ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018 Справа № 917/185/18

За первісною позовною заявою ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Воскобійники" АДРЕСА_1

про визнання права власності на виробничі будівлі та споруди молочно-товарної ферми №1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, а саме: корівник №5; корівник №4; корівник №3; корівник №2; корівник №1; склад комбікормів; силосна спору

за зустрічною позовною заявою Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Воскобійники" Воскобійники, Шишацький район, Полтавська область,38012

до ОСОБА_1 АДРЕСА_1

про визнання права власності

Суддя Гетя Н.Г.

Секретар судового засідання Михатило А.В.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) :

ОСОБА_2, довіреність від 21.12.17

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом):

не з'явився

Фіксування судового процесу здійснюється за допомогою технічних засобів (аудіозапис).

Після виходу з нарадчої кімнати в судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст.233 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглядається первісна позовна заява ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Воскобійники" про визнання права власності на виробничі будівлі та споруди молочно-товарної ферми №1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, а саме: корівник №5; корівник №4; корівник №3; корівник №2; корівник №1; склад комбікормів; силосна споруда, пункт штучного осіменіння; вагова; прохідна; навіс; телятник літній; навіс; телятник літній, силосна споруда; телятник літній, водонапірна вежа № 3; водонапірна вежа № 2; водонапірна вежа № 1; септик; Арт свердловина; огорожа; ворота-бшт; хвіртка; огорожа; дорога.

Зустрічна позовна заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Воскобійники" до ОСОБА_1 про визнання права власності право власності на виробничі будівлі та споруди молочно-товарної ферми №1, які розташовані за адресою: с Воскобійники, вул. Центральна, 31, а саме:

літ. «А-1» корівник №5, 2193,8 кв.м., в складі приміщення: 1 приміщення для утримання тварин, 1636,2 кв.м.; 11 коридор, 13,0 кв.м.; 12 вакуумна , 8,8 кв.м.-; 13 мийка, 31,3 кв.м.; 14 комора, 17,4 кв.м.; 15 коридор, 3,9 кв.м.; 16 побутова, 12,0 кв.м.; 17 комора, 8,6 кв.м.; 18 приміщення для тварин, 63,2 кв.м.;" 19 приміщення для утримання тварин, 250,9 кв.м.; 20 галерея, 148,5 кв.м.;

- літ. «Б-1» корівник № 4, 1790,5 кв.м., в складі приміщень: 1 приміщення для утримання тварин, 1640,7 кв.м.; 12 коридор, 16,5 кв.м.; 13 вакуумна, 8,6 кв.м.; 14 мийка, 29,9 кв.м.; 15 компресорна, 17 кв.м.; 16 побутова, 20,1 кв.м.; 17 приміщення, 42,3 кв.м.; 18 коридор, 3,7 кв.м.; 19 приміщення, 5,0 кв.м"; 20 приміщення, 1,9 кв.м.; 21 коридор, 2,7 кв.м., 22 приміщення, 2,1 кв.м.;

- літ. «В-1» корівник №3, 1464,4 кв.м., в складі приміщень: 1 приміщення для утримання тварин, 1464,4 кв.м.;

- літ. «Г-1» корівник №2, 1593,9 кв.м., в складі приміщень: 1 приміщення для утримання тварин, 1473,7 кв.м.; 9 коридор, 26,5 кв.м.; 10 топочна, 15,1 кв.м.; 11 лабораторія, 10,3 кв.м.; 12 кімната персоналу, 12,4 кв.м.; 13 молочна кімната, 33,2 кв.м.; 14 вакуумна, 8,1 кв.м.; 15 душова, 1,6 кв.м.; 16 вбиральня, 2,5 кв.м.; 17 кімната ветлікаря, 10,5 кв.м.;

- літ. «Д-1» корівник №1, 1814,1 кв.м., в складі приміщень: 1 приміщення для утримання тварин, 1467,8 кв.м.; 11 машинне відділення, 18,6 кв.м.; 12 мийка, 45,1 кв.м.; 13 топочна, 14,5 кв.м.; 13а душова, 1,1 кв.м.; 136 вбиральня, 2,2 кв.м.; 14 побутова, 18,8 кв.м.; 15 коридор, 24,8 кв.м.; 16 приміщення для тварин, 77,5 кв.м.; 17 тамбур, 7,8 кв.м.; 18 комора, 68,4 кв.м.; 19 комора, 46,7 кв.м.; 20 комора, 10,1 кв.м.; 21 комора, 10,7 кв.м.;

- літ. «Ж-1» склад комбікормів, 418,6 кв.м., в складі приміщення: 1 коридор, 25,4 кв.м.; 2 дизельна, 20,1 кв.м.; З побутова, 6,0 кв.м.; 4 кабінет, 13,3 кв.м.; 5 коридор, 7,7 кв.м.; 6 коридор, 15,0 кв.м.; 7 роздягальня, 9,5 кв.м.; 8 душова, 9,9 кв.м.; 9 душова, 10,2 кв.м.; 10 роздягальня, 9,8 кв.м.; 11 побутова, 17,9 кв.м.; 12 коридор, 16,8 кв.м.; 13 склад, 65,0 кв.м.; 14 склад, 54,7 кв.м.; 15 склад, 78,9 кв.м.; 16 склад, 16,4 кв.м.; 17 склад, 42,0 кв.м.;

- літ. «Н-1» пункт штучного осіменіння, 42,2 кв.м., в складі приміщення: 1 хол, 27,1 кв.м.; 2 лабораторія, 10,6 кв.м.; З комора, 4,5 кв.м.;

- літ. «О-І» вагова, 11,3 кв.м., в складі приміщення: 1 вагова, 11,3 кв.м.;

- літ. «П-1» прохідна, 7,6 кв.м., в складі приміщення: 1 тамбур, 1,1 кв.м.; чергова, 6,5 кв.м.;

- літ. «Р» навіс;

- літ. «X» телятник літній;

- літ. «х» телятник літній;

- літ. «хі» телятник літній;

- літ. «Я» навіс;

- «№ 1» силосна споруда;

- «№ 2» водонапірна вежа № 3;

- «№ 3» водонапірна вежа № 2;

- «№ 4» водонапірна вежа № 1;

- «№ 5» септик;

- «№ 6» Арт свердловина;

- «№ 8» ворота;

- «№ 9» хвіртка;

- «№10» ворота;

- «№12» ворота;

- «№13» ворота;

- «№14» ворота;

- «№15» ворота;;

- «№ 11» огорожа;

- «№ 16» огорожа;

- «№ 18» дорога

- «№23» силосна споруда;

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.03.2018 р. позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

30.03.2018р. зустрічну позовну заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Воскобійники" прийнято для спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об'єднати в одне провадження з первісним позовом, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.04.2018р. продовжено строк проведення підготовчого провадження.

22.05.2018р. за х. канцелярії суду №5037 від ОСОБА_1 надійшла заява про залишення без розгляду первісної позовної заяви ОСОБА_1 до СТОВ "Воскобійники" про визнання права власності на виробничі будівлі та споруди молочно-товарної ферми №1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, а саме: корівник №5; корівник №4; корівник №3; корівник №2; корівник №1; склад комбікормів; силосна спору.

Ухвалою суду від 22.05.2018р. первісну позовну заяву ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Воскобійники" про визнання права власності на виробничі будівлі та споруди молочно-товарної ферми №1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, а саме: корівник №5; корівник №4; корівник №3; корівник №2; корівник №1; склад комбікормів; силосна споруда, пункт штучного осіменіння; вагова; прохідна; навіс; телятник літній; навіс; телятник літній, силосна споруда; телятник літній, водонапірна вежа № 3; водонапірна вежа № 2; водонапірна вежа № 1; септик; Арт свердловина; огорожа; ворота-бшт; хвіртка; огорожа; дорога - залишено без розгляду.

22.05.2018р. закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Таким чином, про дату, час та місце проведення судового засідання господарський суд Полтавської області повідомляв відповідача належним чином. Ухвали суду у даній справі були своєчасно розміщені судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

В судовому засіданні 16.07.2018 року відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено про дату складання повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Позові вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що рішенням зборів уповноважених членів колективного пайового сільськогосподарського товариства «Воскобійники», викладеного у протоколі № 1 і^від 19 лютого 2000 року, колективне пайове сільськогосподарське товариство «Воскобійники» реорганізовано шляхом перетворення в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Воскобійники», яке стало правонаступником всіх прав та обов'язків колективного пайового сільськогосподарського товариства «Воскобійники» (копії архівної довідки від 26.11.2015р., статуту СТОВ «Воскобійники» додаються).

Так, відповідно до протоколу №1 зборів засновників СТОВ «Воскобійники» від 25 березня 2000 року, статутний капітал СТОВ «Воскобійники» створений його засновниками із майнових паїв цілісного майнового комплексу в розмірі 9 297 433, 96 грн., передача майна здійснювалася єдиним майновим комплексом згідно акту передачі в присутності створеної комісії (копія архівного витягу із протоколу №1 зборів засновників СТОВ «Воскобійники» від 25.03.2000р. додається).

Відповідно до Акту передачі майна КПСГП «Воскобійники» для проведення паювання і передачі майна після його розпаювання до статутного фонду СТОВ «Воскобійники» громадянами-власниками майнових паїв від 09.03.2000р., СТОВ «Воскобійники» отримано у власність цілісний майновий комплекс в складі якого знаходилось нерухоме майно, зокрема, виробничі будівлі та споруди молочно-товарної ферми №1, які розташовані за адресою: с Воскобійники, вул. Центральна, 31, зокрема: літ. «А-1» корівник №5; літ. «Б-1» корівник № 4; літ. «В-1» корівник; №3; літ. «Г-1» корівник №2і^дід^«Д-1»

корівник №1; літ. «Ж-1» склад комбікормів; літ. «Н-1» пункт штучного осіменіння; літ. «О-І» вагова; літ. «П-1» прохідна; літ. «Р» навіс; літ. «X» телятник літній; літ. «х» телятник літній; літ. «хі» телятник літній; літ. «Я» навіс; «№ 1» силосна споруда; «№23» силосна споруда; «№ 2» водонапірна вежа № 3; «№ 3» водонапірна вежа № 2; «№ 4» водонапірна вежа № 1; «№ 5» септик; «№ 6» Арт свердловина; «№ 8» ворота; «№ 9» хвіртка; «№10» ворота; «№12» ворота; «№13» ворота; «№14» ворота; «№15» ворота; «№ 11» огорожа; «№ 16» огорожа; «№ 18» дорога (витяг з Акту передачі майна КПСГП «Воскобійники» від 09.03.2000р., копія технічного паспорту на виробничі будівлі молочно-товарної ферми № J додаються).

Загальна вартість вищезазначеного майна, відповідно Акту передачі майна КПСГП «Воскобійники» для проведення паювання і передачі майна після його розпаювання до статутного фонду СТОВ «Воскобійники» громадянами - власниками майнових паїв від 09 березня 2000 року, становить 1085364,92 грн.

Позивач за зустрічним позовом на підставі ст. 115 ЦК України просить суд визнати право власності на майно відповідно до Акту передачі майна.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Згідно з п.2 ст.3 Цивільного Кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми права, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Передумовою для застосування ст. 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Позивачем у такому позові може бути лише особа, яка вже є власником майна, а відповідачем - особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Предметом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна.

Вказаний спосіб захисту права власності в порядку пов'язаний з тим, що право власності має спиратись на певний титул, щоб бути доведеним перед іншими особами. Саме суд в разі виникнення спору здійснює це доведення.

Рішення суду про визнання права власності, яке прийнято за результатами розгляду позову, поданого в порядку ст. 392 Цивільного кодексу України, є правозахисним актом і спрямоване на захист наявного у позивача права власності.

У зв'язку із цим, момент виникнення права не залежить від набрання рішенням суду законної сили, оскільки підставою для прийняття рішення є наявність у позивача до звернення до суду тих матеріально-правових фактів, з якими закон пов'язує виникнення права власності.

Підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності, згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України, є оспорювання або не визнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

За змістом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача, а також - належності обраного способу судового захисту.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав, зокрема, прав суб'єктів господарювання, визначений частиною 2статті 16 ЦК України та частиною 2 статті 20 ГК України, однак, не є вичерпним і суд може захистити цивільне право іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права (частина 2 статті 16 ЦК України та частина 2 статті 20 ГК України) підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що є частиною національного законодавства з 1997 року, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, тобто такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України відповідно до Постанов від 21.05.2012 у справі №6-20цс11 та від 15.04.2015 у справі №6-55цс15.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З огляду на обраний позивачем спосіб захисту свого права, в контексті приписів ст. 392 Цивільного кодексу України, предметом доказування, а відповідно і судової оцінки у справі є як наявність у позивача права власності на спірне майно, так і порушення (невизнання) такого права відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем належними та допустимими засобами доказування не доведено суду того, що відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності на спірне майно.

Відповідно до частини 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. З наведеного слідує, що порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши усі докази всукупності, керуючись нормами чинного законодавства суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судовий збір, відповідно до статті 129 ГПК україни, слід покласти на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232, 233, 237,238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовити

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 23.07.2018р.

Суддя Гетя Н.Г.