ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1776/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Одеський апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Секретар судового засідання Іванов І.В.

Представники сторін:

Від прокуратури - ОСОБА_1, посвідчення № 047927, від 13.09.17;

Від Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області - ОСОБА_2, довіреність № 541, від 15.08.17;

від Одеська обласна державна адміністрація - ОСОБА_3, довіреність № 01/01-50/76, від 09.01.18;

від Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області - ОСОБА_4, довіреність №31-15-0.61-639/2-18, від 12.01.18;

Керівник ТОВ "Одесарибгосп" - ОСОБА_5, паспорт серія КЕ № 257035, від 17.07.96;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю ОДЕСАРИБГОСП, м.Біляївка

на рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2018 року

по справі №916/1776/17

за позовом Прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

до ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю ОДЕСАРИБГОСП, м.Біляївка

про припинення права постійного користування земельною ділянкою, скасування державного акту та зобовязання повернути земельну ділянку, -

(колегія суддів першої інстанції: Степанова Л.В., Дяченко Т.Г., Смелянець Г.Є., дата та місце винесення рішення: 16.02.2018, Господарський суд Одеської області, просп. Шевченка, 29)

25.07.2017 Прокурор Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАРИБГОСП" (далі ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» про:

- припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 99га, розташованої на території Біляївського району Одеської області з цільовим призначенням для розміщення рибдільниці ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАРИБГОСП", яке здійснюється на підставі акту на право постійного користування землею серії І-ОД №002967, виданого 29.01.2001 ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП";

-скасування Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №002967, виданого 29.01.2001 ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП";

-скасування запису про реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №002967, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №61;

-скасування в поземельній книзі запису щодо державної реєстрації за ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП" земельної ділянки площею 99га, розташованої на території Біляївського району Одеської області;

-зобовязання ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАРИБГОСП" повернути земельну ділянку, загальною площею 99га, що фактично використовується ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАРИБГОСП", до земель комунальної та державної власності відповідно, зокрема, частину земельної ділянки, площею 61га, розташовану на території Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області в межах населеного пункту, повернути Великодальницькій сільській раді, іншу частину, площею 38га, що знаходиться на території Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населеного пункту, повернути Одеській обласній державній адміністрації шляхом складання актів прийому-передачі.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що 29.12.2001 ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП" було видано Державний акт серії І-ОД №002967 на право постійного користування земельною ділянкою, площею 99га, розташованої на території Біляївського району Одеської області. Прокурор вважає, що даний державний акт підлягає скасуванню, а право постійного користування земельною ділянкою підлягає припиненню на підставі п. «в» ч.1 ст. 141 Земельного Кодексу України, оскільки 26.03.2009 проведено державну реєстрацію припинення ЗАТ «Одесарибгосп», в якості правонаступника якого в Єдиному державному реєстрі зазначено "ОДЕСАРИБГОСП", державна реєстрація припинення в результаті ліквідації останнього проведена 09.09.2011 і жодного підприємства-правонаступника у реєстрі не зазначено.

ТОВ "ОДЕСАРИБГОСП", як і ТОВ "ОДЕСАРИБГОСП" жодних дій щодо оформлення чи переоформлення права користування спірною земельною ділянкою не вчинялось, рішення про передачу спірної земельної ділянки у користування ТОВ «Одесарибгосп» ні Великодальницькою сільською радою, ні Одеською державною адміністрацією не приймалися, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування ОСОБА_6 не розроблявся та не затверджувався, земельні торги щодо земельної ділянки не проводилися, реєстрація прав ТОВ "ОДЕСАРИБГОСП" на вказану земельну ділянку у встановленому чинним законодавством порядку не здійснювалася.

Прокурор зазначив, що в даному випадку порушення інтересів держави полягає у порушенні відповідачем встановленого чинним законодавством порядку одержання права на користування землею, з огляду на що спірна земельна ділянка полягає поверненню до земель комунальної та державної власності. Також прокурором зазначено, що в результаті використання ТОВ "ОДЕСАРИБГОСП"спірної земельної ділянки місцевий бюджет Великодальницької сільської ради недоотримує значні кошти у вигляді плати за землю.

