РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2018Справа № 910/5001/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»
до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»
про стягнення 13827,33 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачане з'явились
від відповідачаБугайчук А.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 13827,33 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, поданої 26.04.2017).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №69/16-Т/Ц2 від 29.01.2016 у зв'язку з настанням страхового випадку (дорожньо-транспортна пригода, далі - ДТП) виплатив власнику застрахованого транспортного засобу, який було пошкоджено, страхове відшкодування в розмірі 31675,70 грн. Матеріально-правовою підставою позову визначені ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2017 у справі №910/5001/17 позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 13827,33 грн та судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2017 у справі №910/5001/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12.03.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2017 скасовано, а справу №910/5001/17 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2018 суддею Смирновою Ю.М. прийнято справу №910/5001/17 до провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 31.05.2018.

17.05.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач проти позову заперечує та вказує, що суму страхового відшкодування по спірному страховому випадку сплачено ним в повному обсязі.

Судове засідання, призначене на 31.05.2018, не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Смирнової Ю.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15.06.2018.

У судовому засіданні 15.06.2018 оголошувалась перерва до 02.07.2018.

Позивач представників в судове засідання не направив, про причини неявки представників суд не повідомив.

Оскільки позивача належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, враховуючи, що нез'явлення представника позивача не перешкоджає вирішенню спору, у відповідності до ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається на підставі наявних у суду матеріалів.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечив.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.01.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №69/16-Т/Ц2 (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Toyota, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

13.08.2016 по вул. Довженка, 16 у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota, державний номер НОМЕР_1, та транспортного засобу ГАЗ, державний номер НОМЕР_2, в результаті якої було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль Toyota, державний номер НОМЕР_1.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_3, водієм транспортного засобу ГАЗ, державний номер НОМЕР_2, п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 13.09.2016 у справі №761/30252/16-п, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхових актів №69/16-Т/Ц2-3-1 від 31.08.2016, №69/16-Т/Ц2-3-2 від 22.09.2016 позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди у загальному розмірі 31675,70 грн шляхом виплати коштів на рахунки виконавців ремонтних робіт - ФОП Коснікова В.В. та ТОВ «ВіДі Автострада», що підтверджується платіжними дорученнями №32924 від 01.09.2016, № 32925 від 01.09.2016, № 36369 від 26.09.2016.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 31675,70 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 13.09.2016 у справі №761/30252/16-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль ГАЗ, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_3

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем ГАЗ, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Відповідно до інформації наданої МТСБУ, отриманої на запит суду, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ГАЗ, державний номер НОМЕР_2, на момент настання страхової події була застрахована Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7800933. Розмір франшизи, згідно з вказаним полісом, складає 0,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 100000,00 грн.

Скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 та передаючи дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд вказав, що для правильного вирішення спору у цій справі слід з'ясувати у яких межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, несе відповідальність безпосередньо страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, Верховний Суд вказав, що між сторонами у справі відсутній спір як щодо суми, необхідної для відновлення транспортного засобу, так і щодо права страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування. Водночас, між сторонами існують розбіжності щодо розміру відшкодування, оскільки позивач вважає, що відповідач як страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності, має йому відшкодувати повну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування зносу, а відповідач навпаки наполягає, що у нього існує лише обов'язок відшкодувати витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Суд відзначає, що відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи наведене, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100000,00 грн) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №3-1344гс16.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наявного в матеріалах справи звіту №С16-279 від 30.08.2016, складеного суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» в особі оцінювача ОСОБА_5, вбачається, що вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу - автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_1, без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 22036,43 грн.

При цьому, експертом визначено, що коефіцієнт фізичного зносу складників КТЗ є таким, що дорівнює 0,52.

Враховуючи дані, наведені у Звіті №С16-279 від 30.08.2016, вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження при ДТП складає 17848,37 грн.

Отже, враховуючи вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (у розмірі 17848,37 грн), визначені полісом № АЕ/7800933 розміри франшизи (0,00 грн) та ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, за спірним страховим випадком відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 17848,37 грн.

Як свідчать матеріали справи та підтверджується сторонами, сума страхового відшкодування у розмірі 17848,37 грн була відповідачем сплачена в повному обсязі.

Належними та допустимими доказами наявності підстав для стягнення з відповідача суми відшкодування у розмірі 13827,33 грн позивачем не доведено.

Враховуючи викладене, позов задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено:18.07.2018.

Суддя Ю.М. Смирнова