номер провадження справи 5/50/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018 Справа № 908/902/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Рачук О.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька АЕС” (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, )

До відповідача: Комунального підприємства “Підприємство комунальної власності” Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, буд. 17, офіс 5-1, )

про стягнення 6 677,07 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з’явився

Від відповідача: не з’явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

15.05.2018р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька АЕС” від 04.05.2018р. за вих.№28-23/9971 до Комунального підприємства “Підприємство комунальної власності” Енергодарської міської ради про стягнення 6 677,07 грн.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2018р. справу №908/902/18 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 18.05.2018р. позовну заяву №28-23/9971 від 04.05.2018р. Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька АЕС” до Комунального підприємства “Підприємство комунальної власності” Енергодарської міської ради про стягнення 6 677,07 грн. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 908/902/18, справі присвоєно номер провадження – 5/50/18, ухвалено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, розгляд справи по суті призначено на 18.06.2018р. Ухвалою суду від 18.06.2018р. №908/902/18 у судовому засіданні оголошено перерву до 16.07.2018р. У судовому засіданні 16.07.2018р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Представники сторін у судове засідання 16.07.2018р. не з’явилися, у зв’язку із тим, що справа розглядається без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує з підстав, викладених у позовній заяві, а саме: 06.02.2012р. між ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “ЗАЕС” та КП “Підприємство комунальної власності” Енергодарської міської ради укладено договір №1ВС-12 про надання послуг з водозабезпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на об’єднаних очисних спорудах КП “ПКВ” ЕМР”). Між сторонами були підписані двосторонні акти за серпень-вересень 2017р. на загальну суму 10 922,12 грн. Зобов’язання по сплаті наданих послуг за актами №31/08, №32/08 від 31.08.2017р. на загальну суму 5 341,55 грн. було припинено проведенням заліку зустрічних однорідних вимог 20.10.2017 р. на підставі заяви №42-30/22109. Зобов’язання по сплаті наданих послуг за актами №31/09, №32/09 від 30.09.2017р. на загальну суму 5 580,57 грн. відповідачем не виконані. У зв’язку з простроченням виконання грошового зобов’язання щодо оплати наданих послуг позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 715,16 грн., а також за порушення відповідачем грошового зобов’язання нараховано втрати від інфляції в розмірі 307,89 грн. та 3% річних в розмірі 73,45 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ч. 1 ст. 530, ст.ст. 546, 549, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 198, 218, 230, 231 Господарського кодексу України, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача також судові витрати в розмірі 1 762,00 грн.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.05.2018р. №908/902/18 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, буд. 17, офіс 5-1.

З матеріалів справи вбачається, що до суду повернулося поштове повідомлення №367 з відміткою пошти «Д ГСП сог.обслуг.». Також, судом було зроблено витяг з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта», у якому вказано, що за вказаним номером поштового повідомлення відповідачем було отримано ухвалу суду про відкриття провадження від 18.05.2018р. - 23.05.2018р.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п’яти днів з дня отримання відзиву.

Разом з тим, суд звертає увагу, що від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Суд враховує, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Згідно ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з’явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з’явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов’язковою.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2012р. Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” (Виробник) та Комунальним підприємством “Підприємство комунальної власності” Енергодарської міської ради (Споживач) укладено договір №1ВС-12 (назва договору в редакції додаткової угоди від 08.07.2013р. № 1) на водопостачання (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на об’єднаних очисних спорудах КП “ПКВ” Енергодарської МР), за умовами якого (п. 1.1. договору) виробник зобов’язався надати послуги Споживачу по водопостачанню з насосної станції 3-го підйому у кількості 4902,10 м куб. на рік згідно розрахунку річного водоспоживання, що є Додатком № 1 до даного договору та забезпечити водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на об’єднаних очисних спорудах КП “ПК” “Тепло-водоканал (КП “ПКВ” Енергодарської МР) в розмірі 100% від спожитої питної води по приладам обліку за місяць на об’єкти, що орендуються Споживачем у відповідності до договору оренди № 22/10 від 01.06.2010р.

Згідно із п. 2 Додаткової угоди від 08.07.2013р. №1 до договору №1ВС-12 від 06.02.2012р., п. 1.1 договору доповнено об’ємом водопостачання з насосної станції 3-го підйому з 01.06.2013р. у кількості - 6000 мі (ООС, ОС ГПС, Промзона база РЭП).

Пунктами 2.1, 2.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 08.07.2013р.) закріплено, що Виробник зобов’язаний надавати Споживачу послуги по відпуску питної води від насосної станції 3-го підйому згідно розрахунку річного водоспоживання. Виробник зобов’язаний забезпечувати Споживачу водовідведення за виключенням об’єктів - ООС, ОС ГПС, Промзона база РЭП (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на об’єднаних очисних спорудах КП “ПКВ” Енергодарської МР) в розмірі 100 % від спожитої питної води по приладах обліку за місяць.

Згідно п. 4.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 08.07.2013р.), розрахунки за надані послуги по водопостачанню здійснюються Споживачем по факту наданих послуг на підставі оформлених двохсторонніх актів про надані послуги по водопостачанню згідно діючого тарифу на послуги по водопостачанню (питна вода з насосної станції 3-го підйому) у розмірі 3,35 грн. за 1 мі (без урахування ПДВ), який затверджується, переглядається та вступає в силу в установленому діючим законодавством порядку.

