ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 906/953/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2017

(Суддя - Тимошенко О.М.)

та на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.02.2018

(Головуючий суддя - Демидюк О.О.; судді - Савченко Г.І., Павлюк І.Ю.)

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації"

до Комунального підприємства "Центральна районна аптека № 118"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко"

про стягнення 31 401,92 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" (Далі - ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації", позивач) звернулось до господарського суду Житомирської області із позовом про стягнення з Комунального підприємства "Центральна районна аптека № 118" (Далі - КП "Центральна районна аптека № 118") 31 401,92 грн. заборгованості, що утворилась в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 27.01.2017 №3986.

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на виконання договору про надання послуг факторингу третя особа - ТОВ "Фрам Ко" передало позивачу - ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" товарно-транспортні накладні на поставлений товар за період з 08.02.2017 по 17.02.2017, які підтверджують факт поставки товару відповідачу на суму 31401,92 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.12.2017, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.02.2018 у даній справі, в задоволенні позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" відмовлено.

4. Судові рішення обґрунтовані тим, що: позивачем не доведено факту поставки ТОВ "Фрам Ко" відповідачу КП "Центральна районна аптека № 118" за договором поставки товару №3986 від 27.01.2017;

4.1. товарно-транспортні накладні підписані з боку відповідача (покупця) невідомими особами;

4.2. апеляційним господарським судом відхилено доводи позивача та третьої особи про те, що довіреності на отримання товару не оформлялися, у зв'язку із втратою чинності з 15.01.2015 року Інструкції "Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей", якою було встановлено обов'язкове надання постачальникові довіреності для передачі матеріальних цінностей, з огляду на те, що відповідно у товарно-транспортних накладних зазначено, що особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, отримували товар на підставі довіреності №1 від 28.01.2017 року.

4.3. крім того, встановлено, що відповідно до п.2.4 договору поставки товару №3986 від 27.01.2017, сторони передбачили, що отримання товару здійснюється уповноваженою на це особою покупця, а повноваження особи на отримання товару підтверджується довіреністю, отже, за умовами договору поставки товару №3986 від 27.01.2017 наявність довіреності, що підтверджує повноваження особи на отримання матеріальних цінностей від відповідача, у даному випадку, була обов'язковою;

4.4. апеляційним господарським судом встановлено, що з долученої позивачем до апеляційної скарги копії довідки та додатків до неї, виданої Офісом великих платників податків ДФС від 02.11.2017 року №56534/10/2810-42-03-12 ТОВ "Фрам Ко" неможливо встановити факту отримання КП "Центральна районна аптека № 118" товарів від ТОВ "Фрам Ко" за договором №3986 від 27.01.2017 року.

4.5. крім того, суд другої інстанції зазначив, що податкові накладні складаються в односторонньому порядку та не є первинним бухгалтерськими документами в розумінні норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

5. ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" звернулось із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення попередніх судових інстанцій у даній справі та направити справу на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. Підставою для скасування судових рішень попередніх інстанцій скаржник вважає невірне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права: зокрема, ст. ст. 74, 76, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України у чинній редакції (Далі - ГПК України), ст. ст. 626, 692, 712 Цивільного кодексу України (Далі - ЦК України), ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

6.1. Скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій не було враховано усі обставини справи та надано невірну оцінку товарно-транспортним накладним, оскільки товарно-транспортні накладні містять необхідні дані, щодо назви, кількості товару, ціни, особи яка поставляла товар, а також містить прізвище та підпис осіб Комунального підприємства "Центральна районна аптека № 118", які отримували товар, а саме, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9;

6.2. вважає, що наявність певних вад у первинних бухгалтерських документах (як-то відсутність розшифрування підпису посадової особи, яка прийняла товар) за наявності інших об'єктивних даних, підтверджуючих прийняття (поставку) товару (штампів аптек аптечної мережі КП "Центральна районна аптека № 118"), не є свідченням недійсності операцій, а навпаки підтверджує участь такого підприємства, як юридичної особи у здійсненні певної господарської операції;

6.3. з товарно-транспортних накладних, вбачається, що відповідачем товар було прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості, про що свідчать підписи та штампи уповноважених осіб відповідача у товарно-транспортних накладних;

6.4. зазначає, що судами не враховано, що відсутність довіреності на отримання товару, за наявності інших об'єктивних даних, що дозволяють ідентифікувати суттєві умови операції, не є свідченням відсутності поставок такого товару, крім того, Довіреність не є обов'язковою, у зв'язку із втратою чинності з 15.01.2015 року Інструкції "Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей", якою було встановлено обов'язкове надання постачальникові довіреності для передачі матеріальних цінностей.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

7. Відзиву на касаційну скаргу відповідача до Суду касаційної інстанції не надано.

8. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ "Фрам Ко" надійшли пояснення щодо обставин справи з проханням касаційну скаргу позивача задовольнити скасувавши оскаржуваній судові рішення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.04.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.02.2018 у справі №906/953/17 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

10. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

11. Відповідно ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

12. Згідно з частиною 4 статті 301 Господарського процесуального кодексу України у чинній редакції перегляд рішень суду першої інстанції та постанов апеляційної інстанції у справах, ціна позову в яких не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здійснюється без повідомлення учасників справи, крім справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження.

13. Відповідно до пункту 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України у чинній редакції розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

14. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

15. Під час розгляду справи судами встановлено, що 27.01.2017 року між ТОВ "Фрам Ко" (постачальник) та КП "Центральна районна аптека №118" (покупець) укладено договір поставки товару №3986, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується передавати у власність покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення (медичні вироби), інше (далі - товар), а покупець зобов'язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах договору (пункт 1.1 договору);

- загальна кількість товару, що має бути поставлений, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна товару встановлюється сторонами в накладних. Накладні є специфікаціями та складають невід'ємну частину договору (пункт 1.2 договору);

- поставка товару здійснюється шляхом доставки за адресою, вказаною покупцем або на умовах самовивозу (пункт 2.1 договору);

- поставка товару здійснюється згідно замовлення покупця (п.2.2 договору);

- товари поставлені без замовлення та прийняті покупцем, вважаються поставленими та сплачуються на умовах цього договору (п.2.3 договору);

- отримання товару здійснюється уповноваженою на це особою покупця. Повноваження особи на отримання товару підтверджується довіреністю (п.2.4 договору);

- строк оплати товару, сума кожної поставки, вказуються у накладних (пункт 4.1 договору);

- розрахунки за товар здійснюються в безготівковій або готівковій формі відповідно до законодавства (пункт 4.2 договору);

- суми оплати за товар, які постачальник отримує від покупця, зараховуються постачальником в рахунок оплати по накладних, які не сплачені та строк оплати яких настав (пункт 4.3 договору);

- покупець зобов'язаний прийняти, а також оплатити товар у строк, вказаний у накладних (пункт 5.2 договору);

- договір набирає сили з моменту його підписання та діє до 31.12.2017. Якщо протягом 10 днів до закінчення строку дії Договору жодна із сторін не виявила бажання його розірвати, то він вважається пролонгованим на наступний та кожний наступний календарний рік (пункт 8.1 договору).

16. Судами встановлено, що наведений Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку не оспорювався, не визнано недійсним, не розірвано, отже Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

17. У відповідності до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

18. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

19. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

20. Відповідно до п.2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві ціну проданого товару.

21. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

22. Також, судами встановлено, що 03.07.2017 між ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" (фактор) та ТОВ "Фрам Ко" (клієнт) укладено договір надання послуги факторингу №Ф030717/18 (далі - Договір факторингу), за умовами якого фактор зобов'язується передати грошові кошти в сумі 29831,82 грн у розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги за Договором поставки №3986 в розмірі 31401,92 грн. (далі - сума відступленої грошової вимоги) (пункт 1.1 Договору факторингу);

23. Судами встановлено, що Договір факторингу підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

24. Статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

25. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

26. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

27. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

28. Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

29. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

30. Як встановлено судами, на виконання договору про надання послуг факторингу третя особа - ТОВ "Фрам Ко" передало позивачу - ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" товарно-транспортні накладні на поставлений товар за період з 08.02.2017 по 17.02.2017, які, за переконанням позивача та третьої особи, підтверджують факт поставки товару відповідачу на суму 31401,92грн.

31. 26.07.2017 позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення від 26.07.2017 року про відступлення права вимоги за договором з вимогою сплатити заборгованість у триденний строк з дати отримання вказаного повідомлення, яке залишилось без задоволення, що зумовило звернення до суду із даним позовом.

32. Колегією суддів встановлено, що відповідно до п. 1.2. договору поставки товару №3986 від 27.01.2017 року, загальна кількість товару, що має бути поставлений, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна товару встановлюється сторонами в накладних. Накладні є специфікаціями та складають невід'ємну частину договору.

33. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції із рішенням якого погодився апеляційний господарський суд, виходив з того, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт поставки, за яким у відповідача виникли зобов'язання за договором від 27.01.2017 поставки товару №3986 перед ТОВ "Фрам Ко".

34. Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

35. Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

36. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

37. Відповідно до п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

38. Отже, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

39. Як встановлено судами під час розгляду, згідно п. 2.1. договору, поставка товару здійснюється шляхом доставки за адресою, вказаною покупцем або на умовах самовивозу.

40. Відповідно до п..2.4 договору, отримання товару здійснюється уповноваженою на це особою покупця. Повноваження особи на отримання товару підтверджується довіреністю.

41. Судом другої інстанції встановлено, що позивачем на підтвердження факту поставки надано товарно-транспортні накладні №108001, №107506 від 08.02.2017 року, №115232, №114760, №114761, №115383, №115384 від 10.02.2017 року, №116280, №116279 від 13.02.2017 року, №128141, №127991, №127989, №127700, №127701, №127702 від 15.02.2017 року, №132897, №133158, №133159, №135422, №135720, №132963, №132897 від 17.02.2017, які підписані з боку відповідача (покупця) особами ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з зазначенням лише прізвища особи, яка прийняла товар, дати прийняття товару та штампу КП "Центральна районна аптека № 118".

42. Крім того, відповідно до ст. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

43. Однак, оцінюючи наведені товарно-транспортні накладні, як первинні документи та докази, які фіксують факти здійснення господарських операцій, суди обох інстанцій встановили відсутність таких обов'язкових реквізитів як посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції від імені КП "Центральна районна аптека № 118".

44. Встановивши неналежність доказів на підтвердження здійснення господарської операції поставки суд першої інстанції із яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

45. Крім того, доводи позивача та третьої особи про те, що довіреності на отримання товару не оформлювались, у зв'язку із втратою чинності з 15.01.2015 року Інструкції "Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей", якою було встановлено обов'язкове надання постачальникові довіреності для передачі матеріальних цінностей, правомірно відхилено судом апеляційної інстанції, оскільки встановлено, що у наведених вище товарно-транспортних накладних зазначено, що особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, отримували товар на підставі довіреності №1 від 28.01.2017 року, якої, у якості доказу поставки, не надано.

46. Більше того, у п.2.4 договору поставки товару №3986 від 27.01.2017 року, сторони передбачили, що отримання товару здійснюється уповноваженою на це особою покупця, а повноваження особи на отримання товару підтверджується довіреністю.

47. Тобто, висновок суду другої інстанції, що за умовами договору поставки товару №3986 від 27.01.2017 року наявність довіреності, що підтверджує повноваження особи на отримання матеріальних цінностей від відповідача, у даному випадку, була обов'язковою.

48. Також, правомірно відхилено судами доводи позивача та третьої особи про те, що доказом підтвердження поставки товарів за договором №3986 від 27.01.2017 року ТОВ "Фрам Ко" КП "Центральна районна аптека № 118" на загальну суму 35 058,67 грн. є податкові накладні, оскільки останні в матеріалах справи відсутні.

49. Окрім того, дослідивши долучені позивачем до апеляційної скарги копії довідки та додатки до неї, видані Офісом великих платників податків ДФС від 02.11.2017 року №56534/10/2810-42-03-12 ТОВ "Фрам Ко", апеляційний господарський суд не знайшов відображення у поданих документах факту отримання Комунальним підприємством "Центральна районна аптека № 118" товарів від ТОВ "ФРАМ КО" за договором №3986 від 27.01.2017 року.

50. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

51. Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

52. Враховуючи встановлені обставини та надання належної юридичної оцінки кожному поданому позивачем доказу окремо та аналізу зібраних доказів в сукупності, Суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем товару на загальну суму 31 401,92 грн, оскільки за долученими позивачем до матеріалів справи товарно-транспортними накладними відсутня можливість ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції з боку відповідача, встановити їх повноваження на отримання товару за договором поставки товару №3986 від 27.01.2017 або отримати підтвердження поставки з інших поданих доказів.

53. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком судів, що позовні вимоги у даному випадку задоволенню не підлягають.

54. Суд касаційної інстанції вважає, що доводи скаржника про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, наведені у касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження та за встановлених обставин відхиляються колегією суддів, оскільки вже були предметом апеляційного розгляду та правомірно відхилені судом апеляційної інстанції, переоцінка ж доказів, на підставі яких судами прийняті відповідні рішення знаходиться поза межами компетенції Суду касаційної інстанції, в силу приписів ст. 300 ГПК України.

55. Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

56. Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

57. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України у чинній редакції за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

58. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. (ч.1 ст.309 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017).

59. Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду фундаментальних порушень не встановив та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги позивача та залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

60. У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін судових рішень, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.02.2018 у справі № 906/953/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.02.2018 у справі № 906/953/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.В. Білоус

Н.Г. Ткаченко