ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/109/18
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Селиверстова М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Швець К.О. (за ордером),

від відповідача - Олейникова С.С. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агрофірма «ГАВАН»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.06.2018

за позовом Приватного підприємства «Агрофірма «ГАВАН»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Комерц»

про визнання третейської угоди недійсною

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2018 року Приватне підприємство «Агрофірма «ГАВАН» (далі - Підприємство, позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області від 08.06.2018 із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Комерц» (далі - Товариство, відповідач) про визнання недійсною третейської угоди, яка викладена у вигляді третейського застереження, в п.п. 8.1. - 8.6. Договору №10001 від 23.11.2017 року та стягнення з Товариства на користь позивача сплаченого судового збору.

Позов обґрунтований тим, що спірна третейська угода не містить відомостей, які дають можливість ідентифікувати третейський суд, на розгляд якого сторони домовилися передавати спори, що виникають за договором від 23.11.2017 № 1001, та до неї не додано регламенту третейського суду, що суперечить ст. 12 Закону України «Про третейські суди» та, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання третейської угоди недійсною.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.06.2018 року (суддя Коваль Ю.М.) у задоволенні позову - відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що сторонами, зокрема й позивачем, у пункті 8.2 спірної третейської угоди підтверджено, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду, який розглядається як невід'ємна частина третейської угоди; що в тексті укладеного між сторонами договору, який містить спірне третейське застереження, зазначено повну назву Третейського суду, яка дозволяє ідентифікувати цей суд, зокрема, за допомогою Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та Переліку постійно діючих третейських судів, зареєстрованих Головним територіальним управлінням у Миколаївській області, розміщеного на офіційному інтернет-сайті Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області http://just-mykolaiv.gov.ua, суд визнає, що Підприємством не доведено наявності підстав для визнання спірної третейської угоди недійсною.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Підприємство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, згідного якого позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у п.п. 8.1., 8.2. Договору №1001 від 23.11.2017 зазначено що спори, що виникають із даного договору вирішуються у Постійно діючому третейському суді при Миколаївській професійній асоціації Третейське управління правовими конфліктами на умовах і в порядку передбаченим Положенням про постійно діючий третейський суд при Миколаївській професійній асоціації Третейське управління правовими конфліктами, та те, що сторони ознайомлені із регламентом суду. Однак фактично Підприємство ознайомилось із Регламентом третейського суду лише 21.02.2018, про місцезнаходження суду, адресу, засоби зв'язку, код ЄДРПОУ позивачу стало відомо, 05.02.2018. Дані обставини судом першої інстанції не взято до уваги. Щодо посилання судом першої інстанції на той факт, що третейський суд можливо ідентифікувати на сайті http://just-mykolaiv.gov.ua. Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки переходячи на дане посилання, апелянт заходить на сайт Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, а не на саме сайт Постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації Третейське управління правовими конфліктами.

Ухвалами суду апеляційної інстанції від 02.07.2018 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 25.07.2018.

06.07.2018 до Одеського апеляційного господарського суду від Товариства надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в задоволенні якого судовою колегією було відмолено, у зв'язку із резервуванням залів судових засідань Господарського суду Миколаївської області, які обладнанні системою відеоконференцзв'язку іншими судами.

12.07.2018 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти апеляційної скарги та зазначає, що укладена третейська угода у формі третейського застереження у Договорі свідчить про відповідність як загальним вимогам щодо чинності правочину, встановлених ст. 203 ЦК України, так і змісту відповідних спеціальних норм законодавства, а саме ст. 12 Закону України «Про третейські суди», а рішення господарським судом Миколаївської області прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права.

До початку судового засідання 25.07.2018 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду даної справи на іншу дату, оскільки договір про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом Швець К.О. був укладений 24.07.2018, у зв'язку з чим, представник позивача просив суд надати можливість ознайомитись з матеріалами справи та зробити необхідні копії.

Розглянувши дане клопотання судова колегія оголосила в судовому засіданні перерву на одну годину, надавши можливість представнику позивача ознайомитись з матеріалами справи та зробити необхідні копії.

Після оголошеної перерви 25.07.2018 розгляд справи було продовжено.

В судовому засіданні 25.07.2018 представник позивача надала пояснення, якими підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити останню.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.07.2018 надала пояснення, в яких просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 23.11.2017 між Підприємством (продавець) та Товариством (покупець) укладено договір № 1001 про поставки сільськогосподарської продукції, за умовами якого, продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця кукурудзу врожаю 2017 року (продукцію), а покупець - прийняти зазначену продукцію та оплатити її у порядку, визначеному договором (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 8.1. договору сторони домовились про те, що всі спори, що виникають за цим договором, пов'язані з ним або випливають із нього, у т.ч., але не обмежуючись, спорами, які стосуються його укладення, виконання, порушення (стягнення штрафних санкцій, пені, неустойки, товарного кредиту, тощо), припинення, зміни, розірвання або недійсності, підлягають передачі на розгляд Постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації «Третейське управління правовими конфліктами» (далі - Третейський суд) на умовах і в порядку, передбачених Положенням про Третейський суд та регламентом Третейського суду.

Сторони підтверджують, що ознайомлені з регламентом Третейського суду, який розглядається як невід'ємна частина даної третейської угоди.

Сторони домовилися про те, що розгляд усіх спорів між ними у відповідності до даної третейської угоди буде здійснюватися третейським судом у складі одного третейського судді, якого призначає голова Третейського суду зі списку третейський суддів, який є додатком № 1 до регламенту Третейського суду, що носить обов'язковий характер (п.п. 8.2.-8.3. договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Предметом позовних вимог є визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в пунктах 8.1. - 8.6. Договору №10001 від 23.11.2017 року.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання спірних пунктів договору недійсними, зокрема, не доведено незаконності змісту правочину, недотримання форми, невідповідності волі та волевиявлення сторін.

Підстави для скасування оскаржених судових актів відсутні, оскільки вирішуючи спір, суди вірно виходили з того, що згідно з приписами частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Положеннями статті 203 цього ж Кодексу унормовано загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній воли (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

Стаття 1 Закону України «Про третейські суди» встановлює, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Ст. 2 Закону України «Про третейські суди» визначено поняття третейської угоди - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Регламент постійно діючого третейського суду - документ, яким визначаються порядок та правила вирішення спорів у третейському суді, правила звернення до третейського суду, порядок формування складу третейського суду, інші питання, пов'язані з вирішенням спорів третейським судом.

Третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

За будь-яких обставин, у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судовою колегією встановлено, що Договір №10001 від 23.11.2017 року, відповідає вимогам чинного законодавства України, підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень.

Крім того, у Договорі №10001 від 23.11.2017 року, який містить умови про третейське застереження, містяться відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди, а також вказівка про конкретно визначений третейський суд (Постійно діючий третейський суду при Миколаївській професійній асоціації «Третейське управління правовими конфліктами»).

Таким чином, суд зазначає, що Договір №10001 від 23.11.2017 року підписаний сторонами без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, при укладанні третейської угоди сторонами додержано правил, передбачених положеннями ст.ст. 2, 5, 12 Закону України «Про третейські суди», а спірне третейське застереження, викладене у пунктах 8.1. - 8.6. Договору поставки сільськогосподарської продукції, за формою і змістом закону не суперечить.

Враховуючи те, що господарським судом не встановлені обставини, з якими законодавство пов'язує визнання оспорюваної угоди недійсною, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правомірним.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи, згідно приписів ст.269 ГПК України, справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та встановивши відсутність порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст. ст. 277-279 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.06.2018 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Діброва Г.І.

Савицький Я.Ф.