РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

09 липня 2018 року Справа № 902/1083/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації

на рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2018р.

(ухвалене о 17:16 у м. Вінниці, повний текст складено 05.04.2018р.)

у справі № 902/1083/17 (суддя Нешик О.С.)

за позовом Заболотненського вищого професійного училища №31 ім.Д.К.Заболотного

до відповідача Відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області

про стягнення 380034,00 грн. заборгованості згідно договору оренди

за участю представників сторін:

від позивача - В.Н. Романцов;

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Заболотненське вище професійне училище №31 ім.Д.К.Заболотного звернулось із позовом до Відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації про стягнення 380034 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відділом освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації своїх зобов'язань за Договором оренди № 5 від 02.01.2007 р., в частині сплати орендної плати.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 22.03.2018 р. у справі № 902/1083/17 було частково задоволено позов Заболотненського вищого професійного училища №31 ім.Д.К.Заболотного, до відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області про стягнення 380034 грн. заборгованості згідно договору оренди. Стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації на користь Заболотненського вищого професійному училищу №31 ім.Д.К.Заболотного 106056 грн. основного боргу; 2329 грн. 35 коп. пені; 22710 грн. 71 коп. інфляційних втрат та 1966 грн. 44 коп. витрат зі сплати судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Повернуто Заболотненському вищому професійному училищу №31 ім.Д.К.Заболотного з Державного бюджету України 6582 грн. 81 коп. сплаченого судового збору згідно платіжних доручень №5 від 27.02.2018 та №49 від 23.11.2017, копії яких містяться в матеріалах господарської справи №902/1083/17.

При винесені оскаржуваного рішення суд першої інстанції виходив з того, що 02.01.2007 р. між Заболотненським вищим професійним училищем №31 ім.Д.К.Заболотного та відділом освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації було укладено договір № 5 оренди приміщення навчального корпусу загальною площею 1473 кв.м для розміщення Заболотненської загально-освітньої школи І-ІІ ступенів, яке знаходиться за адресою: вул. Леніна, с. Заболотне, Крижопільського району Вінницької області.

Також, 02.01.2007 р. між сторонами був підписаний акт прийому-передачі приміщення, згідно якого орендодавець передав, орендар прийняв в строкове платне користування приміщення Заболотненського вищого професійного училища №31 ім.Д.К.Заболотного, що знаходиться за адресою: вул. Леніна, с. Заболотне, Крижопільського району Вінницької області.

В подальшому, 18.04.2017 р. позивач надіслав на адресу відповідача претензію №1 про сплату заборгованості за надане в оренду приміщення згідно із договором №5 (оренда) про оренду типового приміщення за період з 2007 року по вересень 2017 року на загальну суму 380034 грн.

Суд встановив, що станом на момент розгляду справи вказана заборгованість відповідачем на погашена. Докази протилежного у справі відсутні та відповідачем не надано.

Поруч з тим, від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог №51, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 569950 грн., з яких 380034 грн. заборгованості зі сплати орендної плати; 19528 грн. 25 коп. пені та 170387 грн. 75 коп. інфляційних втрат.

Також представником позивача 22.03.2018 р. було подано заяву "про зменшення розміру позовних вимог та повернення зайво сплаченого судового збору", якою останній просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача - основного боргу за період з листопада 2014 року по листопад 2017 року, пеню за період з 26.11.2016 р. по листопад 2017 року та інфляційні втрати за період з листопада 2014 р. по листопад 2017 р., яка судом прийнята до розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд вказав, що позивачем у даній справі заявлено до стягнення з відповідача заборгованість по орендній платі та штрафних санкціях в межах строку позовної давності, а саме за період з листопада 2014 р. по листопад 2017 р.

Проаналізувавши положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Заболотненського вищого професійного училища №31 ім.Д.К.Заболотного про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 22.03.2018 р. за період з листопада 2014 р. по листопад 2017 р. на суму 106056 грн. правомірною та обґрунтованою, та задовольнив її в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача стосовно стягнення суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі 170387 грн. 75 коп. (за період листопада 2014 року по листопад 2017 року) та пені в розмірі 19528 грн. 25 коп. (за період з 26 жовтня 2016 року по листопад 2017 року) суд вказав, що позивачем при проведенні нарахування штрафних санкцій допущено помилку при зазначенні сум та періодів нарахування пені та інфляційних втрат.

Зокрема суд встановив, що в розрахунку інфляційних втрат судом виявлено помилку, яка полягає у невірному визначенні кінцевих сум, яка спричинена хибною методикою обрахунку інфляційних втрат.

При перерахунку за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора суми пені та інфляційних втрат з врахуванням допущених позивачем помилок за визначений (в заяві про зменшення розміру позовних вимог б/н від 22.03.2018 р.) періодів сума інфляційних втрат становить 22710 грн. 71 коп., а сума пені становить 2329 грн. 35 коп.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в стягненні 171980 грн. 90 коп. пені та 147677 грн. 04 коп. інфляційних втрат слід відмовити, як безпідставно заявлених.

Враховуючи вищевикладене, судом було прийнято рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач - Відділ освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2017р. у справі № 902/1083/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Договір оренди від 02.01.2007 р. був укладений на 1 рік і закінчив свою дію 03.01.2008 р., оскільки він не містить положень щодо можливості його продовження.

Позивач не надав доказів які могли б свідчити про існування відносин оренди після 03.01.2008 р.

Судом безпідставно задоволено позов в частині стягнення орендної плати за період листопад 2014 р. по листопад 2017 року, оскільки жодних правових підстав для нарахування орендної плати немає.

Позивач не довів права власності на об'єкт оренди. Поруч з тим, сторонами не заперечувалось, а третьою особою підтверджувалася обставина, що спірні об'єкти є державною власністю.

Апелянт зауважує, що орендодавцем майна міг бути тільки Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

Скаржник вказує, що Договір оренди порушує публічний порядок, оскільки він спрямований на використання всупереч закону державної власності, що означає порушення конституційних прав і свобод власника нерухомого майна - держави України.

Відділ освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації звертає увагу на той факт, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, оскільки останнім було прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог, котра не відповідає вимогам встановлених ГПК України, оскільки в ній вказано розмір сум, котрі просить стягнути позивач.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що вищевказане судове рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Від позивача - Заболотненського вищого професійного училища №31 ім.Д.К.Заболотного надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке:

- заявлені позовні вимоги обумовлені неналежним виконанням відповідачем договору № 5 від 02.01.2007р.;

- твердження відповідача з посиланням на п.4.1. договору № 5 від 02.01.2007 р., що останній був укладений на 1 рік, оскільки фактично дія договору тривала до повного виконання сторонами своїх зобов'язань;

- користування майном здійснюється і на даний час;

- суд першої інстанції установлено, що позивач розпоряджається орендованими приміщеннями на праві господарського відання та зроблено правильний висновок, щодо права позивача, як юридичної особи укладати договори;

- місцевий господарський суд законно та обґрунтовано стягнув із відповідача заборгованість по орендній платі.

За наведеного вище, позивач просить рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2017р. у справі № 902/1083/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації - без задоволення.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації, відповідно до якого третя особа просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

На підтвердження своєї правової позиції Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області вказує на те, що Договір оренди № 5 від 02.01.2007 р. був укладений з порушенням вимог Закону України "Про оренду державного та комунального" майна.

В той же час, апелянтом не надано доказів визнання Договору оренди № 5 від 02.01.2007 р. недійсним, що свідчить про його дійсність та чинність на момент розгляду справи, а тому його умови повинні виконуватися сторонами в повному обсязі.

За наведеного вище, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації та залишити без змін рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2017р. у справі № 902/1083/17.

Також, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області просить здійснювати розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

09 липня 2018 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу. З огляду на вказане, вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2017р. у справі № 902/1083/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації - без задоволення.

В судове засідання 09.07.2018 р. представник Відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації ради не з'явився.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення, направлені відповідачу (т. 2, а. с. 30), представник відповідача висловив свою позицію в судовому засіданні 11.06.2018 р., прохання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області здійснювати розгляд апеляційної скарги без участі його представника, а також те, що явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе завершувати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників відповідача та третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, та змінити оскаржене рішення в його мотивувальній частині та в частині сум інфляційних втрат, судового збору, а відповідно і резолютивну частину рішення слід також змінити, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 02.01.2007 р. між Заболотненським вищим професійним училищем №31 ім.Д.К.Заболотного (орендодавець) та Відділом освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації (орендар) було укладено Договір оренди № 5 (далі - Договір) (т. 1, а. с. 9 -13).

