КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2018 р. Справа№ 927/19/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідно-механічний завод"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.03.2018р. (повний текст складено 29.03.2018р.)

у справі №927/19/18 (суддя Бобров Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецсталь-груп"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідно-механічний завод"

про стягнення 535 859,36 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецсталь-груп" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідно-механічний завод" про стягнення 535 859,36 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що відповідач, як покупець, в порушення умов договору поставки №46 від 19.10.2015р., своєчасно та в повному обсязі не здійснив оплату за поставлений позивачем товар, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 275 943,00 грн. та нараховані за період прострочення виконання зобов'язання з оплати 6 432,94 грн. 3% річних та 253 483,42 грн. пені на підставі пункту 6.3 договору.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 20.03.2018р. у справі №927/19/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідно-механічний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецсталь-Груп" 275 943,00 грн. основного боргу, 35 812,37 грн. пені та 6 432,94 грн. 3% річних та 4 772,82 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідно-механічний завод" подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

За твердженням апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що договірні відносини між сторонами за договором поставки №46 від 19.10.2015р. припинились, у зв'язку з закінченням терміну дії договору, а видаткові накладні, на які посилався позивач як на підставу задоволення позову, були оформлені за межами договірних відносин, тому строк оплати покупної вартості товару в силу ст. 530 ЦК України не настав, оскільки постачальник з вимогою про оплату товару не звертався.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2018р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий суддя), судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018р. відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 14.06.2018р.

29.05.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу та клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

01.06.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з перебуванням представника в інших судових засіданнях.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2018р. задоволено клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та розгляд справи відкладено на 12.07.2018р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 19.10.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецсталь-Груп" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідно-механічний завод" (покупець) укладено договір поставки №46 (далі - договір), згідно з умовами якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей товар.

Пунктом 1.2 договору визначено, що найменування, асортимент, одиниця виміру та загальна кількість товару, зазначаються у специфікації, рахунках і накладних, які є невід'ємними частинами договору.

Загальна ціна договору складається з сум всіх видаткових накладних, наданих постачальником покупцю відповідно до умов договору. Покупець оплачує товар на підставі видаткових накладних або виставлених рахунків (п.п. 2.2, 2.3 договору).

Згідно з пунктами 3.1, 3.2, 3.4 договору поставка товару проводиться за погодженням сторін. Постачальник здійснює поставку товару покупцю в термін до 3-х робочих днів з моменту отримання заявки в письмовій або усній формі. Датою поставки вважається дата оформлення відвантажувальних документів. Постачальник одночасно з товаром передає покупцеві оригінали наступних товаросупровідних документів: рахунок, видаткову накладну (2 екз.), податкову накладну, виписку з сертифікату якості.

Зі змісту пунктів 4.1, 4.3 договору випливає, що розрахунки за договором повинні бути здійснені шляхом безготівкового перерахування грошових коштів в національній валюті України з рахунку покупця на рахунок постачальника. Моментом виконання зобов'язань покупця перед постачальником за договором щодо розрахунків є дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015р., а якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявила про своє бажання розірвати договір, цей договір вважається пролонгованим на 1 (один) рік (пункти 9.1, 9.2 договору).

Закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, взятих на себе за цим договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час терміну дії договору (п. 9.3 договору).

Відповідно до ч. 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов'язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов'язань відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України.

За статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Твердження апелянта про те, що договірні відносини між сторонами припинились, у зв'язку із закінченням терміну дії договору, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки до закінчення строку дії договору поставки №46 від 19.10.2015р. жодна із сторін не заявила про розірвання цього договору у відповідності до умов пункту 9.2 договору, відбулося виконання постачальником обов'язку з передачі товару покупцю, а покупцем виконувався обов'язок з прийняття поставленого товару та його часткової оплати постачальнику.

