ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.07.2018                      Справа № 905/511/18

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Поліщук А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод” до Державного підприємства Державного Макіївського науково-дослідного інституту з безпеки робіт у гірничий промисловості про стягнення 31446 грн. 04 коп., -

За участю представників сторін:

від позивача – не з’явились;

від відповідача –не з’явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод” звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства Державного Макіївського науково-дослідного інститут з безпеки робіт у гірничий промисловості про стягнення 31446 грн. 04 коп., з яких передплата 16 374,81 грн., інфляційні втрати - 13 597,50 грн. та 3% річних - 1 473,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору про виконання науково-технічних робіт від 13.03.2014 № -540714, в наслідок чого, з урахуванням 3% річних та інфляційних, утворилась заборгованість у розмірі 31446 грн. 04 коп. В прохальній частині позовної заяви, позивач просив розгляд справи здійснювати у спрощеному провадженні.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 530, 610, 612, 623, 629, 903 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.03.2017 року (суддя Кротінова О.В.) позовну заяву Державного вищого навчального закладу “Національний гірничий університет” залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків.

В строк встановлений судом, позивач усунув визначенні недоліки.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Донецької області від 11 квітня 2018 року призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв’язку з перебуванням судді Кротінової О.В. у відпустці та наявністю підстав, що може мати наслідком порушення строку, визначеного Господарським процесуальним кодексом.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2017р. головуючим суддею по даній справі призначено суддю Зекунова Е.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.04.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв’язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу – для подання відповіді на відзив.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.05.2018 суд вирішив розглядати справу в порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 14.06.2018. Явка сторін в підготовче судове засідання визнана обов’язковою. Позивача та відповідача зобов’язано надати докази виконання розділу 3 Договору № -540714 від 13 березня 2014 року .

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.06.2018 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 12.07.2018 та відкладено підготовче засідання на 04.07.2018.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 04.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 17.07.2018.

Представник позивача у судове засідання з розгляду справи по суті не прибув, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, витребуваних судом документів не представив, своєї позиції по суті заявлених вимог до відома суду не довів, відзиву на позовну заяву у інший спосіб не надав.

За висновками суду, відповідача були належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи з урахуванням наступних обставин.

Відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов’язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв’язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Положення частини сьомої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

За наявності відповідної письмової заяви учасника справи та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв’язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Пунктом 4 ст.122 ГПК України передбачено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно з відомостями, які наявні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Державного підприємства Державного Макіївського науково-дослідного інститут з безпеки робіт у гірничий промисловості є: 86108, м.Макіївка, вул.. Лихачова, 60.

З огляду на те, що відповідач знаходиться на території, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції 18.04.2018, 31.05.2018, 19.06.2018, 06.07.2018 на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua) було розміщено оголошення про дату та час судового засідання у справі № 905/511/18, призначеного на 14.06.2018, 04.07.2018, 17.07.2018 відповідно.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз’яснено, що у випадку нез’явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2014 року між Державним підприємством «Науково-виробниче об’єднання «Павлоградський хімічний завод» (далі Позивач, Замовник) та Державним Макіївським науково-досдідним інститутом з безпеки робіт у гірничій промисловості (далі – Відповідач, Виконавець) був укладений Договір № -540714 на виконання науково-технічних робіт.

За умовами Договору Відповідач зобов’язується за завданням Позивача “Провести дослідження та періодичні випробування запобіжної вибухової речовини амоніту Ф5 ТУ У .12.00174088.002-95 і незапобіжної вибухової речовини амоналу М5 ТУ У 24.6- 5:2010 та видати висновки” (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.2. Замовник здійснює передплату у розмірі 100% ціни робіт за кожною партією вибухових речовин.

Для виконання орбіт Замовник повинен надати Виконавцю партії запобіжної вибухової речовини амоніту Ф5, що виготовляється за ТУ У 12.00174088.002-95 та незапобіжної вибухової речовини амоналу М5, що виготовляється за ТУ У 24.6-5.2010, згідно додатку 2, а також засоби для їх оцінювання (п.3.1 Договору).

Замовник забезпечує умови відбору зразків від партій та ідентифікації продукції. Відбір зразків здійснює Виконавець. Датою отримання Виконавцем зразків для випробувань є дата акта відбору зразків (п.3.2 Договору).

Виконавець проводить випробування зразків від партій амоніту Ф5 на території Виконавця, а зразку від партії амоналу М5 – на території Замовника у присутності відповідальних осіб Замовника (п.3.3 Договору).

Згідно з п. 3.4 термін здавання робіт за кожною партією протягом двох місяців за наявності у Відповідача підписаного обома сторонами договору та 100% передплати, передбаченої п. 2.2. Договору.

