ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/10375/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" в особі арбітражного керуючого Гапоненка Романа Івановича

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017

(суддя - Ліпинський О.В.)

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2018

(колегія суддів: Березкіна О.В. - головуючий, Дармін М.О., Чимбар Л.О.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" в особі арбітражного керуючого Гапоненко Романа Івановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕМІС КАНЦ"

про зобов'язання повернути безпідставно набуте майно, -

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Лан" в особі арбітражного керуючого Гапоненка Романа Івановича (далі - Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" (далі - Відповідач) про зобов'язання повернути безпідставно набуте майно.

2. Позивачем заявлено вимогу про повернення безпідставно набутого майна у вигляді простого векселя серії АА № 0903289 на суму 19 848 583, 00 грн. від 31.12.2015 з посиланням на норму ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів першої і апеляційної інстанцій

3. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017, яка залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2018, повернуто позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

4. Ухвала господарського суду від 14.12.2017 та постанова апеляційного господарського суду від 08.02.2017 мотивовані наступним:

5. Суд першої інстанції встановив, що Позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення № 262 від 23.10.2017, згідно з яким сплачено судовий збір у розмірі 1 600,00грн., тоді як сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1,5 % від суми, на яку емітовано спірний вексель.

6. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові зазначив, що Позивачем заявлено вимогу про повернення безпідставно набутого майна у вигляді простого векселя серії АА № 0903289 на суму 19 848 583, 00 грн. від 31.12.2015 з посиланням на норму ст. 1212 Цивільного кодексу України.

7. В постанові суду апеляційної інстанції зазначено, що відповідно до п.1 ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондову біржу» вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю), з чого зроблено висновок, що зобов'язання за векселем може бути тільки грошове (грошові виплати).

8. На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлено, що Позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення № 262 від 23.10.2017, згідно з яким сплачено судовий збір у розмірі 1 600,00грн., тоді як сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1,5 % від суми на яку емітовано спірний вексель.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

9. До Верховного Суду від Позивача надійшла касаційна скарга у якій Позивач просить суд скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2018, а справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

10. В обґрунтування підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області, Позивач у касаційній скарзі наводить наступні доводи:

10.1. Суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги те, що сума судового збору повинна вираховуватися виходячи із ринкової вартості векселю, оскільки номінальна вартість не підтверджена жодним доказом.

10.2. Суди попередніх інстанцій не взяли до уваги та не надали оцінки тій обставині, що ринкова вартість векселю простого серії АА № 0903289 номінальною вартістю 19 848 583, 00 грн станом на дату оцінки - 20.11.2017 склала 0 грн без врахування ПДВ.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

11. До Верховного Суду не надходив відзив на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

12. Ухвалою Верховного Суду від 17.05.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" в особі арбітражного керуючого Гапоненка Романа Івановича на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 у справі №904/10375/17 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

13. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати з направленням справи на розгляд до господарського суду Дніпропетровської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі, повернення позовної заяви без розгляду чи відмови у прийнятті позову, виходячи з наступного.

14. Відповідно ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

15. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

16. Щодо доводів касаційної скарги проте, що суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги, що сума судового збору повинна вираховуватися виходячи із ринкової вартості векселю, оскільки номінальна вартість не підтверджена жодним доказом та проте, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги та не надали оцінки тій обставині, що ринкова вартість векселю простого серії АА № 0903289 номінальною вартістю 19 848 583, 00 грн станом на дату оцінки - 20.11.2017 склала 0 грн без врахування ПДВ, колегія суддів зазначає наступне.

17. Відповідно до приписів ст. 55 ГПК України (редакція яка була чинна до 15.12.2017), ціна позову визначається у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребується. Ціну позову вказує позивач. У випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

18. Як встановили суди попередніх інстанцій, Позивачем заявлено вимогу про повернення безпідставно набутого майна у вигляді простого векселя серії АА № 0903289 на суму 19 848 583, 00 грн. від 31.12.2015 з посиланням на норму ст. 1212 Цивільного кодексу України.

19. Колегія суддів зазначає, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

20. Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не надали оцінку доказам у справі, зокрема доданому до позовної заяви висновку суб'єкта оцінюючої діяльності щодо ринкової вартості векселя, витребування якого є предметом позову.

21. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 43 ГПК України (редакція яка була чинна до 15.12.2017), господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

21.1. Згідно положень ч. 1 ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

22. Разом з тим, відповідно положень ст. 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

23. Відповідно до ч. 3 ст. 310 ГПК України, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

24. За таких обставин, враховуючи те, що суди попередніх інстанцій не надали оцінку наданим Позивачем доказам у справі для вирішення питання про правильність визначення Позивачем ціни позову, колегія суддів суду касаційної інстанції, на підставі ст. 310 ГПК України, дійшла до висновку про скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про відкриття провадження, повернення позовної заяви чи відмови у прийнятті позовної заяви.

25. Разом з тим, суд касаційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

26. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника.

27. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Таким чином, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 922/928/17).

28. Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

29. Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що під час нового розгляду справи, суду першої та апеляційної інстанцій слід врахувати вищезазначені висновки суду касаційної інстанції, у зв'язку з якими скасовано судові рішення та вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи для вирішення питання про відкриття провадження, повернення позовної заяви чи відмови у прийнятті позовної заяви.

30. Оскільки за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції дійшов до висновку про необхідність скасувати оскаржувані судові рішення з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції, у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України, не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" в особі арбітражного керуючого Гапоненка Романа Івановича задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 у справі № 904/10375/17 скасувати.

3. Справу № 904/10375/17 направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі, повернення позовної заяви чи відмови у прийнятті позовної заяви

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.В. Білоус

Н.Г. Ткаченко