РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018Справа № 910/5682/18
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Володимир-Волинського підприємства теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» (44700, Волинська обл., місто Володимир-Волинський, ВУЛИЦЯ САГАЙДАЧНОГО, будинок 19)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «КРАФТ ФІНАНС» (04071, м.Київ, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНО-ЛУГОВА, будинок 3) стягнення заборгованості у розмірі 44 257 грн. 68 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Володимир-Волинське підприємство теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАФТ ФІНАНС» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 44 257 грн. 68 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов'язань за Договором купівлі - продажу природного газу №1-П/20 від 17.10.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 року позовну Володимир-Волинського підприємства теплових мереж "ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт Фінанс" про стягнення заборгованості у розмірі 44 257,68 грн. залишено без руху.

24.05.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 24.05.2018 року була направлена на адреси Сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 01.06.2018 року та 30.05.2018 року уповноваженим особам Сторін ухвали суду.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

17.10.2016 року між Володимир-Волинським підприємством теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРАФТ ФІНАНС» (Продавець) було укладено Договір купівлі - продажу природного газу №1-П/20, відповідно до умов якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець - прийняти та сплатити на умовах цього Договору природний газ. Продавець являється газопостачальним підприємством. Покупець є кінцевим споживачем газу. (а.с.11-13)

У п.1.3 Договору визначено, що обсяг Газу, який Продавець зобов'язується передати, а Покупець прийняти та оплатити згідно умов Договору, визначається у Додатках до цього Договору.

Загальна вартість Газу, який Продавець передає Покупцю, визначається загальною вартістю обсягів фактично переданого Газу на підставі актів прийому-передачі вказаних в п. 3.3. цього Договору. (п.1.4 Договору)

Відповідно до п.2.3 Договору оплата вартості газу проводиться на поточний рахунок Продавця в розмірі 30% загальної вартості газу - до 30 числа звітного місяця.

Згідно з п.3.3 Договору передача фактичного обсягу газу за кожен звітний місяць оформляється Сторонами Актом прийому - передачі газу.

У п.4.1 Договору визначено, що Продавець зобов'язаний здійснити передачу газу Покупцю в мережі ПАТ «Укртрансгаз» у обсязі та строки, визначені даним Договором. В термін до 20 числа включно місяця, що передує кожному звітному місяцю (місяцю передачі газу), оформити через ЦДД ПАТ «Укртрансгаз» документацію, що підтверджує передачу планового обсягу газу на кожний звітний місяць від Продавця до Покупця, за умови здійснення Покупцем розрахунків згідно з п.2.3 Договору. До 08 числа місяця, що слідує за кожним звітним місяцем, оформити з Покупцем акт приймання - передачі газу, що підтверджує фактично переданий обсяг газу у звітному місяці по договору, з урахуванням п.5.5 Договору. Відповідний акт Продавець повинен передати Покупцю для підписання до 5 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що у разі несвоєчасної передачі природного газу в порушення п.п.4.1.1 та 4.1.2 Покупець має право стягнути із Продавця пеню за кожний день прострочення у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми вартості несвоєчасно переданого газу.

В разі неможливості Продавця передати газ Покупцю відповідно до умов Договору, Продавець зобов'язується попередити про це Покупця відповідно до п.4.1.5 та протягом 20 банківських днів повернути Покупцю сплачену останнім вартість газу по Договору. (п.5.7 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору купівлі - продажу природного газу №1-П/20 від 17.10.2016 року Позивач здійснив оплату у загальному розмірі 6228630 грн. 60 коп., а Відповідач в свою чергу здійснив поставку газу на загальну суму 6169548 грн. 84 коп., а тому станом на 30.06.2017 року у Відповідача була наявна заборгованість перед Володимир-Волинським підприємством теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» у розмірі 59 081 грн. 76 коп., що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків на 30.06.2017 року. (а.с.14)

18.07.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КРАФТ ФІНАНС» здійснило повернення помилково перерахованих коштів Володимир-Волинському підприємству теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» за Договором купівлі - продажу природного газу №1-П/20 від 17.10.2016 року у розмірі 20 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №103. (а.с.15)

22.01.2018 року Позивач направив на адресу Відповідача лист №39 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 39 081 грн. 76 коп., що підтверджується копією платіжного доручення про вручення поштового відправлення 29.01.2018 року уповноваженій особі Відповідача. (а.с.16-17)

У відповідь на вказаний лист Товариство з обмеженою відповідальністю «КРАФТ ФІНАНС» листом №1/02-06 від 06.02.2018 року гарантувало повернення грошових коштів Позивачу у строк до 01.03.2018 року. (а.с.18)

Листом №174 від 21.03.2018 року Позивач просив Відповідача протягом 3 робочих днів з дня отримання даного повідомлення сплатити заборгованість у розмірі 39 081 грн. 76 коп., що підтверджується копією платіжного доручення про вручення поштового відправлення 26.03.2018 року уповноваженій особі Відповідача. (а.с.19-20) У відповідь на вказаний Відповідач листом №1/01-12 від 12.04.2018 року гарантував сплату заборгованості у разі отримання грошових коштів. (а.с.21)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив повернення грошових коштів в розмірі 39 081 грн. 76 коп. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Володимир-Волинським підприємством теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» становить 39 081 грн. 76 коп. Крім того, внаслідок неналежного виконання Відповідачем його зобов'язань за договором, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАФТ ФІНАНС» пеню у розмірі 5 175 грн. 92 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Володимир-Волинського підприємства теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору купівлі - продажу природного газу №1-П/20 від 17.10.2016 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору купівлі - продажу природного газу №1-П/20 від 17.10.2016 року Позивач здійснив оплату у загальному розмірі 6228630 грн. 60 коп., а Відповідач в свою чергу здійснив поставку газу на загальну суму 6169548 грн. 84 коп., а тому станом на 30.06.2017 року у Відповідача була наявна заборгованість перед Володимир-Волинським підприємством теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» у розмірі 59 081 грн. 76 коп., що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків на 30.06.2017 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.14)

В разі неможливості Продавця передати газ Покупцю відповідно до умов Договору, Продавець зобов'язується попередити про це Покупця відповідно до п.4.1.5 та протягом 20 банківських днів повернути Покупцю сплачену останнім вартість газу по Договору. (п.5.7 Договору)

18.07.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КРАФТ ФІНАНС» здійснило повернення помилково перерахованих коштів Володимир-Волинському підприємству теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» за Договором купівлі - продажу природного газу №1-П/20 від 17.10.2016 року у розмірі 20 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №103. (а.с.15)

22.01.2018 року Позивач направив на адресу Відповідача лист №39 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 39 081 грн. 76 коп., що підтверджується копією платіжного доручення про вручення поштового відправлення 29.01.2018 року уповноваженій особі Відповідача. (а.с.16-17)

У відповідь на вказаний лист Товариство з обмеженою відповідальністю «КРАФТ ФІНАНС» листом №1/02-06 від 06.02.2018 року гарантувало повернення грошових коштів Позивачу у строк до 01.03.2018 року. (а.с.18)

Листом №174 від 21.03.2018 року Позивач просив Відповідача протягом 3 робочих днів з дня отримання даного повідомлення сплатити заборгованість у розмірі 39 081 грн. 76 коп., що підтверджується копією платіжного доручення про вручення поштового відправлення 26.03.2018 року уповноваженій особі Відповідача. (а.с.19-20) У відповідь на вказаний Відповідач листом №1/01-12 від 12.04.2018 року гарантував сплату заборгованості у разі отримання грошових коштів. (а.с.21)

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КРАФТ ФІНАНС» своїми конклюдентними діями визнав факт наявності заборгованості за Договором купівлі - продажу природного газу №1-П/20 від 17.10.2016 року перед Володимир-Волинським підприємством теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО».

Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року по справі № 5011-42/13539-2012|3-30гс13.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, Суд приходить до висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання з повернення перерахованих Позивачем коштів у розмірі 39 081 грн. 76 коп.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повернення Відповідачем грошових коштів Володимир-Волинському підприємству теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» в розмірі 39 081 грн. 76 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив поставку товару та не здійснив повернення перерахованих грошових коштів в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 39 081 грн. 76 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 18.07.2017 р. по 18.01.2018 р. у розмірі 5 175 грн. 92 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов»язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов»язань.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що у разі несвоєчасної передачі природного газу в порушення п.п.4.1.1 та 4.1.2 Покупець має право стягнути із Продавця пеню за кожний день прострочення у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми вартості несвоєчасно переданого газу.

