ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.07.2018 м. Ужгород Справа № 907/880/17

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участю секретаря судового засідання Сінкіної Е.В.

у відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом фізичної особи-підприємця Губенкова Дмитра Владиславовича, м.Ужгород (далі - ФОП Губенков Д. В.)

до фізичної особи-підприємця Шпак Івана Васильовича, с. Заріччя Іршавського району (далі - ФОП Шпак І. В.)

про стягнення 8505,81 грн. - 3% річних та 27916,18 грн. - інфляційних втрат у зв'язку з несвоєчасним виконання грошового зобов'язання ( з урахуванням відмови від позову в частині річних відсотків)

представники:

позивача - ОСОБА_3, представник за довіреністю;

відповідача - ОСОБА_4, представник за довіреністю

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення 27916,18 грн. інфляційних втрат та 14237,31 грн. 3 % річних нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України у зв'язку з несвоєчасною сплатою сум стягнутих у порядку регресу з відповідача на користь позивача відповідно до рішень господарського суду Закарпатської області від 07.12.2016 у справі № 907/616/16 за позовом ФОП Губенков до ФОП Шпак (присуджена сума 282561,83 грн.) та від 18.09.2017 у справі № 907/565/17 за позовом ФОП Губенков до ФОП Шпак (присуджена сума 125531,32 грн.).

26.03.18 позивач письмовою заявою відмовився від частини вимог щодо 3 % річних та просить стягнути з відповідача 8505,81 грн. - 3%, а в частині інфляційних нарахувань, посилаючись на арифметичні неточності при розрахунку, просить стягнути з відповідача 39586,84 грн.

Суд, з огляду на приписи п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, щодо права позивача відмовитися, зокрема, від частини позовних вимог на будь-якій стадії судового процесу, приймає відмову позивача у даній справі в частині річних відсотків, у зв'язку з чим предметом спору в цій частині є стягнення з відповідача 8505,81 грн. Щодо вимог в частині інфляційних нарахувань, то з огляду на те, що заява позивача про фактичне збільшення позовних вимог в цій частині подана після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, що суперечить приписам п.2 ч.2 ст. 46 ГПК України, така не може бути прийнята судом, тому предметом спору в цій частині є первісно заявлена сума 27916,18 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач письмовим відзивом проти позову заперечив з підстав наведених у відзиві. Згодом, письмовими та усними поясненнями його представника у ході судового розгляду справи наполягає на застосуванні позовної давності строком в один рік, оскільки спірні відносини сторін виникли у зв'язку з перевезенням вантажу, та відмові у позові.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Сторони у даній справі - позивач як експедитор, а відповідач як перевізник - перебували в договірних відносинах відповідно до укладеного ними договору № 09/04/14 від 09.04.2014. Відповідно до умов договору відповідач прийняв зобов'язання перевезти вантаж, який у процесі перевезення було ним втрачено внаслідок пожежі, чим завдано власнику вантажу шкоду.

Завдана власнику вантажу шкода була відшкодована товариством з обмеженою відповідальністю «Асстра Україна», у послідуючому - у порядку регресу позивачем, а за рішеннями господарського суду Закарпатської області від 07.12.2016 у справі № 907/616/16 та від 18.09.2017 у справі № 907/565/17 за позовами ФОП Губенков до ФОП Шпак - у порядку регресу збитки на суму відповідно 282561,83 грн. та 125531,32 грн. були стягнуті з відповідача на користь позивача.

Законної сили рішення суду у справі № 907/616/16 набрало 27.12.16, виконано відповідачем у повному обсязі - 1.07.17, а у справі № 907/565/17 - набрало законної сили - 3.10.17, виконано відповідачем у повному обсязі - 14.12.17.

Несвоєчасна сплата зазначених присуджених сум послугувала підставою пред'явлення даного позову про стягнення з відповідача за весь період прострочення - з дня набрання законної сили рішеннями суду до дня повної сплати присуджених сум - інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.

Суд, вирішуючи даний спір по суті, виходить з того, що обставини виникнення заборгованості відповідача перед позивачем встановлені вищенаведеними рішеннями господарського суду у справах №№ 907/616/16 та 907/565/17, які набрали законної сили, тому не підлягають доказуванню у даній справі за приписами п. 4 ст. 75 ГПК України, оскільки у ній беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини.

Щодо сум та дат часткової оплати присуджених сум зазначених у позивачем розрахунку позовних вимог (заява позивача від 26.03.18), то суд зазначає, що такі теж не підлягають доказуванню за змістом ч. 1 ст. 75 ГПК України, оскільки визнаються відповідачем і в суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та їх визнання.

Спірні відносини сторін у справі врегульовуються відповідними приписами Цивільного кодексу України (ЦК України).

Так, за змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно до ст. 11 ЦК України є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі, що породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою; цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Наведене має місце у даній справі, оскільки грошові зобов'язання відповідача перед позивачем виникли з рішень суду у зв'язку із завданням майнової шкоди позивачу.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов'язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

За фактичних обставин справи та керуючись наведеними приписами цивільного законодавства, яке належить застосовувати до спірних відносин, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань у зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов'язань, які виникли на підставі рішень суду у зв'язку із завданням майнової шкоди позивачеві.

При цьому, суд приймає до уваги правову позицію з наведених питань Верховного Суду викладену у постанові від 16.05.18 у справі № 686/21962/15-ц

Перевіривши правильність розрахунку позовних вимог, з огляду на те, що рішення суду у справі № 907/616/16 про стягнення суми 282561,83 грн. набрало законної сили 27.12.16, рішення суду у справі № 907/565/17 про стягнення суми 125531,32 грн. набрало законної сили 3.10.17, приймаючи до уваги часткові оплати відповідача за період з дати набрання законної сили зазначеними рішеннями суду до їх повного виконання відповідно до 1.07.17 та 14.12.17, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково: в частині 3 % річних - на суму 5161,81 грн., в частині інфляційних втрат - на суму 27094,04 грн.

В іншій частині - позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки нараховані та заявлені за період до набрання законної сили зазначеними рішеннями суду, тому не підлягають задоволенню.

Таким чином, всього до стягнення з відповідача на користь позивача у даній справі підлягає сума 32255,85 грн., в іншій частині позовних вимог - належить відмовити за безпідставністю.

Клопотання відповідача про застосування спеціальної позовної давності в один рік у даній справі судом відхилено з огляду на те, що грошові зобов'язання відповідача виникли на підставі рішень суду, перебіг загальної позовної давності тривалістю у три роки щодо яких починається з дня набрання законної сили рішеннями суду та не сплив до пред'явлення позову.

За змістом ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати - судовий збір сплачений позивачем при поданні позову на суму 1762,00 грн. - належить відшкодувати за рахунок відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 75, 76, 77, 78, 86, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Шпак Івана Васильовича (90123, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) на користь фізичної особипідприємця Губенков Дмитро Владиславович (88018, АДРЕСА_2 ідент. код НОМЕР_2) заборгованість на суму 32255,85 грн. (тридцять дві тисячі двісті п'ятдесят п'ять грн. 85 коп.), в т.ч.: 3 % річних - на суму 5161,81 грн., інфляційних втрат - на суму 27094,04 грн., а також у відшкодування судових витрат - суму 1224,32 грн. (одна тисяча двісті двадцять чотири грн. 32 коп.)

2. В іншій частині позовних вимог - відмовити, поклавши витрати в цій частині на позивача.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення складено 20.07.18.

Суддя Ушак І.Г.