Рішенням Господарського суду Одеської області (головуючий суддя Степанова Л.В., судді: Дяченко Т.Г., Смелянець Г.Є.) від 16.02.2018 позов прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАРИБГОСП" задоволено; припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 99га, розташованої на території Біляївського району Одеської області з цільовим призначенням для розміщення рибдільниці ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАРИБГОСП", яке здійснюється на підставі акту на право постійного користування землею серії І-ОД №002967, виданого 29.01.2001 ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП"; скасовано державний акт на право постійного користування землею серії І-ОД №002967, виданий 29.01.2001 ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП"; скасовано запис про реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №002967, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №61; скасовано в поземельній книзі запис щодо державної реєстрації за ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП" земельної ділянки площею 99га, розташованої на території Біляївського району Одеської області; зобовязано ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" (67602, Одеська область, м. Біляївка, 6-й кілометр автошляху Біляївка Яськи, ) повернути земельну ділянку, загальною площею 99га, що фактично використовується ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАРИБГОСП", до земель комунальної та державної власності відповідно, зокрема, частину земельної ділянки, площею 61га, розташовану на території Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області в межах населеного пункту повернути Великодальницькій сільській раді (67668, Одеська область, Біляївський район, с. Великий Дальник, вул. Б. Хмельницького, 3, ), іншу частину, площею 38га, що знаходиться на території Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населеного пункту, повернути Одеській обласній державній адміністрації (65032, м. Одеса, пр-т Шевченка, 4, ) шляхом складання актів прийому-передачі; стягнуто з ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАРИБГОСП" (67602, Одеська область, м. Біляївка, 6-й кілометр автошляху Біляївка Яськи, ) на користь Прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, ) 246400 /двісті сорок шість тисяч чотириста/ грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» не є підприємством державної або комунальної власності і відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України не має права постійного користування земельною ділянкою. На підставі ст. 141 Земельного кодексу України, приймаючи до уваги припинення ЗАТ «ОДЕСАРИБГОСП», якому було надано спірну земельну ділянку у постійне користування та припинення його правонаступника ТОВ «ОДЕСРИБГОСП» без зазначення наступних правонаступників, суд дійшов висновку, що право постійного користування земельною ділянкою площею 99 га, розташованої на території Біляївського району Одеської області за ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» підлягає припиненню. З огляду на припинення права постійного землекористування відповідачу суд зазначив, що державний акт І-ОД №002967 від 29.01.2001, підлягає скасуванню, зазначивши при цьому, що вимоги про скасування запису про реєстрацію Державного акту в книзі записів державних актів та запис в поземельній книзі державної реєстрації за ЗАТ «ОДЕСАРИБГОСП» земельної ділянки - є похідними і також підлягають задоволенню.

Внаслідок задоволення вищевказаних позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобовязання ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» повернути спірну земельну ділянку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, ТОВ ОДЕСАРИБГОСП звернулося з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2018 по справі № 916/1776/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області відмовити у повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення Господарського суду першої інстанції є незаконним, непоґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішенні Господарського суду обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Мотивуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права, полягає у недотриманні приписів ч.4 ст.56, ч.3,4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, оскільки представник органу місцевого самоврядування, предявляючи та підтримуючи позовні вимоги в інтересах Великодальницької сільської ради, перевищив свої повноваження, надані Конституцією України та Господарським процесуальним кодексом України.

Апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги посилання відповідача на те, що він є правонаступником ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП», обґрунтовуючи це нормами ст. 109 Цивільного кодексу України. Заявник апеляційної скарги зазначає, що ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» було створене шляхом виділу із ТОВ «ОДЕСРИБГОСП» з правонаступництвом останнього в частині прав та обовязків, визначених Розподільчим балансом. На думку апелянта суд першої інстанції не в повній мірі вивчив питання щодо правонаступництва, не застосував закон, який підлягав застосуванню, не надав оцінку доказам, наданим ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП», що в свою чергу призвело до хибного висновку щодо відсутності правонаступництва між ТОВ «ОДЕСРИБГОСП» та ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП».

Відповідач вважає, що набуте у законний спосіб право постійного користування перейшло в порядку правонаступництва до ТОВ «Одесарибгосп» від ТОВ «Одесрибгосп» за розподільчим балансом у результаті реорганізації останнього, а порядок і строк переоформлення права постійного користування законодавством не визначено, тобто, на думку апелянта, може бути здійснено будь-коли.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки тому, що заступником прокурора Одеської області невірно визначено в позові вартість земельної ділянки, як базу для нарахування судового збору та відповідно ціни позову.

09.07.2018 до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від прокуратури Одеської області, в якому заступник прокурора просить апеляційну скаргу ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» відхилити; а рішення господарського суду Одеської області від 16.02.2018 у справі № 916/1776/17 залишити без змін.

У відзиві заступник прокурора вказує, що оскаржуване судове рішення є законним, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права та на підставі вірно та повно встановлених обставин справи, з дослідженням усіх наявних по справі доказів, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки суперечать матеріалам справи на нормам чинного законодавства.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 30.05.2018 відкрито апеляційне провадження по справі №916/1776/17 за апеляційною скаргою ТОВ ОДЕСАРИБГОСП на рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2018.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 апеляційну скаргу ТОВ ОДЕСАРИБГОСП на рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2018 призначено до розгляду на 09.07.2018.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06.07.2018, у звязку з перебуванням судді-учасника колегії ОСОБА_7 у відпустці, апеляційну скаргу ТОВ ОДЕСАРИБГОСП на рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2018 прийнято до провадження колегією суддів у новому складі: головуючий суддя Принцевська Н.М., судді: Діброва Г.І., Ярош А.І.

В судовому засіданні 09.07.2018 оголошено перерву по справі №916/1776/17 до 18.07.2018.

В судове засідання 18.07.2018 зявились представники сторін. Представник ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягав на її задоволенні та на скасуванні рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про відмову в задоволенні позовних вимог прокуратури.

Представники прокуратури та інших учасників провадження заперечували проти доводів апелянта, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що Рішенням Біляївської районної ради народних депутатів від 28.12.2001 №250-XХІІІ у постійне користування ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП" було передано земельну ділянку, площею 99га для розміщення рибдільниці. На підставі вказаного рішення 29.12.2001 ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП" було видано Державний акт серії І-ОД №002967 на право постійного користування земельною ділянкою, площею 99га, розташованої на території Біляївського району Одеської області, який зареєстровано в Книзі записів актів на право постійного користування землею за №61. (т.1, а.с.23-26, 137)

26.03.2009 на підставі рішення засновників проведено державну реєстрацію припинення ЗАТ «ОДЕСАРИБГОСП» в результаті реорганізації (шляхом перетворення), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій. В якості правонаступника ЗАТ «ОДЕСАРИБГОСП» в реєстрі зазначено ТОВ «ОДЕСРИБГОСП», державна реєстрація якого проведена 27.03.2009 (т.1, а.с 31-39)

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що 28.01.2010 проведено державну реєстрацію ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП», створену шляхом виділу, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій. Згідно інформації, що мітиться в реєстрі зареєстрована юридична особа ТОВ ОДЕСАРИБГОСП» є правонаступником ТОВ «ОДЕСРИБГОСП» (т.1, а.с. 40-46)

09.09.2011 проведено державну реєстрацію припинення ТОВ «ОДЕСРИБГОСП» в результаті його ліквідації. (т.1, а.с. 31-39)

Відповідно до Статуту ТОВ «ОДЕСРИБГОСП» ОСОБА_6 засновано відповідно до рішення зборів засновків шляхом перетворення Закритого акціонерного товариства «ОДЕСАРИБГОСП» у ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «ОДЕСРИБГОСП», яке є правонаступником ЗАТ «ОДЕСАРИБГОСП». (т.1, а.с. 94-105)

Відповідно до п.1.1 Статуту ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» ОСОБА_6 засновано відповідно до рішення зборів засновників шляхом виділу товариства з обмеженою «ОДЕСАРИБГОСП» із товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСРИБГОСП» та є частковим правонаступником ТОВ «ОДЕСРИБГОСП». До ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» переходить частина прав та обовязків згідно Розподільчого балансу. (т.1, а.с. 106-118)

Згідно наявної в матеріалах справи копії Розподільчого балансу ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» стає частковим правонаступником прав та обовязків ТОВ «ОДЕСРИБГОСП», зокрема, є правонаступником на державний акт на право постійного користування землею, площею 99 га, виданий Закритому акціонерному товариству «ОДЕСАРИБГОСП» Біляївською районною ОСОБА_3 народних депутатів Біляївського району Одеської області України 29 грудня 2001 року. (т. 1 а.с. 119-136)

Сторонами не заперечується факт користування ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» земельною ділянкою площею 99 га, розташованої на території Біляївського району Одеської області, що стало підставою для звернення прокуратури з відповідним позовом до Господарського суду Одеської області.

Судова колегія не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції та вважає його таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви, прокурор, звертаючись до суду з позовом, посилається на п. «в» ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України, зазначаючи при цьому, що у відповідача не виникло права постійного користування спірною земельною ділянкою, оскільки останній не входить до кола осіб, які мають право постійного землекористування відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України, а право постійного користування ЗАТ «ОДЕСАРИБГОСП» припинилося внаслідок ліквідації його правонаступника ТОВ «ОДЕСРИБГОСП». Разом з тим, зазначаючи про відсутність у відповідача права постійного користування, в прохальній частині позовної заяви прокурор просить припинити ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» право постійного користування земельною ділянкою на підставі Державного акту, виданого ЗАТ «ОДЕСАРИБГОСП».

Судова колегія зазначає, що право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством.

Стаття 141 Земельного кодексу України визначає підстави припинення права користування земельною ділянкою, до яких віднесено: добровільну відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Примусове припинення прав на земельну ділянку відповідно до ст. 143 Земельного кодексу України здійснюється у судовому порядку у разі: використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; не усунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; конфіскації земельної ділянки тощо.

З положень ст. 143 Земельного кодексу України вбачається, що перелік підстав примусового припинення прав на земельну на земельну ділянку в судовому порядку є вичерпним.

Як вже зазначалося, пунктом «в» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, крім іншого, припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Верховний Суд України у постанові від 21.02.2011 року по справі за позовом Сімферопольського міжрайонного природоохоронного прокурора до Фороської селищної ради Автономної Республіки Крим, треті особи - Національний університет біоресурсів і природокористування України, Кримський державний агротехнологічний університет, про скасування рішень ОСОБА_3 дійшов висновку, що наведені приписи слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається в примусовому порядку лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

Відповідно до ч.1 ст. 109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обовязків юридичної особи до однієї або кількох створених нових юридичних осіб.

В даному випадку ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» в частині спірних прав та обовязків є правонаступником ТОВ «ОДЕСРИБГОСП», який в свою чергу був правонаступником ЗАТ «ОДЕСАРИБГОСП», а тому положення п. в ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги в частині невідповідності висновку суду першої інстанції вимогам чинного законодавства стосовно того, що ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» не є правонаступником ТОВ «ОДЕСРИБГОСП». Такий висновок суду першої інстанції спростовується інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також Статуті ОСОБА_6.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про припинення права постійного землекористування у звязку з ліквідацією підприємства без правонаступника є помилковим та таким, що суперечить нормам чинного законодавства.

Разом з тим, незважаючи на те, що ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» є в частині спірних прав та обовязків правонаступником ТОВ «ОДЕСРИБГОСП», судова колегія не погоджується з доводами апелянта, що до нього перейшло право саме постійного користування земельною ділянкою від ТОВ «ОДЕСРИБГОСП», з огляду на наступне.

Ст. 126 Земельного Кодексу України в редакції, чинній на момент видачі спірного державного акту, передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Земельний кодекс України (в редакції, чинній на момент видання Державного акту) і Земельний кодекс України (в редакції, чинній на момент створення ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП») не передбачають жодних виняткових підстав для автоматичного набуття права користування земельними ділянками правонаступниками колишніх землекористувачів.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент видання Державного акту) надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Згідно зі ст. 123 Земельного кодексу України (в чинній редакції) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Отже, автоматичне переоформлення прав землекористування діючим законодавством України не передбачено, тобто, перехід до правонаступника (ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП») частини майнових прав і обовязків ТОВ «ОДЕСРИБГОСП» не породжує автоматичний перехід до новоствореного підприємства відповідача права саме постійного користування земельною ділянкою, як і в минулому не відбулося переходу до ТОВ «ОДЕСРИБГОСП» такого права постійного користування земельною ділянкою, яка була відведена ЗАТ «ОДЕСАРИБГОСП».

