Справа № 904/6721/17
26.06.2018 постановою Верховного Суду відмовлено у задоволенні касаційної скарги ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2017 у справі № 904/6721/17 за позовом ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", м. Дніпро до ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область про стягнення плати за користування вагонами у розмірі 136 618 грн 56 коп. та збору за зберігання вантажу у розмірі 87 526 грн 68 коп., зазначені судові рішення залишено без змін.
Нинішня окрема думка судді Верховного Суду Пєскова В.Г. стосується обґрунтованості залишення без змін прийнятих судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій у частині стягнення з відповідача збору за зберігання вантажу у розмірі 87 526 грн 68 коп. щодо порожніх вагонів.
Матеріально-правовою підставою позову, заявленого у справі № 904/6721/17, стали факти укладення між сторонами спору та виконання договору від 28.11.2013 № ПР/М-13-2/11-131387/НЮдч про експлуатацію залізничної під'їзної колії Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці, згідно з яким підприємство залізниці зобов’язалося надавати послуги по експлуатації під'їзної колії, яка належить власнику, що примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці стрілкою № 2/4 в парній горловині станції.
На виконання зазначеного вище правочину позивачем було нараховано відповідачеві збір у розмірі 87 526 грн 68 коп. за зберігання вантажу, у тому числі й вантажу, яким є власний порожній вагон, що доставлявся відповідачеві підприємством залізниці.
Судом апеляційної інстанції, з яким погодився й Верховний Суд, зазначено, що доводи апеляційної скарги щодо неправомірності одночасного стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, оскільки порожні вагони не є вантажем, колегією суддів не приймаються, беручи до уваги абзац третій пункту 1.6 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 (з подальшими змінами та доповненнями) № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", відповідно до якого порожні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов'язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право у разі втрати частини вагонів із групи, оформленої одним перевізним документом, – витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом розмірах; право заявити до залізниці вимогу про сплату штрафу за прострочення в доставці вантажу; а також обов'язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці – сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом № 1, а також інші права та обов'язки, які має одержувач відносно вантажу, що прибув на його адресу.
З огляду на викладене вище вважаю за потрібне зазначити наступне.
Стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу – це два різні зобов’язання, що мають самостійні підстави виникнення. При цьому слід визначити, чи не охоплюється виключно платою за користування вагонами знаходження порожнього власного вагону у режимі затримки на коліях залізниць загального користування.
Частиною другою пункту 6 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. Одночасно пунктом 12 тих же Правил встановлено, що загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.
Таким чином, Правилами користування вагонами і контейнерами унормовано, що затримка вагонів, у тому числі й порожніх, з вини вантажовласника, у даному випадку, на коліях загального користування на станції Кривий Ріг в очікуванні їх руху у напрямку під’їзної колії відповідача породжує як наслідок сплату саме плати за користування вагонами. При цьому сплати будь-яких інших платежів відносно порожніх вагонів Правилами користування вагонами і контейнерами у даному випадку не передбачено. Так само не передбачено на цей випадок і сплати збору за зберігання вантажу укладеним між сторонами договором, оскільки ним передбачено лише сплату за зберігання вантажу у вагонах.
Використання у п. 1.6. Роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 (з подальшими змінами та доповненнями) № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" поняття «збір за зберігання» безвідносно до наявності вантажу у вагоні викривлює зміст Правил користування вагонами і контейнерами, поширюючи збір за зберігання вантажу і на порожні власні вагони.
Одночасно слід зауважити, що той же пункт 1.6. зазначеного вище Роз'яснення, на який послався суд апеляційної інстанції, встановлює, що порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів встановлений у пункті 17 розділу 1 Тарифного керівництва № 1 у редакції, що діяла до березня 2009 року. Тобто сам цей пункт Роз'яснення наголошує на можливості стягнення плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів, а не збору за зберігання порожнього вагону як вантажу.
За таких обставин, встановивши факт затримки вагонів на коліях загального користування на станції Кривий Ріг, слід було відокремити вагони з вантажем від порожніх вагонів, обрахувати плату за користування вагонами за час простою відносно всіх вагонів на підставі пунктів 6, 12 Правил користування вагонами і контейнерами та обмежитися стягненням збору за зберігання вантажу виключно відносно вагонів, що переміщувалися з вантажем. Відносно порожніх вагонів у такому випадку не виключається нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів (пункт 14 розділу ІІ Тарифного керівництва № 1 у нині діючий редакції).
Суддя                                                                                                     В.Пєсков