Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/135/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Зоренко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- довіреність № 87 від 26.03.18;

ОСОБА_2, довіреність № 88 від 26.03.18;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 1219/01 від 26.07.16.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівське автотранспортне підприємство - 11837"

до Управління праці та соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області

про стягнення 179173,38 грн

ТОВ "Бердичівське автотранспортне підприємство-11837" звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача 179173,38 грн заборгованості, яка виникла на підставі укладених між сторонами договорів про здійснення компенсаційних виплат за перевезення пільгової категорії пасажирів автомобільним транспортом за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам.

14.05.2018 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача 785026, 29 грн.

Вищевказану заяву ухвалою господарського суду Житомирської області від 17.05.2018 прийнято до розгляду. В підготовчому засіданні оголошено перерву до 05.06.2018.

В підготовчому засіданні від 05.06.2018 оголошено перерву до 13.06.2018.

Ухвалою від 13.06.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.07.2018.

05.07.2018 до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 806/2140/18 за позовом ТОВ "Бердичівське автотранспортне підприємство-11837" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач вважає, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 806/2140/18 матиме суттєве значення для вирішення справи № 906/135/18. В разі задоволення позову Товариства у справі № 806/2140/18 податкові повідомлення-рішення. на підставі яких Позивачу донараховано податкових зобов'язань, штрафних санкцій та пені на загальну суму 1987814, 01 грн. будуть скасовані і розрахунки необхідної суми компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в сумі 785026 грн. 29 коп. не будуть вважатися прибутком 2015 року.

Вказує, що розрахунки необхідної суми компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян, подані позивачем понад бюджетні призначення 2015 року не включено до податкової декларації. Товариство у 2015 році визначало дохід від пільгового перевезення по надходженню фінансування в межах бюджетних призначень, а не по факту нарахування послуг, тому Позивач оскаржує вищевказані податкові повідомлення-рішення в суді.

Відповідно до ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства,- до набрання законної сили судовим рішенням.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов'язує з неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.

При цьому пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у цій справі, і такі обставини мають бути такими, що мають значення для цієї справи.

Дослідивши подане клопотання та заслухавши представників сторін, з огляду на предмет позову у даній справі та предмет позову у справі № 80682140/18 суд дійшов висновку про відмову в задоволені клопотання як безпідставного.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, а також з підстав, вказаних у відповіді на відзив (а.с. 167-171, 219- 225 т.1, 3-9, 54-59т.2).

Як на підставу звернення до суду позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами про розрахунки за перевезення пільгової категорії пасажирів автомобільним транспортом за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам № 1/05, № 2/05, № 3/05, № 4/05, № 5/05, № 6/05, № 7/05, № 8/05, № 9/05, № 10/05, № 11/05 від 05.01.2015 року, № 39/5т від 31.03.2015 року, № 40/5т від 03.04.2015 року та Додаткових угод до даних договорів від 17.02.2015 року, а також неналежне виконання зобов'язань за Договорами про розрахунки за перевезення пільгової категорії пасажирів автомобільним транспортом за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам № 44/5, № 45/05 від 01.07.2015 року, № 47/05, № 48/05, №49/05, № 50/05 від 03.07.2015 року, № 51/05, № 52/05від 08.07.2015 року.

Зокрема, позивач зазначає , що протягом січня-грудня 2015 року позивач надав послуги з перевезення населенню на пільговій основі на суму 1768393,99 грн., вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенцій з бюджету.

Відповідач здійснив часткове погашення суми заборгованості в сумі 983237,69 грн.

Станом на 17.05.2018 заборгованість відповідача в межах позовних вимог становить 785156,29 грн.

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у письмових відзивах (а.с. 122-129 т.1; 43-46 т.2 )

Заперечуючи проти вимог за позовом, відповідач зауважує, що розрахунки, надані Товариством, складені за відповідною формою, визначають суму необхідної компенсації за пільговий проїзд. Кількість пільговиків розраховано за коефіцієнтом і не є фактичною кількістю перевезених пільговиків. Тобто суми у розрахунках не є стовідсотковими збитками, які зазнав перевізник внаслідок пільгового перевезення. В зв'язку із цим, умовами укладених Договорів і нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини не передбачено стовідсоткове відшкодування Перевізнику поданих розрахунків необхідної суми компенсації за перевезення пільговиків.

Вказує, що розрахунок не є належним і допустимим доказом, який визначає суму заборгованості і не може бути підставою для здійснення компенсаційних виплат.

Розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів-звіряння за нарахованими пільгами або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, електроенергію.