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент реєстрації ТОВ «ОДЕСРИБГОСП» та ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП») право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності.

В пункті 6 розділі 10 Перехідних положень Земельного кодексу України зазначено, що юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Рішенням Конституційного суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 неконституційним визнано цей пункт в частині встановлення державою строку для переоформлення прав на землю без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. При цьому, даним рішенням не було визнано неконституційним взагалі обовязок громадян, підприємств, установ та організацій переоформити право користування або власності землею у загальному порядку.

Отже, судова колегія зазначає, що чинне законодавство України не містить норм, які б передбачали можливість правонаступництва саме в земельних правовідносинах і не регулює заміну землекористувача, а розповсюджується на право юридичної особи на переоформлення права постійного користування при його наявності, або на оформлення права користування у встановленому чинним законодавством порядку без визначення конкретних строків такого оформлення. У даному випадку відповідач не є підприємством, установою, організацією, які належать до державної або комунальної власності, а відповідно може набути земельну ділянку у користування на умовах оренди і які мають переважні права на належне оформлення правовідносин з власником землі.

Судовою колегією відхиляються заперечення Заступника прокурора області, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу стосовно того, що в результаті використання ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» спірної земельної ділянки місцевий бюджет Великодальницької сільської ради недоотримує значні кошти у вигляді плати за землю, чим порушуються права сільської ради, оскільки в даному випадку це не є предметом розгляду даної справи, до того ж прокурор і сільська рада не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації в особі Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в частині припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 99га, розташованої на території Біляївського району Одеської області з цільовим призначенням для розміщення рибдільниці ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАРИБГОСП", яке здійснюється на підставі чинного ОСОБА_8 на право постійного користування землею серії І-ОД №002967, виданого 29.01.2001 ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП" задоволенню не підлягають.

Позивачем також заявлено вимоги про скасування Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №002967, виданого 29.01.2001 ЗАТ «ОДЕСАРИБГОСП».

Судова колегія вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині помилковим та таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог, виходячи з наступного.

Державний акт на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності або користування і видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що були прийняті в межах їх повноважень.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язків характер для суб'єктів цих відносин, підставами для визнання акту недійсним (а не його скасування) є невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

В даному випадку позовних про визнання недійсним Державного ОСОБА_8 з будь-яких підстав позивачем заявлено не було.

За наявності чинного Державного акту, який не було рішенням суду визнано недійсним, зокрема, з причини наявності доведеного порушення у зв'язку з прийняттям відповідного ОСОБА_8 прав та охоронюваних законом інтересів визначених прокурором позивачів по справі, підстави для його скасування відсутні.

Прокурором не доведено суду належними засобами доказування порушення будь-яких норм чинного законодавства України на момент видачі спірного Державного акту з боку відповідача та органу місцевого самоврядування, рішення якого також є чинним.

Крім того, судова колегія вважає, що прокурором не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення прав чи законних інтересів Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в даній справі, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на зазначене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування запису про реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №002967, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №61 та скасування в поземельній книзі запису щодо державної реєстрації за ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП" земельної ділянки площею 99га, розташованої на території Біляївського району Одеської області.

Щодо позовних вимог в частині зобовязання ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАРИБГОСП" повернути земельну ділянку, загальною площею 99га, що ним фактично використовується, до земель комунальної та державної власності Великодальницькій сільській раді та Одеській обласній державній адміністрації шляхом складання актів прийому-передачі, судова колегія зазначає наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, прокурор посилається на ст. 1212 Цивільного кодексу України, зазначаючи при цьому, що ТОВ «ОДЕСАРИБГОСП» спірна земельна ділянка набута без достатньої правової підстави з огляду на що, підлягає поверненню власникам.

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з такими доводами позивача і вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині помилковим з огляду на те, що, як зазначалося вище у відповідача є право користування спірною земельною ділянкою, яке має бути оформлене належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, яке регулює земельні правовідносини, оскільки останній є правонаступником ТОВ «ОДЕСРИБГОСП».

Підсумовуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, у звязку з чим підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судовою колегією розглянуті та відхилені доводи заявника апеляційної скарги щодо невірного визначення в позовні заяві вартості земельної ділянки і як наслідок ціни позову для нарахування судового збору, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімумі для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того, п.п.2 ч.2 цієї ж статті визначено, що ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Якщо в позовній заяві обєднано дві або більше вимог немайнового характеру, повязаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (п.2.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Згідно даних Головного управління Держгеокадастру в Одеській області нормативна грошова оцінка 1 кв.м земель несільськогосподарського призначення (крім земель населених пунктів), категорії землі водного фонду Біляївського району становить 2,38 грн./кв.м, нормативна грошова оцінка 1 кв.м земель с.Великий Дальник Біляївського району Одеської області становить 397,49 грн./кв.м.

З огляду на зазначене, прокурором вірно визначено вартість спірної земельної ділянки та з врахуванням обсягу заявлених позовних вимог немайнового та майнового характеру, сплачено судовий збір у встановленому законом розмірі.

Також судом апеляційної інстанції відхилено доводи стосовно недотримання приписів ч.4 ст.56, ч.3,4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та перевищення своїх повноважень представником органу місцевого самоврядування, предявляючи та підтримуючи позовні вимоги в інтересах Великодальницької сільської ради, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві чи іншій заяві, обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За ч. 4 ст. 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Згідно з ч. 1 ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

За ч. 1 ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування, матеріальною основою якого є, у тому числі, нерухоме майно, правомочності власника щодо якого від імені територіальної громади виконує відповідна рада.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Крім того, відповідно до ст. 18-2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Статтею 189 Земельного кодексу України унормовано, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, прокурор, з посиланням на законодавство, обґрунтував в позовній заяві наявність, на його думку, порушень інтересів держави, а також зазначив підставу для звернення до суду в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» - нездійснення органом місцевого самоврядування Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області захисту інтересів держави. При цьому в позові вказано, що порушення інтересів держави полягає в незаконному володінні, користуванні, розпорядженні майном (земельною ділянкою), чим завдається шкода інтересам територіальної громади.

У звязку з тим, що Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області, яка відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України наділена державою повноваженнями щодо розпорядження землями територіальної громади міста, на переконання прокурора, тривалий час не вживає заходи щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю територіальної громади - земельною ділянкою, прокуратура Одеської області в межах своїх повноважень та відповідно до чинного законодавства України звернулась до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.

Враховуючи, що предметом спору по даній справі є земельна ділянка, частина якої розташована на території Великодальницької сільської ради Біляївського району в межах населеного пункту, прокурором правомірно визнано в якості позивача саме цю раду.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Одеський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю ОДЕСАРИБГОСП на рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2018 року по справі №916/1776/17 підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю ОДЕСАРИБГОСП на рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2018 року по справі №916/1776/17 задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2018 року по справі №916/1776/17 скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю ОДЕСАРИБГОСП про:

- припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 99га, розташованої на території Біляївського району Одеської області з цільовим призначенням для розміщення рибдільниці ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАРИБГОСП", яке здійснюється на підставі акту на право постійного користування землею серії І-ОД №002967, виданого 29.01.2001 ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП";

-скасування Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №002967, виданого 29.01.2001 ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП";

-скасування запису про реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №002967, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №61;

-скасування в поземельній книзі запису щодо державної реєстрації за ЗАТ "ОДЕСАРИБГОСП" земельної ділянки площею 99га, розташованої на території Біляївського району Одеської області;

-зобовязання ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАРИБГОСП" повернути земельну ділянку, загальною площею 99га, що фактично використовується ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАРИБГОСП", до земель комунальної та державної власності відповідно, зокрема, частину земельної ділянки, площею 61га, розташовану на території Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області в межах населеного пункту, повернути Великодальницькій сільській раді, іншу частину, площею 38га, що знаходиться на території Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населеного пункту, повернути Одеській обласній державній адміністрації шляхом складання актів прийому-передачі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 23.07.2018 року.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

ОСОБА_8