Судом встановлено, що постачальник протягом 2015 - 2017 рр. здійснював поставку покупцю товару за договором поставки, що підтверджується видатковими накладними №162 від 22.10.2015р., №233 від 30.11.2015р., №16 від 08.12.2015р., №21 від 10.12.2015р., №28 від 02.02.2016р., №34 від 04.02.2016р., №61 від 23.02.2016р., №199 від 19.05.2016р., №214 від 27.05.2016р., №290 від 14.07.2016р., №291 від 14.07.2016р., №403 від 20.09.2016р., №434 від 29.09.2016р., №537 від 29.11.2016р., №565 від 15.12.2016р., №7 від 13.01.2017р., №17 від 19.01.2017р. на суму 246 000,00 грн.; №95 від 02.03.2017р. на суму 232 000,00 грн.; №299 від 09.06.2017р. на суму 27 500,00 грн., а при оплаті отриманого товару у платіжних дорученнях покупець зазначав про оплату товару згідно з договором №46 від 19.10.2015р., що підтверджується наданою позивачем банківською випискою за період з 01.10.2015р. до 18.01.2017р. та платіжними дорученнями за період з 30.01.2017р. по 12.12.2017р.

За твердженням позивача, яке не заперечено відповідачем, покупець поставлений товар оплатив частково, на час подання позову несплаченою залишилася вартість прийнятого покупцем товару за видатковими накладними №17 від 19.01.2017р.; №95 від 02.03.2017р.; №299 від 09.06.2017р. на суму 275 943,00 грн.

Не заперечуючи отримання ним товару на вказану суму і не відмовляючись від товару, апелянт зазначав, що оплата за договором має здійснюватись на умовах, вказаних у специфікації. Враховуючи відсутність складеної між сторонами специфікації, на думку апелянта, строк оплати товару за договором поставки не настав.

Утім колегія суддів не може погодитись з такими доводами апелянта.

Згідно із частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що якщо постачальник виконав обов'язок за договором та передав товар покупцю у відповідності з асортиментними потребами покупця, він вправі вимагати від покупця повної оплати вартості прийнятого ним товару, від якого той не відмовився, в силу положень частини 4 ст. 538 та ч. 1 ст. 692 ЦК України. Покупцем не надано суду доказів оплати заборгованості за поставлений товар згідно з договором, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 275 943,00 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Заявляючи вимоги про стягнення боргу, позивач також просив стягнути з відповідача 253 483,42 грн. пені та 3% річних в сумі 6 432,94 грн. за загальний період нарахування з 20.01.2017р. по 18.12.2017р.

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Утім, продавцю належить право на нарахування процентів відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

За аналогією із статтею 1048 ЦК України, якщо розмір процентів не встановлений договором, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що розмір процентів, нарахованих відповідно до ст.ст. 536 та 1048 ЦК України, є більшим, ніж заявлено позивачем, з розрахунку 3% річних.

Враховуючи, що при вирішенні спору суд не може вийти за межі позовних вимог, нараховані та заявлені ним проценти в сумі 6 432,94 грн. за загальний період нарахування з 20.01.2017р. по 18.12.2017р. правомірно стягнуті судом першої інстанції, і підстави для зміни рішення суду першої інстанції у цій частині вимог апеляційний суд не вбачає.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зі змісту пункту 6.3 договору випливає, що прострочення оплати товару, покупець виплачує постачальнику, на вимогу останнього, пеню у розмірі 0,5% суми від вартості товару, оплату якого покупець прострочив, за кожний день прострочення після терміну, обумовленого в п. 4.3 договору.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня.

За перерахунком апеляційного суду вимоги позивача щодо стягнення пені у розмірі 35 812,37 грн., з урахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" за загальний період нарахування з 20.01.2017р. по 09.12.2017р., є арифметично вірними і підлягають частковому задоволенню.

Доводи скаржника правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідно-механічний завод" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.03.2018р. у справі №927/19/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.03.2018р. у справі №927/19/18 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/19/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст складено 19.07.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко