ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2018 р. Справа № 921/575/17-г/7

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.П. Дубник

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Нікітчук Н.Я.,

та представників сторін:

позивача адвоката ОСОБА_2 (довіреність № 14-198 від 11.12.2017),

відповідача не зявився,

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від 20.12.2017 №14/4-1248 (вх. суду від 12.01.2018 №01-05/282/18) та Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільоблгаз від 20.02.2018 №77/1 (вх. суду від 01.03.2018 №01-05/731/18)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2017, повний текст рішення складено 20.12.2017,

у справі №921/575/17-г/7 (суддя Стадник М.С.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільоблгаз», м. Тернопіль

про: стягнення 32 378 338,51грн, з яких: 22 000 000,00 грн основний борг, 4 571 845, 04 грн пеня, 1 060 162, 47 грн 3% річних, 4 746 331, 01 грн інфляційні втрати

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ПАТ НАК «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТОВ «Тернопільоблгаз» про стягнення 22 000 000,00 грн основного боргу, 4 571 845, 04 грн пені, 1 060 162, 47 грн 3% річних та 4 746 331,01 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-181-Б позивач передав відповідачу у власність природний газ на загальну суму 24 764 978, 84 грн. Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. В порушення умов п.6.1 договору відповідач несвоєчасно здійснював оплату за переданий йому газ та не виконав зобовязання щодо оплати газу, його заборгованість за газ становить 22 000 000, 00грн. За прострочення оплати газу позивачем заявлена до стягнення пеня на підставі ст.ст. 549, 611 ЦК України, ст.ст. 230, 231, 232 ГК України та п.7.2 договору в сумі 4 571 845, 04 грн, а також на підставі ст. 625 ЦК України заявлені до стягнення 3 % річних в сумі 1 060 162, 47 грн і 4 746 331, 01 грн інфляційних втрат.

11.12.2017 відповідач звернувся до суду із заявою про зменшення заявленої до стягнення пені на 99% - до 45 718, 45 грн на підставі п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. В заяві відповідач вказав на те, що прострочення оплати газу мало місце не з його вини, а з вини бюджетних установ та організацій, які несвоєчасно проводили розрахунки з ТОВ «Тернопільоблгаз» за поставлений їм газ. За період з 01.01.2016 по 31.03.2017 сума заборгованості бюджетних установ та організацій перед відповідачем становить 23 045 671, 88 грн. При цьому посилався на рішення Господарського суду Тернопільської області за позовами ТОВ «Тернопільгаз» до бюджетних установ та організацій про стягнення заборгованості за газ. Крім того, вважає, що порушення ним строків виконання зобовязань не завдало істотних збитків позивачу, а причини невиконання відповідачем своїх зобовязань є незалежними від нього (т.1, а.с. 105-106).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2017 у справі №921/575/17-г/7 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 22 000 000, 00 грн основного боргу, 3 657 476, 03 грн пені, 1 060 162, 47 грн 3% річних, 4 573 653, 88 грн інфляційних втрат та 238 704, 00 грн на відшкодування судового збору. В частині стягнення 172 677, 13 грн інфляційних втрат та 914 369, 00 грн пені відмовлено.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з того, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 №16-181-Б позивач поставив відповідачу у січні та в березні 2016 року 3 244,73 тис.куб м природного газу на загальну суму 24 764 978, 84 грн.Відповідач оплатив газ, поставлений в січні 2016 року, частково в сумі 2 764 978, 84 грн. Відповідач не заперечує несвоєчасної оплати газу та не заперечує проти нарахованих позивачем сум, проте просить зменшити на 99 % суму пені, заявлену до стягнення.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум, суд встановив правомірність нарахування сум основного боргу, 3% річних, пені та надмірне нарахування 172 677, 13 грн інфляційних втрат, у звязку з чим відмовив в частині стягнення 172 677, 13 грн інфляційних втрат.

Враховуючи клопотання відповідача суд зменшив на 20% суму належної до стягнення пені , стягнув її в сумі 3 657 476, 03 грн, у стягненні 914 369, 00 грн пені відмовив.

При цьому суд вказав, що дані оборотно-сальдової відомості по рахунку 3614 за січень 2016 року - березень 2017 року про залишок 23 045 671, 88 грн заборгованості бюджетних установ та організацій перед відповідачем не підтверджені належними доказами.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині зменшення на 20% відсотків пені та відмови у її стягненні, просить в цій частині скасувати рішення суду та стягнути пеню у повному обсязі.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини,що мають значення для справи, не врахував інтересів позивача, не зясував, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобовязань, та необгрунтовано зменшив на 20% заявлену до стягнення суму пені. Стверджує, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його матеріальний стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи позивача, вважає , що суд першої інстанції безпідставно не задоволив його заяви про зменшення на 99% заявленої до стягнення пені, а зменшив її лише на 20%. Вказує, що необхідність зменшення розміру неустойки підтверджується тим, що отриманий від позивача газ відповідач реалізовував бюджетним установам та організаціям, які оплачували рахунки не в повному обсязі, а також тим, що судом першої інстанції не встановлено понесення позивачем збитків чи інших негативних наслідків через несвоєчасну оплату відповідачем газу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3 657 476, 03 грн пені та прийняти нове рішення в цій частині, стягнувши пеню в розмірі 45 718, 45 грн (т.1, а.с.185 -187).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 у справі №921/575/17-г/7 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України (т.1, а.с. 208 -209).

Разом з тим, 01.03.2018 до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга відповідача ПАТ Тернопільоблгаз на рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2017 у справі №921/575/17-г/7, в якій відповідач оскаржує рішення в частині стягнення 3 657 476, 03 грн пені, просить в цій частині скасувати рішення, прийняти нове та стягнути 45 718, 45 грн пені. Відповідач вважає, що суд першої інстанції безпідставно не задоволив його клопотання про зменшення на 99% заявленої до стягнення пені та про її стягнення в сумі 45 718, 45 грн. Відповідач вказує, що отриманий за договором від 30.12.2015 №16-181-Б газ він реалізовував установам та організаціям, які фінансуються з державного та місцевого бюджетів, які оплачували поставлений їм газ не в повному обсязі, що підтверджується судовими рішеннями про стягнення з цих організацій заборгованості на користь ТОВ «Тернопільоблгаз». Зазначає, що суд першої інстанції не встановив обставин понесення позивачем збитків та інших негативних наслідків, які настали для нього через несвоєчасну оплату поставленого газу та не врахував, що вина відповідача у затримці платежів за договором відсутня, оскільки відповідач не є фактичним споживачем газу і використовує його для подальшої реалізації установам та організаціям, які фінансуються з державного та місцевого бюджетів (т.1, а.с. 199-225).

За апеляційною скаргою відповідача ухвалами Львівського апеляційного господарського суду 05.03.2018 у справі №921/575/17 (колегія суддів у складі головуючого судді Хабіб М.І., суддів Дубник О.П., Юрченка Я.О.) відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 20.03.2018.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.2018(колегія суддів у складі головуючого судді Хабіб М.І., суддів Дубник О.П., Юрченка Я.О.) провадження у справі № 921/575/17-г/7 за апеляційною скаргою ТОВ Тернопільоблгаз (відповідача) було зупинене до закінчення розгляду Верховним Судом касаційної скарги позивача на ухвалу від 27.02.2018 у даній справі про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача.

Постановою Верховного Суду від 05.05.2018 у справі №921/575/17-г/7 скасовано ухвалу апеляційного суду від 27.02.2018, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

У звязку із задоволенням заяви судді Юрченка Я.О. про відставку та звільненням його з посади судді згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 12.04.2018 №24 було проведено автоматизовану зміну колегії суддів у даній справі та замість судді Юрченка Я.О. до складу колегії введено суддю Зварич О.В. (протокол від 15.05.2018).

Ухвалою від 16.05.2018 (колегія суддів у складі головуючого судді Хабіб М.І., суддів Дубник О.П., Зварич О.В.) поновлено провадження у справі , апеляційні скарги позивача та відповідача на рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2017 у справі №921/575/17-г/7 призначені до спільного розгляду в судовому засіданні 12.06.2018.

Ухвалою від 12.06.2018 розгляд справи відкладено на 12.07.2018.

У судове засідання 12.07.2018 зявився представник позивача, підтримав доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі позивача, та заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, 11.07.2018 подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням його у відпустці з 09.07.2018 до 30.07.2018.

Представник позивача заперечив проти клопотання представника відповідача. Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів відхиляє його з огляду на те, що відкладення розгляду справи матиме наслідком порушення строку розгляду апеляційної скарги, встановлений ст.273 ГПК України. Крім того, суд не визнавав явку представників сторін в судове засідання обовязковою, незявлення представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. Слід також зазначити, що це повторне клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи (перше клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 12.06.2018, було подане ним 11.06.2018, т.2, а.с.16). Відтак, виходячи з приписів частини 12-ї статті 270 ГПК України, якою встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, апеляційний вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 30.12.2015 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ТОВ «Тернопільоблгаз» (покупець), уклали договір №16-181-Б на купівлю-продаж природного газу, за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2016 році 14 900 тис. куб. м, а покупець зобов'язується прйняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з п.1.2 договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам та організаціями, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів.

Ціна за 1000 куб. м. газу становить 6 398,0грн, крім того 20% ПДВ, всього з ПДВ 7 677, 60 грн (п. 5.2 договору).

Відповідно до п.6.1 оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання- передачі газу за розрахунковий місяць.

Пунктом 7.2 встановлено, що за невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору він зобовязкується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

В подальшому додатковими угодами сторони вносили зміни до умов вказаного договору, а саме:

- додатковою угодою від 01.02.2016 № 1 встановлено з 01.02.2016 ціну за 1000куб.м газу у розмірі 6 239,00грн, всього з ПДВ 7 486,80грн;

- додатковою угодою від 26.02.2016 №2 встановлена ціна за 1000куб.м газу з 01.03.2016 у розмірі 6 255,00грн, всього з ПДВ 7 506,00грн;

- додатковою угодою від 31.03.2016 №3 сторони виклали п.6.1 договору в наступній редакції: «Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу;

- додатковою угодою від 29.04.2016 №4 встановлена ціна за 1000куб.м газу з 01.05.2016 у розмірі 5 532,00грн, всього з ПДВ 6 638,40грн;

- додатковою угодою від 25.05.2016 №5 встановлена ціна за 1000куб. м газу з 01.06.2016 - 5 604,00 грн, всього з ПДВ 6 724,80грн;

- додатковою угодою від 25.07.2016 №6 встановлена ціна за 1000куб. м газу з 01.08.2016 - 6 087,00 грн, всього з ПДВ 7 304,40грн;

- додатковою угодою від 30.08.2016 №7 з 01.09.2016 ціна за 1000куб. м газу становить 5 635,00 грн, всього з ПДВ 6 762,00грн;

- згідно з додатковою угодою від 29.09.2016 №8 з 01.10.2016 ціна за 1000куб. м газу становить 5 916,00 грн, всього з ПДВ 7 099,20грн;

- згідно з додатковою угодою від 31.10.2016 №9 з 01.11.2016 ціна за 1000куб. м газу становить 6 819,00 грн, всього з ПДВ 8182,80грн;

- згідно з додатковою угодою від 30.11.2016 №10 з 01.12.2016 ціна за 1000куб. м газу становить 7 148,00грн, всього з ПДВ 8 577,60грн;

На виконання умов договору позивач передав відповідачу у січні та березні 2016 року природний газ в кількості 3 244,73 тис. куб. м. на загальну суму 24 764 978,84 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2016 на суму 18 345 502,36 грн та від 31.03.2016 на суму 6 419 476,48 грн, які підписані представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками сторін договору (а.с. 43-46).

Матеріалами справи (виписками банку по рахунках ) підтверджено та не заперечується відповідачем, що відповідач оплатив частково в сумі 2 764 978,84 грн газ, поставлений у січні 2016року, а саме: 29.03.2017 сплатив 1 000 000,00 грн, 29.05.2017 -764 978,84 грн, 29.06.2017 - 1 000 000,00 грн (том 1, а.с. 58-61)

Отже, сума основного боргу становить 22 000 000, 00грн, яка заявлена до стягнення.

Відповідно до розрахунку позивача, доданого до позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача крім суми основного боргу :

- 1 060 162,47грн 3 % річних, з яких: 803 056,17грн за період з 16.02.2016 по 15.08.2017 за прострочення оплати газу, поставленого у січні 2016 року; 257 106,30грн за період з 15.04.2016 по 15.08.2017за прострочення оплати газу, поставленого у березні 2016року;

- 4 746 331,01грн інфляційних втрат, з яких: 3 739 258,29грн за період з березня 2016 по липень 2017 року за прострочення оплати газу, поставленого у січні 2016 року; 1 007 072,72грн за період з травня 2016 року по липень 2017 року за прострочення оплати газу, поставленого у березні 2016року;

- 4 571 845,04 грн пені, з яких 3 486 146,69грн пені за період з 16.02.2016 по 15.08.2017 за прострочення оплати газу, поставленого у січні 2016 року; 1 085 698,34грн за період з 15.04.2016 по 15.08.20172017за прострочення оплати газу, поставленого у березні 2016року.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що на виконання умов договору від 30.12.2015 №16-181-Б позивач передав у січні та в березні 2016 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 24 764 978,84 грн, у тому числі: в січні 2016 року на суму 18 345 502,36 грн та в березні 2016 року на суму 6 419 476,48 грн, який за умовами договору( п.6.1) мав бути оплачений відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу, тобто до 14.02. 2016 мав бути оплачений газ, поставлений у січні 2016 року, та до 14.04.2016 мав бути оплачений газ, поставлений у березні 2016року. Однак, відповідач не оплатив газ у встановлений договором строк. Лише у 2017 році ( в березні, травні та червні2017 року) відповідач сплатив позивачу за поставлений газ кошти в сумі 2 764 978,84 грн.

Отже, його заборгованість за газ становить 22 000 000, 00 грн.

За прострочення оплати газу позивачем заявлена до стягнення пеня на підставі ст.ст. 549, 611 ЦК України, ст.ст.230,231,232 ГК України та п.7.2 договору в сумі 4 571 845,04грн, а також на підставі ст. 625 ЦК України заявлені до стягнення 3 % річних в сумі 1 060 162,47грн і 4 746 331,01 грн інфляційних втрат.

Суд першої інстанції встановив, що розрахунок основного боргу, пені і 3% річних, заявлених до стягнення, проведені позивачем правильно, а при нарахуванні інфляційних втрат позивачем були допущені помилки, тому суд, здійснивши їх перерахунок, стягнув інфляційні втрати в сумі 4 573 653, 88 грн, у стягненні решти інфляційних втрат відмовив. В частині стягнення основного боргу та 3% річних позовні вимоги задоволені повністю, а в частині стягнення пені суд, врахувавши клопотання відповідача, зменшив на 20% суму пені, належну до стягнення.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат не оскаржене.

Позивач та відповідач не погодилися з рішенням суду в частині стягнення пені: позивач вважає, що суд безпідставно зменшив на 20% суму пені, належну до стягнення; відповідач, який просив зменшити на 99% суму пені, заявлену до стягнення, та стягнути лише 4 5 718,45 грн пені, вважає, що суд безпідставно не задоволив його клопотання.

Апеляційний суд вважає доводи сторін необґрунтованими та відхиляє їх з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст. 233 ГК України якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

На день прийняття оскаржуваного рішення (11.12.2017) діяв Господарський процесуальний кодекс України в редакції, чинній до 15.12.2017 (до внесення змін Законом від 03.10.2017 № 2147-VIII), п. 3 ст. 83 ГПК України якого було надано право господарському суду при прийнятті рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як розяснено у постанові пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязання, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4)

Як на підстави зменшення пені відповідач посилався на те, що прострочення оплати газу зумовлене несвоєчасними розрахунками за газ бюджетними установами та організаціями, яким відповідач поставляв отриманий від позивача газ, та зазначав, що за період з 01.01.2016 по 31.03.2017 сума заборгованості таких установ та організацій становила 23 045 671,88грн.

Дійсно, за договором №16-181-Б на купівлю-продаж природного газу відповідач мав використовувати газ, отриманий за цим договором від позивача, виключно для подальшої реалізації установам та організаціями, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів.

З доданих відповідачем до заяви про зменшення пені рішень Господарського суду Тернопільської області від 20.07.2016 у справі №921/392/16-г/5, від 12.10.2016 у справі №921/560/16-г/8, від 26.10.2016 у справі №921/557/16-г/8, від 08.12.2016 у справі від 921/567/16-г/7, від 17.03.2017 у справі №921/108/17-г/7, від 05.04.2017 у справі №921/160/17-г/7 вбачається, що бюджетні установи та організації (комунальні лікарні, відділи освіти районних державних адміністрацій, КЕВ) прострочували оплату газу, поставленого їм відповідачем в період з вересня 2015 року по грудень 2016 року. Названими рішеннями присуджені до стягнення на користь відповідача заборгованість за газ, інфляційні втрати, 3% річних та пеня, зокрема, заборгованість за газ на загальну суму 572 512,81грн. Крім того, цими судовими рішення встановлено, що під час розгляду спорів судом боржники сплатили 197 512.82грн заборгованості за газ, у звязку з чим суд припинив провадження у справах в цій частині (т.1, а.с. 105-134).

Отже, виходячи з названих рішень, апеляційний суд вважає, що ці рішення лише частково підтверджують доводи відповідача про прострочення оплати газу позивачу через прострочення оплати газу відповідачу бюджетними установами та організаціями, оскільки цими рішеннями встановлена заборгованість бюджетних установ та організацій перед відповідачем за поставлений газ в період з вересня 2015 року по грудень 2016 року на загальну суму 770 025, 63 грн (572 512,81 + 197512.82), в той час як відповідач заборгував позивачу за газ 22 000 000, 00 грн, поставлений у січні і березні 2016року, строк оплати якого був встановлений до 14.02.2016 та до 14.04.2016.

За даними оборотно-сальдової відомості відповідача по рахунку 3614 з період з січня 2016 року по березень 2017 року сальдо по цьому рахунку становило: дебет рахунку- 23 045 671, 88 грн, кредет 73 269, 15 грн на кінець березня 2017 року, а на початок січня 2016 року сальдо по рахунку становило: дебет рахунку 559 228, 55 грн, кредет 1 015 533, 09 грн (т.1,а.с. 135). Разом з тим, суд першої інстанції вірно вказав, що вказані в цій відомості дані не підтверджені фінансовою звітністю підприємства.

Доказів того, що на момент настання строку оплати газу (14.02.2016 та до 14.04.2016) була заборгованість бюджетних установ та організації перед відповідачем в такій сумі, яку відповідач заборгував позивачу, та були відсутні кошти на оплату газу, суду не надано.

Крім того, за поставлений на підставі договору від 30.12.2015 №16-181-Б газ на загальну суму 24 764 978, 84 грн відповідач оплатив лише 2 764 978, 84 грн, непогашеною залишилась сума основного боргу 22 000 000,00грн, що свідчить про незначний ступінь виконання відповідачем свого зобовязання.

В свою чергу позивачем не доведено та не подано суду доказів на підтвердження понесення ним збитків, їх розміру у звязку з простроченням відповідачем оплати газу, переданого відповідачу у січні та березні 2016 року, не подано доказів на підтвердження матеріального стану позивача.

Відповідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу вимог ст.ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення клопотання відповідача та зменшення заявленої до стягнення пені на 99% були відсутні, водночас суд суд першої інстанції з урахуванням конкретних обставин даної справи на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК, ч. 1 ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 83 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) правомірно та обґрунтовано зменшив на 20 % пеню, належну до стягнення з відповідача.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржниками не доведено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційних скарг, таких підстав апеляційним судом також не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Судовий збір, сплачений позивачем та відповідачем при поданні апеляційних скарг, покладається відповідно на позивача і відповідача(залишається за ними).

Крім того, з постанови Верховного Суду від 05.05.2018 у справі №921/575/17-г/7, якою скасовано ухвалу апеляційного суду від 27.02.2018 про закриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою позивача та направлено справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, вбачається, що сплачений позивачем судовий збір за подання касаційної скарги не був розподілений у звязку з незакінченням розгляду спору по суті.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, в силу положень вказаної статті розподіл судових витрат здійснюється за результатами розгляду спору по суті.

У зв'язку з тим, що апеляційний суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги ПАТ НАК «Нафтогаз України» (позивача) та залишає в силі рішення суду першої інстанції, судовий збір, сплачений позивачем за подання касаційної скарги на ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 у справі №921/575/17-г/7 про закриття апеляційного провадження, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 252, 269, 270,275, 276, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2017 у справі № 921/575/17-г/7 залишити без змін, апеляційні скарги - без задоволення.

2. Судовий збір, сплачений скаржниками при поданні апеляційних скарг, покладається на скаржників.

3. Судовий збір, сплачений ПАТ НАК «Нафтогаз України» при поданні касаційної скарги на ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 у справі №921/575/17-г/7, покладається на позивача.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, встановлені статтями 286-291 ГПК України.

Повна постанова складена 13.07.2018.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.П. Дубник

Суддя О.В. Зварич