Виходячи з того, що сторони умовами договору передбачили застосування у разі порушення терміну поставки продукції пені від суми несвоєчасно поставленого товару та несвоєчасно виконаних робіт (послуг); спірні правовідносини є господарськими, а відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські санкції, зокрема, штраф, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов»язань, а не тільки за невиконання грошового зобов»язання, Суд вважає, що вимоги Позивача є обґрунтованими.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного зобов'язання з 18.07.2017 р. по 18.01.2018 р. вважає, що ця частина позовних вимог не підлягає задоволенню. Так, при зверненні до суду з вказаним позовом Позивачем до матеріалів позовної заяви додано розрахунок пені за період з 18.07.2017 р. по 18.01.2018 р. на суму в розмірі 5175 грн. 92 коп. Однак, із вказаного розрахунку неможливо встановити за зобов'язаннями якого місяця виникло прострочення Відповідача.

У п.4.1 Договору визначено, що Продавець зобов'язаний здійснити передачу газу Покупцю в мережі ПАТ «Укртрансгаз» у обсязі та строки, визначені даним Договором. В термін до 20 числа включно місяця, що передує кожному звітному місяцю (місяцю передачі газу), оформити через ЦДД ПАТ «Укртрансгаз» документацію, що підтверджує передачу планового обсягу газу на кожний звітний місяць від Продавця до Покупця, за умови здійснення Покупцем розрахунків згідно з п.2.3 Договору. До 08 числа місяця, що слідує за кожним звітним місяцем, оформити з Покупцем акт приймання - передачі газу, що підтверджує фактично переданий обсяг газу у звітному місяці по договору, з урахуванням п.5.5 Договору. Відповідний акт Продавець повинен передати Покупцю для підписання до 5 числа місяця, наступного за звітним.

Враховуючи вищевикладені положення Договору купівлі - продажу природного газу №1-П/20 від 17.10.2016 року Суд позбавлений можливості встановити початок перебігу прострочки Відповідача з поставки газу й закінчення такого нарахування.

Крім того, в разі неможливості Продавця передати газ Покупцю відповідно до умов Договору, Продавець зобов'язується попередити про це Покупця відповідно до п.4.1.5 та протягом 20 банківських днів повернути Покупцю сплачену останнім вартість газу по Договору. (п.5.7 Договору)

Судом встановлено, що Позивач звертався до Відповідача з відповідними листами про повернення перерахованих грошових коштів у зв'язку із нездійсненням поставки, а тому у Відповідача вже виник обов'язок з повернення сплачених грошових коштів, а не здійснення поставки, за невиконання якого передбачено право Позивача на стягнення пені.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов»язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного Банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. (стаття 547 Цивільного кодексу України)

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства України, для застосування пені за порушення грошового зобов»язання договором мають бути визначені випадки, розмір та порядок їх застосування.

Оскільки між сторонами угода щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення грошових коштів не укладена, а частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено обмеження нарахування пені за весь час користування чужими грошовими коштами обліковою ставкою НБУ, якщо вона передбачена умовами укладеного між сторонами договору, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 5 175 грн. 92 коп. задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАФТ ФІНАНС» на користь Володимир-Волинського підприємства теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 39 081 грн. 76 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Володимир-Волинського підприємства теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАФТ ФІНАНС» (04071, м.Київ, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНО-ЛУГОВА, будинок 3, Ідентифікаційний код юридичної особи 40106036) на користь Володимир-Волинського підприємства теплових мереж «ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» (44700, Волинська обл., місто Володимир-Волинський, ВУЛИЦЯ САГАЙДАЧНОГО, будинок 19, Ідентифікаційний код юридичної особи 05384488) заборгованість у розмірі 39 081 (тридцять дев'ять тисяч вісімдесят одна) грн. 76 (сімдесят шість) коп. та судовий збір у розмірі 1 555 (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 93 (дев'яносто три) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16 липня 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин