитор) була укладена угода про торговий кредит №1643 2013, за якою кредитор зобов'язався надати компанії кредит в розмірі 5 262 000 доларів США не пізніше, як через два робочих дні після отримання ним від Deutsche Bank AG (авізуючий/підтверджуючий банк) авізування і підтвердження акредитиву, випущеного відповідно до додатку 1 АТ «Дельта Банк» з відстроченою датою платежу, рівною даті погашення і строком дії не менше одного місяця. Угодою про внесення змін №1 від 18.03.2014 року сторони змінили дату погашення кредиту на 15.09.2014 року та збільшили суму акредитиву на 236 790 доларів США. Угодою про внесення змін №2 від 15.09.2014 року сторони змінили дату погашення кредиту на 14.03.2015 року. Угода та зміни до неї були зареєстровані в ГУ НБУ по м. Києву і області.

На виконання цієї угоди, ТзОВ «Яблуневий Дар» 18.09.2013 року подано ПАТ «Дельта Банк» заяву про відкриття документарного акредитива №5, із зазначенням у графі 42Р деталей відкладеного платежу - 19.03.2014 року (з врахуванням первинної редакції угоди).

Також, 18.09.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» (банк-емітент) та ТзОВ «Яблуневий Дар» (наказодавець) був укладений договір №2005469-5/АН про відкриття непокритого акредитива, яким передбачалась гранична сума відповідальності за акредитивом 5 498 790 доларів США (п. 2.1.) та перерахування банком-емітентом на рахунок покриття суми платежу за акредитивом не пізніше 19.03.2014 року (п.п. 1.2.2., 1.2.3.). Додатковим договором №1 сторони змінили строк, встановлений п. 1.2.3. - з 19.03.2014 року на 15.09.2014 року. Додатковим договором №2 сторони збільшили суму акредитиву на 236 790 доларів США, змінили дату відстроченого платежу за акредитивом з 19.03.2014 року на 15.09.2014 року. Додатковим договором №3 сторони змінили строк, встановлений п. 1.2.3. -на 16.03.2015 року. Додатковим договором №4 сторони збільшили суму акредитиву на 236 790 доларів США, змінили дату відстроченого платежу за акредитивом з 15.09.2014 року на 14.03.2015 року.

Акредитивом за цим договором забезпечено виконання наказодавцем платежу в сумі грошових коштів згідно з документами, наданими бенефіціаром за акредитивом, у межах суми акредитива, на користь бенефіціара (CFSIT) за умови виконання бенефіціаром своїх зобов'язань щодо надання кредиту і надання документів у повній відповідності з умовами акредитиву (п. 2.2.). Договором передбачено обов'язок наказодавця при зміні умов акредитива, погоджених із бенефіціаром, забезпечити надання банку-емітенту всіх необхідних документів (п. 3.1.7).

Матеріали справи свідчать, що на виконання зазначеного договору, ПАТ «Дельта Банк» емітувало безвідкличний акредитив №LC/IM/08/092013 на суму 5 498 790 доларів США на користь бенефіціара - CFSIT, Іnc., наказодавець - ТзОВ «Яблуневий Дар». Факт існування зазначеного акредитиву сторонами не заперечувався.

Також, 30.08.2013 року між ТзОВ «Яблуневий Дар» (компанія) та Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтенешнл, Інк. (Cargill Financial Services International, Inc.) (CFSIT) (кредитор) була укладена угода про торговий кредит №1644 2013, за якою кредитор зобов'язався надати компанії кредит в розмірі 4 784 000 доларів США не пізніше, як через два робочих дні після отримання ним від Deutsche Bank AG (авізуючий/підтверджуючий банк) авізування і підтвердження акредитиву, випущеного відповідно до додатку 1 АТ «Дельта Банк» з відстроченою датою платежу, рівною даті погашення і строком дії не менше одного місяця. Угодою про внесення змін №1 від 25.03.2014 року сторони змінили дату погашення кредиту на 21.09.2014 року. Угодою про внесення змін №2 від 15.09.2014 року сторони змінили дату погашення кредиту на 21.03.2015 року. Угода та зміни до неї були зареєстровані в ГУ НБУ по м. Києву і області.

На виконання цієї угоди, ТзОВ «Яблуневий Дар» 24.09.2013 року подано ПАТ «Дельта Банк» заяву про відкриття документарного акредитива №6, із зазначенням у графі 42Р деталей відкладеного платежу - 25.03.2014 року (з врахуванням первинної редакції угоди). Також, 24.09.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» (банк-емітент) та ТзОВ «Яблуневий Дар» (наказодавець) був укладений договір №2005469-6/АН про відкриття непокритого акредитива, яким передбачалась гранична сума відповідальності за акредитивом 4 999 280 доларів США (п. 2.1.) та перерахування банком-емітентом на рахунок покриття суми платежу за акредитивом не пізніше 25.03.2014 року (п.п. 1.2.2., 1.2.3.). Додатковим договором №1 сторони змінили строк, встановлений п. 1.2.3. - з 25.03.2014 року на 22.09.2014 року. Додатковим договором №2 сторони змінили строк, встановлений п. 1.2.3. -на 23.03.2015 року.

Акредитивом за цим договором забезпечено виконання наказодавцем платежу в сумі грошових коштів згідно з документами, наданими бенефіціаром за акредитивом, у межах суми акредитива, на користь бенефіціара (CFSIT) за умови виконання бенефіціаром своїх зобов'язань щодо надання кредиту і надання документів у повній відповідності з умовами акредитиву (п. 2.2.). Договором передбачено обов'язок наказодавця при зміні умов акредитива, погоджених із бенефіціаром, забезпечити надання банку-емітенту всіх необхідних документів (п. 3.1.7.).

Матеріали справи свідчать, що на виконання зазначеного договору, ПАТ «Дельта Банк» емітувало безвідкличний акредитив №LC/IM/09/092013 на суму 4 999 280 доларів США на користь бенефіціара - CFSIT, Іnc., наказодавець - ТзОВ «Яблуневий Дар». Факт існування зазначеного акредитиву сторонами не заперечувався.

Матеріалами справи також підтверджується заперечуваний позивачем факт емітування й безвідкличних резервних акредитивів №LC/SB/018/042014 на суму 979 962,45 доларів США, №LC/SВ/019/042014 на суму 688 832,27 доларів США, №LC/SB/020/042014 на суму 788 885,60 доларів США, №LC/SB/022/042014 на суму 222 505,16 доларів США, №LC/SB/023/042014 на суму 839 450,34 доларів США, що видані Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на користь CFSIT, Іnc.

Зокрема, безвідкличний резервний акредитив №LC/SB/018/042014 на суму 979 962,45 доларів США був відкритий внаслідок укладення між компанією CFSIT, Inc. (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроновоком» (покупець) договору купівлі-продажу №CFSIT288.11-7-S від 23.11.2011 року з наступними змінами, викладеними угодою від 09.12.2013 року про внесення змін №1.

Безвідкличні резервні акредитиви №LC/SB/019/042014 на суму 688 832,27 доларів США, №LC/SB/020/042014 на суму 788 885,60 доларів США, були відкриті внаслідок укладення між компанією CFSIT, Inc. (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроновоком» (покупець) договору купівлі-продажу №CFSIT288.11-8-S від 23.11.2011 року, з наступними змінами, викладеними угодою від 09.12.2013 року про внесення змін №1 та підтвердження акцепту документів і передачі права власності на товар від 01.12.2011 року.

Безвідкличні резервні акредитиви №LC/SB/022/042014 на суму 222 505,16 доларів США та №LC/SB/023/042014 на суму 839 450,34 доларів США були відкриті внаслідок укладення між компанією CFSIT, Inc. (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроновоком» (покупець) договору купівлі-продажу №CFSIT288.11-9-S від 23.11.2011 року з наступними змінами, викладеними угодою від 09.12.2013 року про внесення змін №1.

Вказані акредитиви було надіслано позивачем виконуючому банку - Deutsche Bank AG за допомогою системи SWIFT, який переконався у достовірності таких повідомлень, про що свідчить надіслання повідомлень бенефіціару - компанії CFSIT Inc. Факт того, що обов'язки за цими акредитивами визнавались банком-емітентом, підтверджується листуванням сторін вказаних акредитивів, їх авізуванням, виставленням вимог про оплату, повідомленнями про належне представлення документів. Таке належне представлення документів було здійснене бенефіціаром на адресу ПАТ «Дельта Банк» у повідомленні про відкриття і зміни до безвідкличних резервних акредитивів, а належність представлення підтверджена документально та визнана у листах-повідомленнях Deutsche Bank AG із зазначенням про направлення цього належного представлення позивачу кур'єрською службою.

Строк виконання зобов'язань за цими акредитивами настав, що підтверджується повідомленням про невиконання зобов'язань та вимог їх дострокового виконання від 05.02.2015 року від Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтенешнл, Інк. (Cargill Financial Services International, Inc.) (CFSIT), адресованим ПАТ «Дельта Банк» та, окремо, покупцю. ПАТ «Дельта Банк» у 5-денний строк не подавав будь-яких заперечень щодо емітованих акредитивів та дострокового пред'явлення їх до виконання.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання своїх обов'язків ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати коштів, передбачених усіма вказаними акредитивами, як і докази будь-яких повідомлень (заперечень) зі сторони ПАТ «Дельта Банк» сторонам вказаних відносин щодо наявності будь-яких підстав для відмови в сплаті коштів за акредитивами. Сторони не посилались на наявність таких доказів та не заперечували зазначених фактів.

05.02.2015 року між Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл, Інк. (Cargill Financial Services International Inc.) (далі - CFSIT) та ТзОВ «Танк Транс» (новий кредитор) було укладено договори відступлення права вимоги, зокрема:

- договір відступлення права вимоги №АА8, згідно п. 1.1 якого первісний кредитор (CFSIT) передає, а новий кредитор (відповідач) одержує всі права кредитора (бенефіціара) за наступними документарними інструментами, випущеними ПАТ «Дельта Банк» на користь первісного кредитора (CFSIT), як бенефіціара, з урахуванням всіх змін до них: безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/018/042014 на суму 979 962,45 доларів США; безвідкличним резервним акредитивом №LC/SВ/019/042014 на суму 688 832,27 доларів США; безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/020/042014 на суму 788 885,60 доларів США; безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/022/042014 на суму 222 505,16 доларів США; безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/023/042014 на суму 839 450,34 доларів США;

- договір відступлення права вимоги №АА9, згідно п. 1.1. якого первісний кредитор (CFSIT) передає, а новий кредитор (відповідач) одержує всі та будь-які права вимоги (включаючи права на отримання надходжень та процентів) за наступними документарними інструментами та іншими пов'язаними з ними документами: безвідкличним акредитивом №LC/IM/08/092013 на суму 5 498 790 доларів США, виданим банком на користь первісного кредитора (CFSIT) у розмірі відносної частки 10,3963658% акредитиву; безвідкличним акредитивом №LC/IM/09/092013 на суму 4 999 280 доларів США, виданим банком на користь первісного кредитора (CFSIT).

В якості оплати за вищезазначене відступлення прав вимоги новий кредитор погодився сплатити на користь первісного кредитора кошти у розмірі номінальної вартості прав вимоги в доларах США протягом 5 років (п. 1.3 договорів про відступлення прав вимоги).

Про укладення вищевказаних договорів відступлення права вимоги ПАТ «Дельта Банк» 05.02.2015 року був повідомлений спільним листом Компанії CFSIT, Inc. та ТзОВ «Танк Транс».

Зазначені договори недійсними не визнавались, доказів їх оскарження у судовому порядку сторонами не подано.

09.02.2015 року відповідач скерував позивачу заяву про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог, у якій ТзОВ «Танк Транс» повідомило про часткове припинення зобов'язання щодо сплати ним на користь ПАТ «Дельта Банк» суми боргу за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 року у розмірі 8 059 033,82 євро, що за крос-курсом станом на 9 лютого 2015 року складає еквівалент 9 090 590,15 доларів США, та припинення зобов'язання щодо сплати ПАТ «Дельта Банк» на користь ТзОВ «Танк Транс» боргу на загальну суму 9 090 590,15 доларів США, що за крос-курсом станом на 9 лютого 2015 року складає еквівалент 8 059 033,82 євро за наступними акредитивами:

1) безвідкличним акредитивом №LC/IM/08/092013 на суму 5 498 790 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі відступлених прав (10,3963658% надходжень), що станом на 09.02.2015 року складає 571 674,33 доларів США (за кpoc-курсом станом на 09.02.2015 року складає еквівалент 506 804,48 євро;

2) безвідкличним акредитивом №LC/IM/09/092013 на суму 4 999 280 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 року складає еквівалент 4 431 985,82 євро;

3) безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/018/042014 на суму 979 962,45 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 року складає еквівалент 868 761,04 євро);

4) безвідкличним резервним акредитивом №LC/SВ/019/042014 на суму 688 832,27 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 року складає еквівалент 610 666,91 євро);

5) безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/020/042014 на суму 788 885,60 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 року складає еквівалент 699 366,67 євро);

6) безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/022/042014 на суму 222 505,16 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву що за крос-курсом станом на 09.02.2015 року складає еквівалент 197 256,35 євро);

7) безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/023/042014 на суму 839 450,34 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 року складає еквівалент 744 193,56 євро).

Після отримання позивачем вказаної заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог, 02.03.2015 року правлінням НБУ було прийнято постанову №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних».

02.03.2015 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно із яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» - Кадирова В.В.

08.04.2015 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №71, яким запровадила тимчасову адміністрацію строком на шість місяців, а рішенням від 03.08.2015 року №147 тимчасову адміністрацію продовжено до 02.10.2015 року.

На підставі постанови НБУ №664 від 02.10.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №181 від 02.10.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», якою розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноваженою особою Фонду Кадирова В.В. Рішенням виконавчої дирекції Фонду №619 від 20.02.2017 року продовжено строк процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» на два роки по 04.10.2019 року включно.

Оскільки зарахування зустрічних взаємних вимог є одностороннім правочином, та вважаючи, що така заява суперечить актам цивільного законодавства, позивач звернувся із позовом про визнання цього правочину недійсним.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 601 цього Кодексу зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за іншим), однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду) і такими, щодо яких настав строк виконання, або якщо він визначений моментом пред'явлення вимоги.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, відносини у сфері переказу коштів регулюються Конституцією України, законами України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про поштовий зв'язок», цим Законом, іншими актами законодавства України та нормативно-правовими актами Національного банку України, а також Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів Міжнародної торгової палати, Уніфікованими правилами з інкасо Міжнародної торгової палати, Уніфікованими правилами по договірних гарантіях Міжнародної торгової палати та іншими міжнародно-правовими актами з питань переказу коштів.

Статтею 1093 ЦК України передбачено, що у разі розрахунків за акредитивом банк (банк-емітент) за дорученням клієнта (платника) - заявника акредитива і відповідно до його вказівок або від свого імені зобов'язується провести платіж на умовах, визначених акредитивом, або доручає іншому (виконуючому) банку здійснити цей платіж на користь одержувача грошових коштів або визначеної ним особи - бенефіціара. У разі відкриття покритого акредитива при його відкритті бронюються грошові кошти платника на окремому рахунку в банку-емітенті або виконуючому банку. У разі відкриття непокритого акредитива банк-емітент гарантує оплату за акредитивом при тимчасовій відсутності коштів на рахунку платника за рахунок банківського кредиту.

Згідно ст. 1095 ЦК України, безвідкличний акредитив може бути анульований або його умови можуть бути змінені лише за згодою на це одержувача грошових коштів. На прохання банку-емітента виконуючий банк може підтвердити безвідкличний акредитив шляхом прийняття додатково до зобов'язання банку-емітента зобов'язання провести платіж відповідно до умов акредитива. Безвідкличний акредитив, підтверджений виконуючим банком, не може бути змінений або анульований без згоди виконуючого банку.

Постановою Національного банку України від 03.12.2003 №514 затверджено Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями, яким визначено загальні правила Національного банку України щодо відкриття, авізування, супроводження, виконання та закриття документарних акредитивів, що здійснюють уповноважені банки для будь-яких фізичних чи юридичних осіб, представництв юридичних осіб - нерезидентів під час їх розрахунків за договорами з нерезидентами, оформленими відповідно до вимог законодавства України та/або для власних потреб. Пунктом 1.2 розділу І цього Положення передбачено, що під час здійснення розрахунків за договорами в іноземній та національній валюті можна використовувати всі акредитиви, що передбачені діючими Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів, розробленими Міжнародною торговельною палатою, або іншими міжнародними документами, які регулюють питання проведення розрахунків за акредитивами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою, з урахуванням міжнародної стандартної банківської практики та особливостей, визначених цим Положенням, і не суперечать законодавству України.

Акредитив - грошове зобов'язання, що надається банком-емітентом, виконати зобов'язання проти належного представлення (пункт 1.3 розділу І Положення). Згідно з пунктом 1.4 розділу І Положення в акредитиві має бути чітко зазначено спосіб виконання акредитива: сплатити за пред'явленням документів, якщо акредитив виконується шляхом платежу за пред'явленням; взяти на себе зобов'язання щодо відстроченого платежу та сплатити з настанням строку платежу, якщо акредитив виконується шляхом відстроченого платежу; акцептувати переказний вексель (тратту), який виписаний бенефіціаром, та сплатити з настанням строку платежу, якщо акредитив виконується шляхом акцепту.

За змістом пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення для відкриття акредитива наказодавець акредитива подає до уповноваженого банку заяву про відкриття документарного акредитива за довільною формою із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів згідно з пунктом 1.3 цієї глави.

Згідно з пунктом 1.11 глави 1 розділу ІІ Положення уповноважений банк-емітент після перевірки правильності заповнення заяви про відкриття акредитива, а також наявності коштів для грошового забезпечення акредитива або на підставі забезпечення наказодавцем акредитива відповідною заставою, порукою тощо, або достатності відкритих наказодавцю акредитива кредитних ліній, або наявності гарантій, наданих третіми сторонами на користь уповноваженого банку-емітента, протягом трьох банківських днів з дня прийняття уповноваженим банком-емітентом заяви про відкриття акредитива надсилає повідомлення про відкриття акредитива до іноземного або іншого банку/ів або безпосередньо бенефіціару (за реквізитами, зазначеними в заяві про відкриття акредитива). Акредитив уважається відкритим з дати відправлення повідомлення про його відкриття. Акредитив уважається чинним з дати його відкриття, крім випадків, якщо текст акредитива містить окрему умову щодо дати або події, після якої відкритий акредитив набере чинності. Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу ІІ Положення після відправлення банком-емітентом повідомлення про відкриття акредитива та відображення операції в бухгалтерському обліку акредитив уважається чинним для наказодавця акредитива.

За змістом пункту «b» статті 14 Уніфікованих правил та звичаїв по документарному акредитиву (UCP-600) Міжнародної Торгової Палати в редакції 2007 року, виконуючий банк, діючи відповідно до свого призначення, підтверджувальний банк, якщо такий є, і банк-емітент повинні мати максимум п'ять банківських днів, що йдуть за днем представлення документів, для визначення того, чи є представлення належним. Цей термін не скорочує або яким-небудь іншим чином не зачіпає, на дату або після терміну представлення, будь-який термін позовної давності або останній термін представлення документів.

Відповідно до пункту «b» статті 16 Уніфікованих правил та звичаїв якщо банк-емітент визначає, що представлення документів є неналежним, він може на свій розсуд зв'язатися з наказодавцем акредитиву з питань усунення розбіжностей. Це не повинно виходити за межі терміну, визначеного у пункті «b» статті 14.

Пунктом «с» статті 16 Уніфікованих правил та звичаїв передбачено, що виконуючий банк, діючи відповідно до свого призначення, підтверджуючий банк, якщо такий є, або банк-емітент вирішують відмовити в платежі або негоціації, вони повинні повідомити про це особу, яка подала документи. Повідомлення, передбачене у пункті «с» статті 16 Уніфікованих правил та звичаїв має бути передане по телекомунікації або, якщо це неможливо, іншими засобами не пізніше закінчення п'ятого банківського дня, що слідує за днем подання документів (пункт «d» статті 16).

При цьому, якщо банк-емітент або підтверджуючий банк відмовляється діяти відповідно до положень цієї статті, то він буде не вправі заявити претензію про те, що документи не є належним поданням.

За змістом пункту «е» статті 16 Уніфікованих правил та звичаїв виконуючий банк, діючи відповідно до свого призначення, підтверджуючий банк, якщо такий є або банк-емітент можуть після подання відповідного повідомлення, передбаченого у пунктах «с» (ІІІ), «а», «b» статті 16, повернути документи особі, яка їх представила у будь-який час.

Зазначеними положеннями Уніфікованих правил та звичаїв спростовуються покликання позивача та третьої особи щодо ненастання у позивача обов'язків по акредитивах.

Так, з матеріалів справи, зокрема, повідомлення від 05.02.2015 року вбачається, що компанія CFSIT, Inc звернулася до ПАТ «Дельта Банк», зазначивши, що у зв'язку з фактом нездійснення банком оплати згідно з резервними акредитивами під номерами 1а, 2а та 3, виданими банком на користь CFSIT, погіршенням фінансової ситуації в Україні та істотним погіршенням фінансового становища ПАТ «Дельта Банк», обмеженням доступу ПАТ «Дельта Банк» до ринків фінансових послуг, проведення обмінних операцій для забезпечення повернення грошових зобов'язань в іноземній валюті та урядової підтримки, у зв'язку із актуальною політичною та економічною ситуацією в Україні, на думку CFSIT, Inc, грошові зобов'язання банку відповідно до вищенаведених резервних акредитивів не будуть виконані ПАТ «Дельта Банк» через причини, вказані вище, і тому визнала усі суми зобов'язань за вказаними акредитивами такими, строк виконання яких уже настав і які підлягають негайній оплаті. Повідомлення аналогічного змісту було скероване 05.02.2015 року від компанії CFSIT, Inc на адресу ТзОВ «Агроновоком».

У вказаний в Уніфікованих правилах та звичаях п'ятиденний строк позивач не зазначив, чи представлення документів було належним. В судових засіданнях позивач не заперечив факт неоплати за зазначеними у повідомленні резервними акредитивами, пояснюючи це неналежним представленням документів.

Водночас, зазначене не звільняло позивача від обов'язку у п'ятиденний термін визначити, чи було представлення документів належним та повідомити про це особу, яка подала документи, що позивачем зроблено не було. Відтак, зазначена обставина позбавляє позивача права заявити претензію про те, що документи не є належним поданням згідно із ст. 16 Уніфікованих правил та звичаїв.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що акредитиви, зазначені в заяві про зарахування зустрічних взаємних вимог, є нетрансферабельними. З цієї підстави позивач вважає, що права за ними не можуть передаватись іншим особам, договори відступлення права вимоги від 05.02.2015 року №АА8 та №АА9 тягнуть за собою зміну бенефіціара акредитива, що у такий спосіб не допускається.

Однак, як встановлено судом, зі змісту вказаних договорів вбачається, що заміна бенефіціара зазначених акредитивів не здійснювалась. На підставі акредитивів, після належного представлення документів, у позивача виник обов'язок по оплаті коштів (грошове зобов'язання) по відношенню до CFSIT, Іnc, а остання отримала відносно ПАТ «Дельта Банк» відповідне право вимоги, тобто, стала кредитором у даному зобов'язанні.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсність договорів №№ АА8, АА9 від 05.02.2015 року відступлення права вимоги прямо законом не встановлена, ці договори не оскаржувались, недійсними не визнавались, а їх предметом є передача права вимоги первісного кредитора новому кредитору до боржника у відповідному зобов'язанні - ПАТ «Дельта Банк». Договори містять посилання на акредитиви як на правочини, з яких виникло таке право вимоги. Зазначеним спростовуються посилання позивача на неможливість відступлення прав вимоги до відповідача.