Розрахунки за надані послуги по водовідведенню 1 м3 держпобутових стоків здійснюються Споживачем на підставі оформлених двосторонніх актів про надані послуги по водовідведенню згідно діючого тарифу на послуги по водовідведенню (транспортування та очистка господарського-побутових стоків на об’єднаних очисних спорудах КП “ПКВ” ЕМР) у розмірі 8,71 грн. за 1 м3, який затверджується, переглядається та вступає в силу в установленому діючим законодавством порядку.

Положенням п. 4.4 договору визначено, що розрахунки за надані послуги по водопостачанню та водовідведенню здійснюються Споживачем щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виробника.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату споживачем послуг по водозабезпеченню та водовідведенню, Споживач сплачує Виробнику пеню у розмірі 0,1% від належної до оплати суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент нарахування пені (згідно п. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до п. 7.1 договору №1ВС-12, даний договір вважається укладеним з моменту його підписання Споживачем та Виробником. Строк дії цього договору - до 31.03.2012р. Договір вважається пролонгованим до 31.12.2012р. у разі, якщо жодна із сторін за 1 місяць до закінчення строку його дії не заявить про закінчення строку його дії.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 1 місяць до закінчення строку його дії жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії.

Матеріали справи не містять заяв про відмову від договору, отже договір не розірваний та продовжує діяти, недійсним не визнавався.

Згідно з частинами 2, 3 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 629 ЦК України – договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Строком договору, відповідно до ст. 631 ЦК України, є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов’язки відповідно до договору.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб’єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Згідно із ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами підписані двосторонні акти про надання послуг з питного водопостачання та водовідведення за серпень-вересень 2017р., а саме: №31/08 від 31.08.2017р. на суму 3 558,54 грн., №32/08 від 31.08.2017р. на суму 1 783,01 грн., №31/09 від 30.09.2017р. на суму 3 552,94 грн. та №32/09 від 30.09.2017р. на суму 2 027,63 грн., що складає загальну суму 10 922,12 грн. Строк оплати за надані послуги наступив у серпні до 30.09.2017р. та у вересні до 31.10.2017р. відповідно.

Зобов’язання по сплаті наданих послуг за актами №31/08, №32/08 від 31.08.2017р. на загальну суму 5 341,55 грн. було припинено проведенням заліку зустрічних однорідних вимог 20.10.2017р. на підставі заяви №42-30/22109.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію від 12.12.2017р. за вих.№28-23/27192/2687 з вимогою виконати взяті на себе зобов’язання за Договором №1ВС-12 від 06.02.2012р.

Вказана претензія отримана представником відповідача 13.12.2017р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №278, проте залишена без відповіді та задоволення

Як було зазначено у Договорі, розрахунки за надані послуги по водопостачанню та водовідведенню здійснюються Споживачем щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виробника (п. 4.4. договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно з якою зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд вказує на правомірність та доведеність заявленої позовної вимоги про стягнення основного боргу.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Однак, відповідач взяті на себе договірні зобов’язання належним чином не виконав, зобов’язання по сплаті наданих послуг за актами №31/09, №32/09 від 30.09.2017р. на загальну суму 5 580,57 грн. не припинено.

Факт наявності заборгованості за договором №1ВС-12 від 06.02.2012р. за заявлений позивачем період в сумі 5 580,57 грн. відповідачем не спростовано.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу за договором №1ВС-12 від 06.02.2012р. у розмірі 5 580,57грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Так, ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов’язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов’язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” (далі – Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі пункту 4.5 договору, яким передбачено, що за несвоєчасну оплату споживачем послуг по водозабезпеченню та водовідведенню, Споживач сплачує Виробнику пеню у розмірі 0,1% від належної до оплати суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент нарахування пені (згідно п. 6 ст. 231 ГК України).

За невиконання грошових зобов'язання за Договором позивачем пред’явлена до стягнення пеня в розмірі 715,16 грн., яка розрахована за період з 30.09.2017р. по 19.10.2017р. та з 31.10.2017р. по 20.03.2018р.

Наданий розрахунок судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи “Законодавство” та встановлено, що розрахунок пені позивачем виконаний вірно. Таким чином, стягненню підлягає пеня в розмірі 715,16 грн.

Суд зазначає, що захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача індексу інфляції у розмірі 307,89 грн. та 3% річних у розмірі 73,45 грн. за періоди з 30.09.2017р. по 19.10.2017р. та з 31.10.2017р. по 20.03.2018р.

Наданий розрахунок судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи “Законодавство” та встановлено, що розрахунок втрат від інфляції грошових коштів та 3% річних позивачем виконаний вірно.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача індексу інфляції у розмірі 307,89 грн. та 3% річних у розмірі 73,45 грн. за періоди з 30.09.2017р. по 19.10.2017р. та з 31.10.2017р. по 20.03.2018р. за прострочення оплати послуг за Договором №1ВС-12 від 06.02.2012р. заявлені до стягнення правомірно та підлягають задоволенню судом.

Контррозрахунку спірної суми відповідачем суду не надано.

Доказів сплати суми боргу у повному обсязі відповідачем суду не надано.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 – 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства “Підприємство комунальної власності” Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, буд. 17, офіс 5-1, ) на користь Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька АЕС” (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, , рахунок №1241 в ПАТ АБ «Укргазбанк» м.Енергодар, МФО 320478) заборгованість за Договором №1Вс-12 від 06.02.2012р. у розмірі 5 580 (п’ять тисяч п’ятсот вісімдесят) грн. 57 коп., пеню в розмірі 715 (сімсот п'ятнадцять) грн. 16 коп., індекс інфляції в розмірі 307 (триста сім) грн. 89 коп., 3% річних у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 45 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп. Видати наказ.

Суддя К.В. Проскуряков

Повне рішення складено: 17.07.2018 р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.