Після завершення робіт за кожною партією Виконавець надає Замовнику акт про виконання науково-технічних робіт з додатком до нього висновку за результатами випробувань (п.3.5 Договору).

Пунктом 8.1 Договору встановлено термін його дії: початок – з моменту укладання Сторонами; закінчення – до повного виконання зобов’язань за цим Договором.

Договір підписаний уповноваженими особами Сторін та скріплений печатками позивача та відповідача

12 травня 2014 року між Виконавцем (відповідачем) та Замовником (позивачем) було підписано Акт №1 про виконання науково-технічної роботи за Договором від 13.03.2014 № -540714 про проведення досліджень і випробувань незапобіжної вибухової речовини – амоналу М5 (дослідницького зразку) за визначенням фізичних, хімічних та детонаційних параметрів.

З акту №1 від 12.05.2014 вбачається, що Замовник 14.04.2014 платіжним дорученням №1188 перерахував Виконавцю 11315,64 грн. у якості передоплати за проведення дослідження зразку амоналу М5-250, та згідно акту саме на таку суму підтверджується виконання відповідачем даних досліджень. Акт №1 від 12.05.2014 підписаний уповноваженими особами Сторін та скраплений їх печатками.

За результатами випробувань Виконавцем видано висновок №15ВВ-14 від 12.05.2014, з якого вбачається, що відповідачем проведено дослідження зразку амоналу М5-250 виготовленого “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод” у березні 2014 року.

Факт отримання робіт з дослідження зразку амоналу М5-250 у травні 2014 року та проведення оплати за ці роботи позивачем не заперечується. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які спростовують доводи позивача в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника ДП “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод”, 06.05.2014 року Позивач платіжним дорученням № 1355 від 06.05.2014 здійснив передплату Відповідачу на суму 16 374,81 грн. у відповідності до п.2.2. договору за дослідження зразків запобіжної вибухової речовини амоніту Ф5. Призначення платежу «За проведення досліджень та випробувань однієї партії запобіжної вибухової речовини за Договором №-540714» (а.с.19).

Згідно умов пунктів 3.2, 3.3 Договору Відбір зразків здійснює Виконавець. Датою отримання Виконавцем зразків для випробувань є дата акта відбору зразків. Виконавець проводить випробування зразків від партій амоніту Ф5 на території Виконавця

У позовній заяві Позивач зазначає, що після отримання передоплати Виконавець до проведення випробувань амоніту Ф5 не приступив, акт про виконання робіт не надав.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які спростовують доводи позивача в цій частині.

17.12.2014 року Позивач направив відповідачу вимогу № 05/28-1829 про повернення перерахованих як передоплата за Договором №-540714 грошових коштів у сумі 16 374,81 грн. у зв’язку з порушенням Виконавцем умов Договору.

29.12.2014 листом від № 13/6697 відповідач повідомив, що повернути грошові кошти не має можливості у зв’язку з відсутністю коштів на його рахунках (а.с.21).

Листом № 05/28-922 від 18.05.2016 позивач звернувся до відповідача з проханням розірвати договір та повернути грошові кошти у сумі 16 374,81 грн., перераховані як передоплата за Договором № -540714.

Листом № 01/04/1292 від 06.06.2016 відповідач не дав згоди розірвати договір, відмовився повернути грошові кошти Позивачу та повідомив, що здатний виконати взяті на себе зобов’язання по договору (а.с.23).

Станом на 12.03.2018 (на дату звернення з позовом до суду) передплата у сумі 16 374,81 грн. Відповідачем не повернута. Роботи з відбору зразків амоніту Ф5 та проведення його досліджень, як то передбачено умовами Договору від 13.03.2014 № -540714 відповідачем не виконані. В матеріалах справи відсутні докази, які спростовують доводи позивача в цій частині.

Внаслідок невиконання відповідачем умов договору №-540714 від 13.03.2014, Державне підприємство “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод” звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Державне підприємство Державного Макіївського науково-дослідного інститут з безпеки робіт у гірничий промисловості про стягнення 31446 грн. 04 коп., з яких передплата 16 374,81 грн., інфляційні втрати - 13 597,50 грн. та 3% річних - 1 473,73 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання за Договором на виконання науково-дослідних робіт згідно якого, в силу статті 892 ЦК України підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

За змістом даної норми Цивільного кодексу України договір на виконання науково-дослідних - це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір, правовідносини в якому регулюються Глава 62 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 893 ЦК України виконавець зобов'язаний провести наукові дослідження особисто, якщо інше не встановлено договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт. Виконавець має право залучати до виконання науково-дослідних робіт інших осіб лише за згодою замовника. Виконавець має право залучати інших осіб (субвиконавців) до виконання дослідно-конструкторських та технологічних робіт, якщо інше не встановлено договором.

Згідно до статті 894 ЦК України виконавець зобов'язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати.

Обов'язки виконавця встановлені статтею 897 ЦК України, у відповідності до якої виконавець за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт зобов'язаний:

1) виконати роботи відповідно до погодженої із замовником програми (техніко-економічних показників) або тематики і передати замовникові результат у строк, встановлений договором;

2) додержувати вимог, пов'язаних з охороною прав інтелектуальної власності;

3) утримуватися від публікації без згоди замовника науково-технічних результатів, одержаних при виконанні робіт;

4) вживати заходів для захисту одержаних при виконанні робіт результатів, що підлягають правовій охороні, та інформувати про це замовника;

5) своїми силами та за свій рахунок усувати допущені з його вини недоліки у технічній документації, які можуть спричинити відступи від техніко-економічних показників, передбачених у технічному завданні замовника або в договорі;

6) негайно інформувати замовника про виявлену неможливість одержати очікувані результати або недоцільність продовжувати роботу.

Статтею 898 ЦК України встановлено, що замовник за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт зобов'язаний:

1) видати виконавцеві технічне завдання та погодити з ним програму (техніко-економічні показники) або тематику робіт;

2) передати виконавцеві необхідну для виконання робіт інформацію;

3) прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Відповідальність виконавця за порушення договору встановлена статтею 900 ЦК України, згідно якої виконавець відповідає перед замовником за порушення договору на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт, якщо не доведе, що порушення договору сталося не з його вини. Виконавець зобов'язаний відшкодувати замовнику реальні збитки у межах ціни робіт, в яких виявлено недоліки, якщо договором встановлено, що вони підлягають відшкодуванню в межах загальної ціни робіт за договором. Упущена вигода підлягає відшкодуванню у випадках, встановлених законом.

Також, частиною першою та третьою статті 843 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно до статті 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Статтею 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України визначено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. Таким чином, передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов'язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 2.2. Договору Замовник здійснює передплату у розмірі 100% ціни робіт за кожною партією вибухових речовин. Термін здавання робіт за кожною партією протягом двох місяців за наявності у Відповідача підписаного обома сторонами договору та 100% передплати, передбаченої п. 2.2. Договору. Після завершення робіт за кожною партією Виконавець надає Замовнику акт про виконання науково-технічних робіт з додатком до нього висновку за результатами випробувань (п.3.4, 3.5 Договору)

Проте, всупереч згаданих приписів закону та положень укладеного між сторонами договору, відповідач порушив свої зобов'язання перед позивачем – не виконав науково-технічні роботи визначені Договором № -540714 від 13.03.2014.

Пунктом 1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором, або законом (ч.1).

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору(ч.2).

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.3).

Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, вищевказані норми передбачають можливість розірвання договору:

1. за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом - з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили;

2. у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом - з моменту направлення (вручення) однією стороною договору іншій повідомлення про відмову від договору.

У судовому засіданні та письмових поясненнях представник позивача пояснив, що у зв’язку з тим, що Підрядник (ТОВ «Теплотехніка») не розпочав передбачені Договором роботи, Замовник у грудні 2017 року прийняв рішення відмовитись від Договору №16/06-14т. Проте, позивач позбавлений можливості належно сповістити відповідача про відмову від договірних відносин, оскільки згідно листа ПАТ «Укрпошта» (№07/11-339 від 13.12.2017, а.с. 25) приймання поштових відправлень з/до міста Донецьк припинено. З огляду на вищевикладене, позивач був вимушений вирішувати питання зазначені у позові в судовому порядку.

Частино 2 ст.320 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо підрядник не береться своєчасно за виконання договору або виконує роботу настільки повільно, що закінчення її до строку стає явно неможливим, замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

У відповідності до з ч.2 ст.849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Таким чином, зазначені норми, передбачають розірвання Договору за однакових підстав, а саме, коли підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, але встановлюють різні повноваження замовника щодо такого договору підряду:

- вимагати від замовника розірвання договору, а в разі відсутності згоди останнього звертатися до суду з позовом про таке розірвання (ч.2 ст.320 Господарського кодексу України);

- відмовитися від договору підряду (ч.2 ст.849 ЦК України).

Разом з тим, обидві ці норми передбачають, що за наявності вищевказаної підстави, а саме, коли підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, саме замовник і саме з підрядника має право вимагати відшкодування збитків.

Проте, згідно з ч.4 ст.849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином, дана норма передбачає загальне право замовника без будь-яких причин відмовитися від договору, але з обов'язком саме замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та обов'язком саме замовника відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору.

При цьому, частиною 4 ст. 653 ЦК України встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приймаючи до уваги вищевикладені правові норми та умови Договору, доводи позивача викладені у позовній заяві та у письмових поясненнях, дослідивши фактичні обставини справи, суд вважає, що Договір № -540714 припинив свою дію, оскільки Замовник листом № 05/28-922 від 18.05.2016, керуючись частиною 2 ст.849 ЦК України в односторонньому порядку відмовився від Договору № -540714.

Матеріали справи не містять доказів виконання Державним Макіївським науково-дослідним інститутом робіт з дослідження вибухової речовини амоніту Ф5, передбачених Договором № -540714 та доказів щодо завданих позивачем збитків відповідачу, отже у позивача на час розгляду справи відсутній обов’язок (передбачений ч.4 ст.849 ЦК України) виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати йому можливі збитки, завдані розірванням договору.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами частини 1 статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У судовому засіданні встановлено, що за умовами п.3.4 Договору №-540714 від 13.03.2014 термін здавання робіт за кожною партією відбувається протягом 2 місяців після отримання від Замовника зразку вибухової речовини та 100% передоплати.

Відповідач не надав суду доказів, що свідчать про порушення Позивачем умов договору в частині передачі йому зразків вибухової речовини, оскільки згідно умов пунктів 3.2, 3.3 Договору саме на Виконавця покладався обов’язок відбору цих зразків амоніту Ф5 та подальше проведення їх випробування на території Виконавця (відповідача).

Згідно платіжного доручення № 1355 від 06.05.2014 Відповідач отримав передоплату на суму 16 374,81 грн. за проведення за Договором №-540714 досліджень та випробувань однієї партії зразків амоніту Ф5.

Проте, у судовому засіданні встановлено, що відповідач не надав позивачу послуги за вказаним Договором на заявлену до стягнення суму передоплати, а отримані кошти на час розгляду справи не повернув.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів факт виконання ним умов Договору в частині перерахування передоплати за проведення науково-технічних робіт та довів факт ненадання Виконавцем оплачених послуг, отже вимоги Державного підприємства “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод” про стягнення з відповідача 16 374,81 грн. підлягають задоволенню.

Крім повернення передплати у сумі 16 374,81 грн. позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати - 13 597,50 грн. та 3% річних - 1 473,73 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов’язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського Суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

За умовами п.3.4 Договору №-540714 від 13.03.2014 термін здавання робіт за кожною партією відбувається протягом 2 місяців після отримання від Замовника зразку вибухової речовини та 100% передоплати. Згідно платіжного доручення № 1355 від 06.05.2014 Відповідач отримав передоплату на суму 16 374,81 грн., отже мав передати Замовнику акт про виконання робіт не пізніше 06.07.2014.

Керуючись нормами цієї статті позивач просить стягнути з відповідача:

три процентів річних у сумі 1473,73 грн., нараховані на суму боргу 16 374,81 грн. за період з 24.12.2014 по 22.12.2017;

інфляційні втрати у сумі 13597,50грн., нараховані на суму боргу 16 374,81 грн. за період з січня 2015 року по грудень 2017 року;

Перевіривши розрахунки позовних вимог в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат в межах періоду, визначеного позивачем, суд дійшов висновку, що розрахунки є арифметично вірними, тому вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних у сумі 1473,73 грн. та інфляційні втрати у сумі 13597,50грн. підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція щодо стягнення інфляційних втрат та процентів річних нарахованих на авансові платежі за не виконані відповідачем підрядні роботи викладена в Постанові Верховного Суду від 03 березня 2018 року по справі № 910/20470/16.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача, отже позовні вимоги ДП “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод” до ДП Державного Макіївського науково-дослідного інститут з безпеки робіт у гірничий промисловості про стягнення 31446 грн. 04 коп. підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1762,00 грн. покладається.

Керуючись статтями 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Державного підприємства “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод” до Державного підприємства Державного Макіївського науково-дослідного інституту з безпеки робіт у гірничий промисловості про стягнення 31446 грн. 04 коп. – задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Державного Макіївського науково-дослідного інституту з безпеки робіт у гірничий промисловості (86108, м.Макіївка, вул.. Лихачова, 60, 8) на користь Державного підприємства “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод” (51400, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул..Заводська, 44, ) суму боргу 31446 (тридцять одну тисячу чотириста сорок шість) грн. 04 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 17 липня 2018 року.

Повний текст рішення складено та підписано 23 липня 2018 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов