РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року Справа № 906/182/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Розізнана І.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився

відповідача: ОСОБА_1 - посв.№ 27 від 12.07.94, ОСОБА_2 довіреність № 31 від 09.01.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 17.05.18р. суддею Шніт А.В. о 16.30 у м.Житомирі, повний текст складено 22.05.18р. у справі № 906/182/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс"

до Державного підприємства "Житомирське лісове господарство"

про стягнення 16428,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс" (надалі позивач) звернулося до господарського суду Житомирської області до Державного підприємства "Житомирське лісове господарство" (надалі відповідач) з позовною заявою (а.с. 4-8) про стягнення 16428,40грн.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 17 травня 2018 у справі №906/182/18, у задоволенні позову відмовлено (а.с.140-143).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що немає вини відповідача у відсутності фітосанітарного сертифікату, яке виявлено на станції Вадул-Сірет, так як матеріалами справи підтверджено, що відповідач на момент передачі вантажу у вагони №68803170 та №63648398 разом з накладними ЦИМ/СМГС №425702 та №425710 від 17.02.2016 на станції Житомир для відправлення вагонів до місця призначення надав всі супровідні документи. Відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованих позивачу платежів за час затримки вагону.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою (а.с.160-163) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 17.05.2018 року у даній справі і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

У апеляційній скарзі позивач посилається на обставини, зазначені у позовній заяві та вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, порушує норми матеріального та процесуального права, у зв»язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню у повному обсязі.

Як на підставу скасування посилається на ту обставину, що протокол оперативної наради від 12.04.2016 , на який посилається суд, не був предметом дослідження при розгляді даної справи та не був взятий до уваги господарським судом м.Києва як доказ додання відповідачем фітосанітарних сертифікатів до залізничних накладних при відправленні вантажу по справі №910/7125/17.

Крім того, зазначає, що перевірка правильності заповнення залізничної накладеної є лише правом залізниці а не її обов»язком та жодним чином не підтверджує факту наявності в комплекті з перевізними документами фітосанітарних сертифікатів.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надіслання відповідачу 20.01.2016 інструкції Експедитора, яка передбачена додатком до договору №1 від 13.01.20 і у якій передбачено відсутність відповідальності експедитора за відсутність необхідних для перевезення документів.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.06.2018 відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 11 липня 2018 р. на 12:00 год. (а.с. 158-159).

09.07.2018 на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, у якому останній заперечує її вимоги та доводи, вважає їх необґрунтованими. Вказує, що вантажовідправником буди дотримані усі вимоги законодавства щодо оформлення вантажу, що і було встановлено під час розгляду справи судом першої інстанції. Відтак, рішення господарського суду Житомирської області від 17.05.2018 року у даній справі ухвалене відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, судом з»ясовано всі обставини справи та надано належну оцінку доказам.

В судовому засіданні 11 липня 2018р. представники відповідача заперечили вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, надали пояснення по суті справи, просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 17.05.2018 року у даній справі без змін. Не заперечили щодо розгляду справи за відсутності апелянта.

Представник позивача (апелянт) у судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відомості про місцезнаходження відповідача підтверджуються даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витяги з якого наявні у матеріалах справи.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника відповідача, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, оскільки у матеріалах справи наявна його апеляційна скарга з викладеною у ній правовою позицією щодо оскаржуваного рішення, і останній не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.12.2015 між ТОВ Метрудтранс" (експедитор, позивач) та ДП "Житомирське лісове господарство" (клієнт, відповідач) укладено договір на ТЕО №МРТ-114 (далі - договір), за умовами якого, експедитор зобов'язався, за винагороду, за дорученням і за рахунок клієнта, організувати перевезення експортно-імпортних і внутрішніх вантажів залізничним транспортом по території України, Росії, а також інших держав СНД в обсягах та за напрямками згідно заявки клієнтів.(п.1.1 договору) (а.с. 12-17).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що клієнт зобов'язаний у суворій відповідності з інструкціями експедитора, під час оформлення перевізних документів, вносити у відповідні графи залізничних накладних відповідні дані. Відповідальність за можливі додаткові витрати, викликані неправильним оформленням перевізних документів, покладається на клієнта, за умови належних інструкцій експедитора.

Відповідно до п.3.6 договору, клієнт зобов'язаний оплачувати послуги експедитора з організації перевезення і транспортно-експедиторське обслуговування (ТЕО) вантажів за узгодженими ставками, а також додаткові витрати невраховані при узгодженні договірної ставки, яки виникли на шляху прямування вантажу при наданні експедитором рахунку і документів, що підтверджують такі витрати.

Клієнт оформляє накладні СМГС у суворій відповідності з інструкціями та порядком, зазначеним експедитором. Клієнт забезпечує наявність в комплекті з накладними СМГС документів (рахунок-фактура), пакувальний лист, сертифікати, карантинні дозволи та інше), необхідних у разі виконання митних та інших процедур на прикордонних станціях (п.3.11 договору).

У пункті 4.3 договору визначено, що клієнт перераховує на поточний рахунок експедитора суму, яка включає в себе відшкодування витрат експедитора, експедиційне обслуговування, винагорода експедитора з нарахуванням на ці суми ПДВ за нормативними ставками.

На виконання умов договору, 17.02.2016 експедитор надав клієнту послуги з організації перевезення вантажу, на підставі чого 17.02.2016 ДП "Житомирське лісове господарство", як вантажовідправник, за накладними №425702 та №425710 відправив зі станції Житомир Південно-Західної залізниці на станцію Дорнешти ЧФР вагони №68803170 та № 63648398 з вантажем колоди із сосни (а.с. 101-102).

25.02.2016 на станції Вадул-Сірет Львівської залізниці складено акт загальної форми №312 про затримання о 16 год.20хв. вагонів №68803170 та №63648398, у зв'язку з відсутністю фітосанітарного сертифікату на вантаж, який перевозився у них на підставі накладної №425710 від 17. 02.2016 (а.с.48).

04.03.2016 складено акт загальної форми № 360, з якого вбачається, що новою поштою було надіслано фітосанітарний сертифікат, у зв'язку з чим вагони №68803170 та №63648398 можуть слідувати до станції призначення та відповідачем нараховано додаткові збори в загальному розмірі 16428,40грн (плата за користування вагонами - 9794,60грн, плата за зберігання вантажів - 5941,90грн, плата за маневрові роботи - 585,80грн, телегр. збір - 105,10грн) (а.с.49).

Позивач зазначає, що 12.04.2016 складено протокол оперативної наради при начальнику станції Житомир в якому встановлено, що 17.02.2016 при прийнятті вагонів до перевезення оформлення документів виконував товарний касир та до документів додано повний комплект супровідних документів в тому числі оригінали фітосанітарних сертифікатів № 75/07-011/ВХ-540808 та № 75/07-011/ВХ-540809. Нарада постановила, що вини працівників станції Житомир в затримці вагонів по станції Вадул-Сирет не вбачається; втрата сертифікатів могла виникнути на шляху прямування.

ПАТ "Укрзалізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" листом № ЦТЛ-10/2334 від 19.08.2016 повідомила позивача про проведення коригування платежів та віднесення на рахунок позивача додаткових зборів та платежів, пов'язаних із затриманням вагонів на загальну суму 16428,40 грн (а.с.18).

З виписки з особового рахунку ТОВ "Метрудтранс" станом на 01.09.2016 вбачається, що з рахунку позивача 29.08.2016 ПАТ "Укразалізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" списано грошові кошти у сумі 16428,40грн (а.с.50-52).

31.08.2016 ПАТ "Укрзалізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" склала коригування №8 до акту наданих послуг №2 від 29.02.2016, згідно з яким у зв'язку з уточненням наданих послу по організації перевезення вантажів, які були надані у період з 01 по 29 лютого 2016 року, вартість наданих послуг з ПДВ становить 16428,42грн (а.с.53). Позивач не погодився із сумою коригувань та здійснив відповідний запис у коригуванні №8 до акту наданих послуг №2 від 29.02.2016 .

В подальшому, з метою захисту порушених прав позивач звернувся до Господарського суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" про стягнення безпідставно списаних коштів.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 20.06.2017 у справі №910/7125/17, яке набрало законної сили, ТОВ "Метрудтранс" відмовлено у задоволенні позову (а.с.55-58).