Згідно п.1.2 Договору, загальна площа приміщення що орендується 1473 кв.м.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що приміщення, що орендується надається орендарю для розміщення Заболотненської СЗШ І-ІІІ ступенів.

Відповідно до п. 3.1. Договору приміщення, що орендуються, повинні бути передані орендодавцем та прийняті орендарем протягом 5 днів з моменту набуття чинності цим договором.

Протягом строку, визначеного у п.3.1 цього договору, орендодавець повинен звільнити приміщення, що орендується та підготувати його до передачі орендареві (п. 3.2. Договору).

Згідно із п. 3.3. Договору передача приміщення і майна, що орендується, здійснюється за актом здачі-приймання, підписання якого свідчить про фактичну передачу названих об'єктів в орендне користування.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що в момент підписання акту здачі-приймання орендодавець передає орендарю ключі від приміщення, що орендується, після чого персоналу орендаря має бути забезпечений безперешкодний доступ у приміщення, що орендується.

Відповідно до п. 4.1. Договору строк орендованого користування складає один рік з моменту прийняття приміщення, що орендується за актом здачі-приймання.

В п. 5.1. Договору сторонами був погоджений розмір орендної плати за приміщення, що орендується, а саме 2 грн. за 1 (однин) кв. м за кожен місяць орендного користування за цим договором.

Згідно п. 5.2. Договору, орендна плата сплачується у безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця наперед не пізніше 25 числа кожного поточного місяця.

Відповідно до п. 5.3. Договору розмір орендної плати може переглядатися сторонами лише у випадку зміни розміру комунальних платежів, вартість яких включена до орендної плати за цим договором.

Згідно п.7.1. договору, орендар за цим договором бере на себе зокрема зобов'язання щодо своєчасного здійснення орендних платежів.

Відповідно до п. 8.1. Договору після закінчення строку орендного користування орендар зобов'язаний передати орендодавцю приміщення, що орендується, протягом 5 днів з моменту закінчення вказаного строку за актом передачі.

Згідно п.9.1 Договору, у випадку порушення своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що орендар несе серед іншого наступну відповідальність:

- у випадку прострочення по сплаті орендних платежів пеня в розмірі 3% від суми боргу за кожен день прострочення;

- у випадку нецільового використання приміщення, що орендується, штраф у розмірі 3% від загальної суми орендної плати, що підлягає сплаті за цим договором.

Статтею 11 Договору передбачено, що орендна плата сплачується з щомісячною поправкою на коефіцієнт інфляції (розмір орендних ставок затверджений 5 сесією районної ради 5 скликання від 12 грудня 2006 року "Про методику і порядок використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальної громади району").

Відповідно до п. 12.1 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором.

Договір був підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

02.01.2007 р. між сторонами був підписаний акт прийому-передачі приміщення, згідно якого орендодавець передав, орендар прийняв в строкове платне користування приміщення Заболотненського вищого професійного училища №31 ім.Д.К.Заболотного, що знаходиться за адресою: вул.Леніна, с.Заболотне, Крижопільського району Вінницької області (т. 1, а. с. 17).

В подальшому, 18.04.2017 р. позивач направив на адресу відповідача претензію №1 про сплату заборгованості за надане в оренду приміщення згідно із договором №5 (оренда) про оренду типового приміщення за період з 2007 року по вересень 2017 року на загальну суму 380034 грн. (т. 1, а. с. 15-16).

Відповідач листом № 562 від 27.04.2017 р. відхилив претензію позивача (т. 1, а .с. 121).

Під час підготовчого провадження у справі № 902/1083/17 позивачем було подано заяви про збільшення розміру позовних вимог №51 від 21.02.2018 р., та заяву б/н від 22.03.2018 про зменшення розміру позовних вимог та повернення зайво сплаченого судового збору, котрі були прийняті судом до розгляду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Як встановлено судом апеляційної інстанції вище, позивачем подавалися наступні заяви:

- про збільшення розміру позовних вимог №51 від 21.02.2018 р., відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 569950 грн., з яких 380034 грн. заборгованості зі сплати орендної плати; 19528 грн.25 коп. пені та 170387 грн. 75 коп. інфляційних втрат (т. 1, а. с. 162-164);

- про зменшення розміру позовних вимог та повернення зайво сплаченого судового збору б/н від 22.03.2018 р., відповідно до якої просив стягнути з відповідача основний борг за період з листопада 2014 року по листопад 2017 року, пеню за період з листопада 2016 року по листопад 2017 року та інфляційні втрати за період з листопада 2014 року по листопад 2017 року (т. 1, а. с. 198).

Обидві вищевказані заяви ухвалою господарського суду Вінницької області від 22.03.2018 р. у справі № 902/1083/17 були прийняті судом першої інстанції до розгляду (т. 1, а. с. 205).

Колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що заявою про збільшення розміру позовних вимог №51 від 21.02.2018 р. позивач фактично змінив предмет позову, оскільки ним не були збільшені кількісні показники первісно заявлених вимог, а фактично додатково до стягнення заборгованості по орендній платі заявлено стягнення пені та інфляційних втрат.

Поруч з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується із прийняттям до розгляду судом заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог та повернення зайво сплаченого судового збору, відповідно до якої просив стягнути з відповідача основний борг за період з листопада 2014 року по листопад 2017 року, пеню за період з листопада 2016 року по листопад 2017 року та інфляційні втрати за період з листопада 2014 року по листопад 2017 року, оскільки остання подана з порушенням вимог ГПК України

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як було роз'яснено в п. 3.10 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

В той же час, позивачем в заяві про зменшення позовних вимог не було зменшено кількісні показники, оскільки в останній не було вказано конкретних сум, котрі підлягають до стягнення, а лише вказані періоди за котрі позивач просить стягнути заборгованість по орендній платі, пені та інфляційних втрат.

Отже, в порушення ст. ст. 162, 163 ГПК України позивачем в заяві про зменшення розміру позовних вимог не зазначено ціни позову, обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються.

Враховуючи вищевикладене, позовними вимоги у даній справі є стягнення 569950 грн., з яких 380034 грн. заборгованості зі сплати орендної плати; 19528 грн. 25 коп. пені та 170387 грн. 75 коп. інфляційних втрат.

Щодо стягнення 380034 грн. заборгованості зі сплати орендної плати, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Як свідчать встановлені обставини у даній справі, між сторонами склалися правовідносини на підставі укладення Договору оренди № 5 від 02.01.2007 р.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За приписами ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що згідно з п. 4.1. Договору строк орендованого користування складає один рік з моменту прийняття приміщення, що орендується за актом здачі-приймання.

Апелянт вважає, що оскільки Договір оскільки не містить положень щодо його пролонгації, то відносини оренди закінчилися 03.01.2008 р.

Колегія суддів не погоджується із такими доводами апелянта не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Матеріали господарської справи не містять доказів на підтвердження факту існування заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору в період з 2008 року по 2016 рік.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що Договір оренди № 5 від 02.01.2007 р. поновлювався протягом 2008 - 2016 років.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія суддів вище встановила, що згідно з п. 5.2. Договору, орендна плата сплачується у безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця наперед не пізніше 25 числа кожного поточного місяця.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Матеріалами справи не підтверджується виконання орендарем своїх зобов'язань за Договором в частині плати за користування орендованим майном, а тому позовні вимоги в частині стягнення орендної плати є обґрунтованими.

Поруч з тим, відповідачем 22.03.2018 р. до господарського суду Вінницької області було подано заяву про застосування строків позовної заяви.

Відповідно до ст. ст. 256 - 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови в позові.

Згідно зі ст. ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Судом апеляційної інстанції вище було встановлено, що відповідачем не здійснювалися свої обов'язки за Договором щодо сплати орендної плати з моменту його укладання (02.01.2007 р.) і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (05.12.2017 р.).

Матеріали справи не містять спростувань на рахунок того, що позивач не знав про існування такої заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, Заболотненське вище професійне училище №31 ім.Д.К.Заболотного пропустило позовну давність до вимог про стягнення з відповідача несплаченої орендної плати за період з січня 2007 року по жовтень 2014 року, а тому до стягнення з відповідача підлягає несплачена орендна плата за період з листопада 2014 року по листопад 2017 року.

Здійснивши розрахунок позовних вимог в частині стягнення орендної плати за період з листопада 2014 року по листопад 2017 року, колегія суддів прийшла до висновку, що до стягнення з відповідача підлягає 106056 грн. (2 грн. (орендна плата в місяць за 1 кв. м.) х 1473 кв. м. (площа приміщень, що орендується) х 36 (кількість місяців)), в стягненні 273978 заборгованості по сплаті орендної плати слід відмовити в зв'язку із спливом позовної давності.

Посилання скаржника на те, що Договір оренди № 5 від 02.01.2007 р. є таким, що порушує публічний порядок (ст. 228 ЦК України), а відповідно є нікчемним, оскільки позивач не мав права укладати Договір без погодження з Фондом державного майна України відхиляються судом апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції на момент укладення Договору) передбачено, що орендодавцями є:

- Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук;

- органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності;

- підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа яких не перевищує 200 кв. м на одне підприємство, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.

Враховуючи вищевикладене, позивач не міг укладати Договір оренди № 5 від 02.01.2007 р., оскільки орендодавцем міг бути Фонд державного майна України.

В той же час, статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з абз. 9 - 10 п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було оскаржено Договір оренди № 5 від 02.01.2007 р., так само як і не містять доказів визнання його недійсним.

Окрім того, відповідач здійснив виконання Договору оренди № 5 від 02.01.2007 р., розмістивши в орендованому приміщенні Заболотненську СЗШ І-ІІІ ступенів.

Також, доводи апелянта, що Договір є нікчемним в розумінні ст. 228 ЦК України, так як він порушує публічний порядок відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки апелянт не довів наявність ознак зазначених в ч. 1 ст. 228 ЦК України, необхідних для визнання правочину таким, що порушує публічний порядок.

Підсумовуючи вищевказане, а саме той факт, що судом першої інстанції не було досліджено поновлення Договору, помилкове прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, а як наслідок не застосування до спірних відносин положень щодо позовної давності, колегія суддів приходить до висновку про зміну мотивувальної частини рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2018 р. у справі № 902/1083/17 щодо підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо стягнення 170387 грн. інфляційних втрат та 19528 грн. 25 коп. пені, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду бере до уваги наступне.

Позивачем в заяві про збільшення розміру позовних вимог №51 від 21.02.2018 р., визначено період нарахування інфляційних втрат з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року на суму 170387 грн. 75 коп.

Судом першої інстанції було здійснено перерахунок інфляційних втрат, зокрема суд прийшов до висновку, що до стягнення підлягає 22710 грн. 71 коп.

Однак, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт прострочення виконання відповідачем зобов'язання по сплаті орендної плати.

Так, відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення наведеної норми права, слід відзначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що позивачем у кожний наступний період нарахування останніх, помилково вказано суму яка заявлялась у попередній період з урахування інфляції, відтак фактично здійснено подвійне нарахування, а тому розрахунок позивача є помилковим.

В той же час, в п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду, вважає за необхідне відзначити, що суд першої інстанції посилався на вищевказану постанову постанови пленуму Вищого господарського суду України, однак не відняв дефляцію, хоча вона була включена в розрахунок місцевого господарського суду.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат в межах позовної давності (листопад 2014 року - листопад 2017 року), колегія суддів встановила, що судом першої інстанції було допущено помилку, а саме не було враховано дефляцію на загальну суму 1375 грн. 78 коп. за періоди:

- з 26.06.2015 р. по 25.07.2015 р. в сумі 206 грн. 22 коп.;

- з 26.07.2015 р. по 25.08.2015 р. в сумі 188 грн. 54 коп.;

- з 26.09.2015 р. по 25.10.2015 р. в сумі 382 грн. 98 коп.;

- з 26.01.2016 р. по 25.02.2016 р. в сумі 164 грн. 98 коп.;

- з 26.05.2016 р. по 25.06.2016 р. в сумі 106 грн. 06 коп.;

- з 26.06.2016 р. по 25.07.2016 р. в сумі 55 грн. 97 коп.;

- з 26.07.2016 р. по 25.08.2016 р. в сумі 176 грн. 76 коп.;

- з 26.07.2017 р. по 25.08.2017 р. в сумі 94 грн. 27 коп.

Тобто, судом першої інстанції здійснено неправильних розрахунок інфляційних втрат, у зв'язку із чим нараховано до стягнення на 1375 грн. 78 коп. більше (22710 грн. 71 коп. - 21334 грн. 93 коп.).

Враховуючи викладене, пункт 2 рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2018 р. у справі № 902/1083/17 слід змінити в частині стягнення інфляційних.

Перевіряючи позовні вимоги в частині стягнення 19528 грн. 25 коп. пені щодо наявності підстав для їх задоволення, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду бере до уваги наступне.

За правилами, визначеними ст.ст. 546, 548, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за невиконання грошового зобов'язання" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як було встановлено судом апеляційної інстанції вище, пунктом 9.3. Договору передбачено, що орендар несе серед іншого наступну відповідальність:

- у випадку прострочення по сплаті орендних платежів пеня в розмірі 3% від суми боргу за кожен день прострочення;

- у випадку нецільового використання приміщення, що орендується, штраф у розмірі 3% від загальної суми орендної плати, що підлягає сплаті за цим договором.

В той же час, відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за невиконання грошового зобов'язання" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи викладене, під час визначення суми пені у даній справі слід виходити, з нарахування на суму боргу подвійної облікової ставки Національного банку України, оскільки встановлений розмір пені в договорі (3%х30=60%) перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка за період з листопада 2016 року по жовтень 2017 року (період визначений позивачем в заяві про збільшення розміру позовних вимог №51 від 21.02.2018 р.) коливалася від 25% до 28 %.

Здійснивши перерахунок суми заборгованості, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає 2329 грн. 35 коп.

Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції відмічає, що позовні вимоги Заболотненського вищого професійного училища №31 ім.Д.К.Заболотного до відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації про стягнення 380034 грн. заборгованості згідно договору оренди, 19528 грн. 25 коп. пені, 170387 грн. 75 коп. інфляційних втрат підлягають до часткового задоволення, а саме: 106056 грн. основного боргу; 21334 грн. 93 коп. інфляційних втрат та 2329 грн. 35 коп. пені.

Окрім того, враховуючи помилкове прийняття судом до розгляду заяви про зменшення позовних вимог, місцевий господарський суд також помилково повернув судовий збір сплачений за подання позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, як зайво сплачений.

Беручи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 273978 грн. основного боргу, 17198 грн. 90 коп. пені та 149052 грн. 82 коп. інфляційних втрат, судовий збір в сумі 6582 грн. 81 коп. не підлягає поверненню, у зв'язку із чим резолютивну частину оскарженого рішення слід змінити також і в частині повернення судового збору.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставин, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації слід задоволити частково та змінити мотивувальну та резолютивну частини рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2018р. у справі № 902/1083/17.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації задоволити частково.

2. Змінити мотивувальну частину рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2018р. у справі № 902/1083/17 в частині підстав для часткового задоволення позовних вимог.

3. Змінити резолютивну частину рішення господарського суду Вінницької області від 22.03.2018р. у справі № 902/1083/17, виклавши її в наступній редакції:

"1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації (24600, Вінницька область, смт. Крижопіль, вул. Героїв України, 41, код 02141360) на користь Заболотненського вищого професійному училищу №31 ім.Д.К.Заболотного (24631, Вінницька область, Крижопільський район, с. Заболотне, вул. Чоботарська, 1; код 02539849) - 106056 грн. основного боргу, 2329 грн. 35 коп. пені, 21334 грн. 93 коп. інфляційних втрат та 1945 грн. 81 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

3. В частині стягнення 273978 грн. основного боргу, 17198 грн. 90 коп. пені та 149052 грн. 82 коп. інфляційних втрат відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Судове рішення, підписане суддею та засвідчене гербовою печаткою господарського суду Вінницької області, направити позивачу після набрання ним законної сили.

6. Рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень."

4. Стягнути з Заболотненського вищого професійному училищу №31 ім.Д.К.Заболотного (24631, Вінницька область, Крижопільський район, с. Заболотне, вул. Чоботарська, 1; код 02539849) на користь Відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської районної державної адміністрації (24600, Вінницька область, смт. Крижопіль, вул. Героїв України, 41, код 02141360) - 10 грн. 65 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Господарському суду Вінницької області видати накази на виконання даної постанови.

6. Справу № 902/1083/17 повернути в господарський суд Вінницької області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "13" липня 2018 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Мельник О.В.