Отже, суму заборгованості визначають сторони і фіксують її в актах звіряння (п.2.2.1 Договорів). Акти звірки підписуються сторонами і подаються до органів Державного Казначейства для реєстрації фінансових зобов'язань.

Товариство визначило суму заборгованості в односторонньому порядку на підставі розрахунків необхідної суми компенсації за коефіцієнтом, який не відображає фактичну кількість перевезених пільговиків і відповідно понесені збитки. Визначення заборгованості за пільгове перевезення здійснюється на підставі актів звірки, що передбачено умовами Договору і нормами чинного законодавства.

Вказує, що у Договорах про здійснення компенсаційних виплат, Управління визначило види та обсяги пільгових перевезень в межах бюджетних призначень відповідно до яких, перевізнику компенсуються втрати за перевезення пільговиків.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що акти звіряння щодо обсягів наданих послуг відповідачем підписувались сторонами в межах бюджетних асигнувань.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

У 2015 році між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівське автотранспортне підприємство - 11837» (Позивач) та Управлінням праці та соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області ( Відповідач) було укладено Договори про розрахунки за перевезення пільгової категорії пасажирів автомобільним транспортом за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам № 1/05, № 2/05, № 3/05, № 4/05, № 5/05, № 6/05, № 7/05, № 8/05, № 9/05, № 10/05, № 11/05 від 05.01.2015 року, № 39/5т від 31.03.2015 року, № 40/5т від 03.04.2015 року (а.с. 19,22,23,25,27,29,31,33,35,37,39,41,42 т.1) та Додаткові угоди до них від 17.02.2015 року (а.с.20-21,24,26,28,30,32,34,36,38,40 т.1), а також Договори про розрахунки за перевезення пільгової категорії пасажирів автомобільним транспортом за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам № 44/5, № 45/05 від 01.07.2015 року, № 47/05, № 48/05, №49/05, № 50/05 від 03.07.2015 року, № 51/05, № 52/05 від 08.07.2015 року (а.с. 43-50 т.1).

Відповідно п. 1.1. до укладених Договорів, дані договори регламентують взаємовідносини сторін щодо здійснення розрахунків в межах бюджетних призначень на 2015 рік за перевезення пільгової категорії громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам автотранспортом на приміському маршруті Бердичів - Житомир, Бердичів АС2 - Вакуленчук, Бердичів АС2 - Буряки ч/з Райгородок, Бердичів АС2 - Слободище ч/з Райки, Бердичів АС2 -Катеринівка, Бердичів - Жежелів, Бердичів - Юрівка, Бердичів - Панасівка, Бердичів - Ступник, Бердичів - Пилипи, Бердичів - Червоне, Бердичів - Іванківці, Бердичів - Скраглівка, Бердичів - Хмелеще, Бердичів - Житинці, Бердичів - Гардишівка, Бердичів - Лісова Слобідка, Бердичів -І П'ятигірка, Бердичів - Обухівка ч/з Маркуші, Бердичів - Кукільня, Бердичів АС2 - Червоне, Бердичів АС2 - Іванківці, Бердичів АС2 - Пилипи, Бердичів АС2 - Скраглівка, Бердичів АС2 - Гардишівка, Бердичів АС2 - Лісова Слобідка, Бердичів АС2 - Кукільня, Бердичів АС2 - Хмелище,Бердичів АС2 - Обухівка ч/з Маркуші, Бердичів АС2 - П'ятигірка, Бердичів АС2 - Житинці, Бродецьке - Бердичів, Бердичів - Жежелів, Бердичів - Юрівка, які визначені у п. 1.1. роз. 1 Договорів на право обслуговування пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, укладених між Департаментом промисловості, розвитку інфраструктури та туризму облдержадміністрації та Позивачем на період з 2013 року по 2020 рік, а також вказаних у Дозволах на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування, укладених на термін з 08.07.2015 року по 07.07.2020 року.

Згідно п.п. 2.1.1. п. 2.1. укладених Договорів Позивач, як Перевізник, зобов'язується забезпечити на маршрутах зазначених вище перевезення окремих громадян, відшкодування витрат за пільгове перевезення яких здійснюється у відповідності до ч. 5 ст. 102 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до п.п. 2.1.3 п. 2.1 договорів перевізник (позивач) зобов'язався подавати щомісячно, не пізніше 6 числа, наступного за звітним платнику (відповідачу), розрахунок необхідної суми компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян на маршруті у відповідності до розпорядження голови облдержадміністрації від 23.03.2006 року № 110 «Про затвердження Порядку обліку витрат транспортних підприємств на пільговий проїзд окремих категорій громадян для здійснення розрахунків місцевих бюджетів за рахунок відповідної субвенції з державного бюджету», зареєстрованого в Житомирському обласному управлінні юстиції 28.04.2006 року за № 24/686.

За умовами п.п. 2.2.1. п. 2.2. Договорів від 05.01.2015 року платник (відповідач) забезпечує протягом 3 днів перевірку поданого перевізником розрахунку необхідної суми компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян на маршруті і складає акт звіряння розрахунків за надані послуги на підставі тимчасового кошторису.

Відповідно до укладених Додаткових угод від 17.02.2015 року до даних Договорів (а.с. 38-40 т.1) та внесених згідно них змін до п.п. 2.2.1. п. 2.2. укладених Договорів платник забезпечує протягом 3 днів перевірку поданого перевізником розрахунку необхідної суми компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян на маршруті і складає акт звіряння розрахунків за надані послуги в межах бюджетних призначень на 2015 рік, які визначені для даного перевізника.

Даними додатковими угодами доповнено договори п.п 2.2.4 наступного змісту "Відшкодовує кошти за перевезення окремих категорій громадян, які відповідно до чинного законодавства України користуються правом пільгового проїзду приміським автотранспортом загального користування".

За приписами п.п. 2.2.2 укладених між сторонами договорів, платник здійснює розрахунки з перевізником у п'ятиденний термін після отримання відповідного фінансування в межах обсягу затверджених асигнувань на ці цілі. У разі скорочення (збільшення ) обсягу затверджених асигнувань вживає заходів щодо приведення договірних зобов'язань з перевізником та обсягів бюджетних зобов'язань у відповідності до уточнених обсягів бюджетних асигнувань.

Розпорядженням голови Бердичівської районної державної адміністрації № 286 від 25.11.2014 "Про затвердження коефіцієнту співвідношення кількості платно та безоплатно перевезених пасажирів" та розпорядженням голови Бердичівської районної державної адміністрації № 128 від 07.07.2015 "Про затвердження коефіцієнту співвідношення кількості платно та безоплатно перевезених пасажирів" затверджено коефіцієнти співвідношення кількості платно та безоплатно перевезених пасажирів для перевізників автомобільним транспортом, які здійснюють перевезення пільгових категорій громадян на маршрутах Бердичівського району, зокрема, для ТОВ "Бердичівське АТП- 11837 (а.с. 73,72 т.2).

Позивачем на виконання умов укладених договорів було надано послуги протягом січня-грудня 2015 року з перевезення населення на пільговій основі на суму 1768393,99 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками необхідної суми компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян на приміських маршрутах за період січень-грудень 2015 року (а.с. 51, 52, 56, 57, 62-64, 76, 77, 86, 87, 97,98, 130,131 т.1; 18-42 т.2).

За заявлений позивачем період відповідач провід часткові розрахунки на суму 983237,69 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи, зведеними реєстрами, виписками по рахунку та спільними протокольними рішеннями (а.с.135,137, 138-140,141,143,144,146,147,149,151,152, 153, 158,159, 178-180, 184-187, 210-211 т.1, 11-17 т.2 ), а також не заперечується сторонами.

07.05.2018 між сторонами підписано акт звірки заборгованості за пільгове перевезення категорій громадян в Бердичівському районі, яким зафіксовано заборгованість відповідача перед позивачем станом на 07.05.2018 в розмірі 120370,41 грн. (а.с.51 т.2 .)

За поясненнями, наданими представниками сторін в судових засідання, як вищезазначений акт, так і всі попередні акти протягом строку дії договорів підписувались сторонами в межах плану асигнувань з Державного бюджету, про що також вказано в самих актах.

Таким чином, на момент звернення до суду, з урахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог, розмір невиплаченої компенсації витрат на пільгове перевезення окремих категорій громадян в Бердичівському районі становить 785156,29 грн.

З матеріалів справи вбачається, що дана заборгованість є заборгованістю за надані послуги в серпні - грудні 2015 року.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, надавши правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, заслухавши пояснення учасників справи, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно приписів ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Як вбачається матеріалів справи правовідносини між сторонами склались у зв'язку з укладенням договорів про розрахунки за перевезення пільгової категорії пасажирів автомобільним транспортом за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Приписами ст. 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо влаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами (ч. 1 ст. 42 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 37 Закону України "Про автомобільний транспорт" пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

За приписами ч. 2 ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт", органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України (далі - пільговики).

Реєстр складається з баз даних Мінсоцполітики, Міністерства соціальної політики Автономної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінь праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурних підрозділів з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад.

Відповідно до п. 3 вказаного Положення, Управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи):

- організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної у пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги;

- ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга", в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, тощо.

Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (далі "Порядок").

У розумінні пунктів 2, 2-1, вказаної Постанови головні розпорядники коштів місцевих бюджетів: ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. N 117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" (Офіційний вісник України, 2003 р., N 5, ст. 177), житлових субсидій населенню, допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу; здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги, та отримувачами компенсації, які згідно із статтями 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення.

Зокрема таким розпорядником коштів в даному випадку по відношенню до позивача є і відповідач.

У п. 1 Порядку, в редакція яка діяла на момент спірних правовідносин, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, визначається механізм фінансування компенсаційних виплат також і за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту - населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міста Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (п. 2 . Порядку).

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Пунктом 5 Порядку передбачено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. N 20.

Крім того, варто зазначити, що абз.2 п.12 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету передбачено, що погашення кредиторської заборгованості за зазначеними державними програмами соціального захисту населення, яка утворилася станом на початок року, провадиться першочергово.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, в даному випадку щодо компенсації сум компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян на приміських маршрутах покладається на Управління праці та соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області і саме на останнє покладено обов'язок щодо виконання зобов'язань з оплати наданих послуг відповідачем на пільгових умовах.

Так, матеріалами справи підтверджено, що у період з січня 2015 року по грудень 2015 року позивачем протягом січня-грудня 2015 року надано послуги з перевезення населенню на пільговій основі на суму 1768393,99 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками необхідної суми компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян на приміських маршрутах за період січень-грудень 2015 року , що вказує на належне виконання зобов'язань з боку позивача.

Суд зауважує, що відповідні розрахунки позивачем були здійснені на підставі розпорядження голови Бердичівської районної державної адміністрації № 286 від 25.11.2014 "Про затвердження коефіцієнту співвідношення кількості платно та безоплатно перевезених пасажирів" та розпорядження голови Бердичівської районної державної адміністрації № 128 від 07.07.2015 "Про затвердження коефіцієнту співвідношення кількості платно та безоплатно перевезених пасажирів" (а.с. 73,72 т.2).

Суд також бере до уваги, що відповідач не надав заперечень та доказів щодо необґрунтованості наведених ТОВ "Бердичівське автотранспортне підприємство - 11837" поданих розрахунків .

Судом встановлено, що станом на день звернення з позовом до суду та на день вирішення спору в суді у відповідача існує заборгованість перед позивачем за надані послуги з перевезення на пільгових умовах (в межах позовних вимог), в розмірі 785156,29 грн.

Матеріали справи не містять доказів погашення вказаної заборгованості відповідачем.

Суд зауважує, що позивач є суб'єктом господарювання, який надає послуги з перевезення пасажирів, метою діяльності позивача як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини 2 статті 3 Господарського кодексу України.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

З огляду на наведені норми законодавства у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг перевезення, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити із позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина 1 статті 167 Цивільного кодексу України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідач зобов'язаний здійснити розрахунки із позивачем щодо спірних послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а відсутність бюджетних призначень на ці видатки не є підставою для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання.

Право позивача на отримання компенсації вартості послуг перевезення міським автомобільним транспортом, наданих пасажирам - пільговим категоріям громадян, підлягає захисту, незважаючи на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не із зазначеного Закону, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також із нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з виконавцями послуг, зокрема, послуг із перевезення таких категорій громадян, що, у свою чергу, спростовує наведений у касаційній скарзі довід про зворотне.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо у залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України наголосив, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом із тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ (справа "Кечко проти України", заява № 63134/00) держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення ЄСПЛ). У пункті 26 цього рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

У рішеннях ЄСПЛ від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справах № 911/4249/16, № 906/621/17 .

Водночас суд не погоджується з твердженнями відповідача, про те що розрахунки між сторонами мали здійснюватись в межах сум, визначених в актах-звіряння , оскільки в останніх відповідачем відображались суми наданих послуг, які підлягають оплаті виходячи з сум бюджетних фінансувань, в той час як вартість наданих послуг з перевезення громадян на пільгових основах була вищою та розрахована позивачем на підставі розпоряджень відповідача із застосуванням відповідного коефіцієнту.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач позов щодо предмету та підстав належними та допустими доказами не спростував, доказів сплати заборгованості в сумі 785156,26 грн. суду не надав.

При цьому, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на загальну суму 785156,26 грн.

В порядку ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області (13341, Житомирська область, Бердичівський район, с.Мирославка, вул. Шевченка, буд.55, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівське автотранспортне підприємство 11837 " (13312, Житомирська область, м.Бердичів, вул. Варварівська,4, код ЄДРПОУ 0311)

785156,29 грн. компенсації за пільговий проїзд окремої категорії громадян;

- 11777,34 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.07.18

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід.)