Рішення суду обґрунтоване тим, що під час затримки вагонів №68803170 та №63648398 залізницею встановлено відсутність фітосанітарних сертифікатів, у зв'язку з чим з рахунку позивача списано відповідні кошти.

21.02.2018 позивач звернувся до вантажовідправника - ДП "Житомирське лісове господарство" з претензією №МРТ-4505 від 20.02.2018, в якій запропонував в добровільному порядку, протягом 7 календарних днів з моменту отримання претензії, сплатити на користь експедитора суму додаткових витрат у розмірі 16428,40грн (а.с.60-63).

Однак, відповідач залишив претензію позивача без відповіді та реагування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до п.3.6, п.4.3 договору ТЕО №МРТ-114 від 28.12.2015 обов'язок сплати суми додаткових зборів, пов'язаних з перевезенням вантажу, які виникли внаслідок затримки вагонів у зв'язку з відсутністю фітосанітарних сертифікатів та включених до перевізних документів, покладається на клієнта, тобто ДП "Житомирське лісове господарство".

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області із даним позовом.

Розглядаючи позовні вимоги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Пунктом 1 статті 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Аналогічне положення міститься і в ст.627 ЦК України, згідно якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 2 статті 12 Закону України "Про транспортно-експедиційну діяльність" визначено, що клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Згідно зі статтею 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організовувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Господарського кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням. Зокрема, на експедитора покладаються обов'язки з організації та виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Статтею 924 ЦК України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Як зазначено вище, на підставі укладеного між сторонами договору на ТЕО №МРТ-114 від 28.12.2015 експедитором 17.02.2016 було надано послуги з організації перевезення вантажу за накладними №425702 та №425710, місцем доставки вантажу, який направлявся відповідачем у вагонах №68803170 та №63648398 , визначено станцію Дорнешти, Румунія. Відтак, перевезення вантажу за вищевказаними накладними здійснювалось у міжнародному залізничному сполученні.

Відповідно до ч.4 ст.308 Господарського кодексу України у разі якщо для здійснення перевезення вантажу законодавством або договором передбачено спеціальні документи (посвідчення), які підтверджують якість та інші властивості вантажу, що перевозиться, вантажовідправник зобов'язаний передати такі документи перевізникові разом з вантажем.

Згідно із п.1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, на кожне відправлення вантажу відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну), накладна заповнюється відправнимком із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України.

Відповідно до п.6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно вимог абз.7 п.1.2. Правил оформлення перевізних документів, до накладної можуть додаватися додаткові супровідні документи та документи дозвільного характеру на відправлення вантажу контролюючих органів, необхідність одержання яких передбачена законами України.

За змістом §1, §4 ст.22 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС) відправник зобов'язаний додати до накладної супровідні документи, необхідні для виконання митних та інших правил на всьому шляху проходження вантажу, а також у випадку необхідності сертифікат і специфікацію. Всі супровідні документи, які додаються відправником до накладної, повинні бути ним названі в накладній в графі "Документи, додані відправником". Якщо відправником не будуть додані до накладної документ, який дає право на вивезення вантажу за кордон, то він зобов'язаний в накладній в графі "Особливі заяви відправника" вказати назву документа, його номер і дату видачі, а також митницю, до якої він направив цей документ. Якщо відправником не будуть додані до накладної сертифікат або специфікація, він повинен зробити в накладній в графі "Документи, додані відправником" відмітку про те, що додання таких документів не вимагається. Якщо відправник не виконає вимоги даного параграфу, то станції відправлення повинна відмовити в прийнятті вантажу до перевезення.

Згідно із п.32 Правил приймання вантажів до перевезення вантажів, які згідно з чинним законодавством підлягають фітосанітарному контролю, здійснюється відповідно до фітосанітарних заходів, визначених Законом України "Про карантин рослин".

Вимога ч.1 ст.46 Закону України "Про карантин рослин" щодо здійснення експорту об'єктів регулювання, включених до переліку об'єктів регулювання для цілей експорту, в супроводженні оригіналу фітосанітарного сертифікату, розповсюджується також й на деревину паливну.

Колегія суддів, дослідивши наявні у матеріалах справи залізничні накладні ЦИМ/СМГС №№425702, 425710, встановила, що графа 20 "наименование груза" заповнена наступним чином: "бревна из сосны обыкновенной вида "Pinus sylvestris L, необработанные, с удаленной или неудаленной корой или заболонью или грубо брусованные или небрусованные" Погрузка без прокладок с согласия получателя. 1. фитосанитарный сертификат, 2. радиологический сертификат, 3. сертификат происхождения, 4. счет-фактура, 5. спецификация" (а.с.101-102).

Вищевказані накладні підтверджують факт прийняття залізницею до перевезення вантажу, навантаженого відповідачем у вагони №68803170, №63648398, а також наявність всіх документів, зазначених відправником у графі 20 "наименование груза" накладних ЦИМ/СМГС №425702 та № 425710.

Згідно із абз.1, 2 п.1.6. Правил оформлення перевізних документів перевізні документи, оформлені відправником в паперовому вигляді, перевіряються начальником станції або уповноваженим ним працівником станції у разі надання згоди на навантаження на місцях загального користування. Перевіркою встановлюються: наявність плану (місячного або додаткового) на перевезення, відсутність заборон і обмежень у даному напрямку перевезення, правильність заповнення бланків перевізних документів відповідно до правил оформлення перевізних документів, наявність зазначених відправником у графі 9 "Документи, що додані відправником" додаткових супровідних документів та документів дозвільного характеру на відправлення вантажу контролюючих органів, необхідність одержання яких передбачено законами України. Перед укладенням договору перевезення за результатами такої перевірки начальник станції або уповноважений ним працівник станції проставляє свій підпис (із зазначенням дня, місяця і року) у графі 57 "Увезення дозволено. Навантаження призначено на".

У матеріалах справи відсутні докази відмови станції відправлення у прийнятті вантажу до перевезення, що також свідчить про відповідність перевізних документів вищевказаним вимогам законодавства.

Колегія суддів також бере до уваги те, що рішенням Господарського суду м.Києва від 20.06.2017 у справі №910/7125/17 за позовом ТОВ "Метрудтранс" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" про стягнення 20398,12 грн, яке позивач не оскаржив та яке набрало законної сили, встановлено, що протоколом оперативної наради від 12.04.2016 станція відправлення Житомир підтвердила, що 17.02.2016 при прийнятті вагонів до перевезення оформлення документів виконував товарний касир та до документів додано повний комплект супровідних документів в тому числі оригінали фітосанітарних сертифікатів №75/07-011/ВХ-540808 та №75/07-011/ВХ-540809. Нарада постановила, що вини працівників станції Житомир в затримці вагонів по станції Вадул-Сирет не вбачається; втрата сертифікатів могла виникнути на шляху прямування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що заповнення відповідачем графи 20 «наименование груза» не може підтверджувати факту наявності фітосанітарних сертифікатів».

Розглянувши доводи апелянта про надіслання відповідачу 20.01.2016 інструкції Експедитора, яка передбачена додатком до договору №1 від 13.01.2016 і яка не виконана відповідачем як вантажовідправником, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, пунктом 3.2 договору сторони погодили, що клієнт зобов'язаний у суворій відповідності з інструкціями експедитора, під час оформлення перевізних документів, вносити у відповідні графи залізничних накладних відповідні дані. Відповідальність за можливі додаткові витрати, викликані неправильним оформленням перевізних документів, покладається на клієнта, за умови належних інструкцій експедитора. Дана умова договору встановлює обов'язок експедитора в частині організації перевезення та надання відповідних інструкцій під час оформлення клієнтом перевізних документів.

Разом з тим, зі змісту листа позивача №70 від 20.01.2016 (а.с. 135) не вбачається , що ним надано будь-які інструкції щодо необхідності долучення до накладних певних документів, відсутній їхній перелік. Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вищевказаний лист не є інструкцією по заповненню перевізних документів та не може братися до уваги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст.74,76,77 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення позову.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс" від 31.05.18р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 17 травня 2018 року у справі №906/182/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/182/18 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "16" липня 2018 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Олексюк Г.Є.