Як наслідок, не заслуговують на увагу й посилання позивача та третьої особи на те, що акредитиви можуть виконуватись тільки у спосіб, зазначений у них, що не передбачає можливості зарахування зустрічних взаємних вимог. Як зазначено вище, платежі за акредитивами не були проведені позивачем у визначений строк, відповідач не отримав статусу бенефіціара за акредитивами, а тому спірні відносини стосуються не виконання обов'язків за акредитивами, а наслідків порушення таких обов'язків: бенефіціар отримав право вимоги до банка-емітента, яке відступив новому кредитору - відповідачу, який у свою чергу вимагає погашення суми заборгованості. Відтак, норми, які регулюють порядок виконання акредитиву, до спірних відносин не застосовуються.

Позивач також посилається на те, що заява про зарахування зустрічних взаємних вимог від 09.02.2015 року була подана після прийняття постанови Правління НБУ від 30.10.2014 року №692БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до категорії проблемних», у відповідності до якої було встановлено ряд обмежень, у т.ч. погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, приймати тільки в грошовій формі.

Однак, зазначена постанова Правління НБУ суду надана не була. Окрім того, як вбачається з цитованого позивачем її змісту, вона не забороняє кредиторам банку зарахування зустрічних грошових вимог в односторонньому порядку, а лише покладає обов'язки на посадових осіб банку при здійсненні господарської діяльності дотримуватись певних обмежень.

Зазначена постанова не є нормативно-правовим актом, оскільки не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, а тому є актом індивідуальної дії та має організаційно-розпорядчий характер, і на відміну від нормативно-правового акта спрямована на заходи впливу щодо конкретного банку, та не поширює свою дію на невизначене коло осіб. Тому наслідком порушення вимог даної постанови може бути лише застосування НБУ до банку заходів впливу за порушення банківського законодавства, а не визнання правочину недійсним. Нормативні акти НБУ за своєю юридичною силою не можуть обмежувати дії норм ст. 601 ЦК України.

Внаслідок наведеного суд вважає безпідставними доводи позивача про незаконність зарахування через порушення вимог постанови Правління НБУ від 30.10.2014 року №692БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до категорії проблемних».

Посилання позивача на те, що вимоги, які відповідач вважає зустрічними та зарахування яких він провів, не є тотожними, не відповідає законодавству. За змістом ст. 610 ЦК України вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим).

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі речей, визначених родовими ознаками, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).

3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим зобов'язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відтак, вираження грошового зобов'язання у різних валютах та відповідний валютний курс, що є виразом ціни грошової одиниці однієї країни у грошових одиницях, не змінюють самої суті грошового зобов'язання.

Водночас, суд погоджується із доводами позивача, що застосований відповідачем крос-курс Міжнародної інформаційної агенції «Bloomberg» при здійсненні зарахування не відповідає обставинам справи та умовам договору кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 року.

Як вже зазначалось судом, згідно із п. 3.2.6.2 договору кредитної лінії, у випадку, якщо валюта коштів, списаних кредитором з будь-якого рахунку позичальника, відкритого в АТ «Дельта Банк», не співпадає з валютою фактичної заборгованості позичальника за договором, здійснюється купівля/продаж/обмін (конвертація) іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) та/або її обмін на Міжнародному валютному ринку (МВР), за поточним курсом, що склався на МВРУ та/або МВР за цією операцією на дату купівлі/продажу/обміну іноземної валюти, з обов'язковим зарахуванням купленої/обміняної валюти або коштів, одержаних від продажу валюти, на поточний рахунок позичальника за відповідною валютою. При цьому курс купівлі/продажу/обміну (конвертації) кредитором іноземної валюти на МВРУ та/або МВР, та порядок його визначення з метою виконання вищезазначеного доручення позичальника, вважаються такими, що узгоджені останнім.

Посилання відповідача на можливість використанні крос-курсу євро/долар США згідно даних Міжнародної інформаційної агенції «Bloomberg» судом сприймаються критично, оскільки відповідачем не надано суду нормативного обґрунтування можливості та/або обов'язковості використання курсів Міжнародної інформаційної агенції «Bloomberg» при здійсненні розрахунків у банківській системі України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що на вимогу суду відповідачем не було подано письмових доказів, які б доводили ту обставину, що станом на 09.02.2015 крос-курс євро/долар США згідно даних Міжнародної інформаційної агенції «Bloomberg» становив саме 1,1280.

Відтак, судом встановлено, що відповідачем під час перерахунку заборгованості із доларів США в євро застосовано крос-курс 1,1280 доларів США за 1 євро. Станом на 09.02.2015 курс придбання євро на Міжбанківському валютному ринку України становив 1,139472 доларів США за 1 євро (курс НБУ євро до долара США станом на 09.02.2015 становив 1,1447). Таким чином, для погашення заборгованості за договором кредитної лінії в сумі 8 059 033,82 євро доларами США відповідачу станом на 09.02.2015 необхідно було сплатити 9 183 043,38. З наведеного вбачається, що оспорювана заява відповідача в частині припинення зобов'язань на суму 92 453,23 доларів США не є такою, що ґрунтується на вимогах законодавства, а тому підлягає визнанню в цій частині недійсною.

Належних доказів суперечності оскаржуваного правочину вимогам закону в частині зарахування решти суми вимог, позивачем суду надано не було.

Відповідно до ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту, що спричиняє необхідність встановлення, яке саме право банку (позивача) порушене. Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 року у подібній справі № 914/3300/16 також звернуто увагу на необхідність встановлення, які саме права позивача він захищає в суді.

З матеріалів справи та суті самого зарахування зустрічних взаємних вимог вбачається, що внаслідок зарахування таких вимог на відповідну суму зменшились й зобов'язання позивача у грошовому виразі. Фінансових втрат внаслідок такого зарахування ПАТ «Дельта Банк» не зазнав.

Та обставина, що пізніше, після проведеного зарахування зустрічних взаємних вимог, розпочалась процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банк» як неплатоспроможного, і таке зарахування впливає на можливість задоволення вимог інших кредиторів, не впливає на висновки суду. Так, таке зарахування було проведене завчасно, до прийняття 02.03.2015 року правлінням НБУ постанови №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних». ПАТ «Дельта Банк» не наділений повноваженнями представляти інтереси інших свої кредиторів у спірних відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що надав оцінку всім основним доводам сторін у справі, хоча суд не має обов'язку детально відповідати на кожен довод сторін, що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» no. 4242/03 від 28.10.2010 року. Європейський суд з прав людини також вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного, односторонній правочин - заява від 09.02.2015 року про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних вимог підлягає визнанню недійсним в частині зарахування 81 136,9081 євро, що еквівалентно 92 453,2349 доларів США. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Як зазначено в абз. 3 п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Таким чином, з огляду часткове задоволення позову немайнового характеру та відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати (судовий збір) слід розділити між сторонами порівну.

З огляду на викладене, керуючись ст.207 ГК України, ст.ст. 11, 16, 202, 203, 204, 598, 599, 601 ЦК України та ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Визнати недійсним односторонній правочин - заяву від 09.02.2015 року про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних вимог в частині зарахування 81 136,9081 євро, що еквівалентно 92 453,2349 доларів США.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс», м. Городок, вул. Івасюка, 2г, Львівська область (ідентифікаційний код 32115067) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м. Київ, вул. Щорса, 36-Б (ідентифікаційний код 34047020) 881 грн. 00 коп. судового збору.

5. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 21.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 02.07.2018.

Суддя Мазовіта А.Б.