ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1011/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківська міська рада, м. Харків
до ФОП Колісниченко Сергія В*ячеславовича , м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

від позивача - Коваль Г.Ю.

від відповідача - Скриннік І.А.

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада (надалі - позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовними вимогами до відповідача - ФОП Колісниченко Сергія Вячеславовича та просить суд стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 173547,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно інформації з Державного речових прав власності на нерухоме майно від 10.04.2018 р. № 120088831 право власності не нежитлові приміщення підвалу в літ. «У-1» загальною площею 902,3 кв.м. по АДРЕСА_1 на праві власності з 15.09.2008 року зареєстровані за ОСОБА_6 та Колісниченком С.В. на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2008 р. № 1187 по 1/2 частині кожному. Колісниченко С.В. по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,1055 га по АДРЕСА_1 у м. Харкові без виникнення права власності або користування та без державної реєстрації цих прав відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України. Набувши право власності на об'єкт нерухомого майна відповідач не оформив правовідносини щодо користування землею. Відповідач не є ані власником, ані землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, як вказує позивач, єдина форма здійснення плати за землю для позивача, як землекористувача, є орендна плата, яка згідно норм Податкового кодексу України є обов'язковим платежем, а її розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною. Відповідно до розрахунків, наданих до позовної заяви, позивачем визначена частка земельної ділянки, яка використовується відповідачем, розмір якої складає 271,28 кв.м. від загальної площі земельної ділянки, а саме від 1055 кв.м.. Таким чином, як вказує позивач, відповідач не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а позивач втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто, на думку позивача відбувається факт безпідставного збереження саме грошових коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Внаслідок використання відповідачем вказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі в оренду земельної ділянки, чим порушені охоронювані законом права та інтереси позивача щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.

Відповідачем через канцелярію суду було надано відзив на позовну заяву та письмові заперечення, в яких відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні.

В обґрунтування заперечень, відповідач зазначає, що ОСОБА_7 є власником ? частини нежитлових приміщень підвалу № 0-1-:-0-9 в літ «У-1» загальною площею 902,3 кв.м., що знаходяться в місті Харкові по АДРЕСА_1, а іншим власником ? частини нежитлових приміщень цього підвалу є ОСОБА_6. 31 жовтня 2016 року Колісниченко С.В. звернувся із заявою до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, в якій просив роз'яснити та надати відповідь, яким чином власникам нежитлового приміщення підвалу, розташованого в будинку по АДРЕСА_1 у м. Харкові, реалізувати своє право на отримання земельної ділянки у власність або у користування; чи можливо виділити із земельної ділянки, яка знаходиться під будівлею, частину земельної ділянки, яка знаходиться під нежитловими приміщеннями підвалу, в окрему земельну ділянку з присвоєнням їй кадастрового номера; роз'яснити правовий механізм оформлення права користування земельною ділянкою власниками підвалу, яким в рівних частинах є Колісниченко С.В. та ОСОБА_6, та які документи необхідні для оформлення прав на вказану земельну ділянку. 25 січня 2017 року ОСОБА_7 звернувся на адресу Харківського міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0846 га з метою подальшої передачі її в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень 1/2 частини підвалу в літ. «У-1», загальною площею 902,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. До клопотання були надані копії документів, що підтверджують право власності позивача на зазначені вище нежитлові приміщення, а також графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки. Проте, Харківська міська рада у встановлений законодавством місячний строк клопотання Колісниченко С.В. не розглянула, рішення не прийняла, що стало підставою для звернення Колісниченко С.В. до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язанні вчинити певні дії. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2017 р. по справі № 643/3735/17 позов Колісниченко С.В.. задоволений: визнано протиправною бездіяльність Харківською міської ради Харківської області щодо не розгляду на черговій сесії Харківської міської ради клопотання Колісниченко Сергія Вячеславовича про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0846 га з метою подальшої передачі її в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень 1/2 частини підвалу в літ. «У-1» загальною площею 902,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язано Харківську міську раду Харківської області розглянути на черговій сесії Харківської міської ради клопотання Колісниченко Сергія Вячеславовича про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0,0846 га з метою подальшої передачі її в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень ? частини підвалу в літ. «У-1» загальною площею 902,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Не погодившись з цим рішенням, Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на лист Держкомзему від 26.05.2010 р. № 10046/17/4-10, Харківська міська рада зазначала, що надати в оренду або у власність земельну ділянку для обслуговування вбудованого чи прибудованого приміщення в багатоповерхову будинку неможливо, оскільки не можливо створити об'єкт земельних відносин - земельну ділянку , не порушивши єдиний комплекс нерухомого майна, - виділити приміщення будинку як окрему будівлю та надати йому окрему адресу, яка необхідна для визначення місця розташування земельної ділянки як складова поняття «земельна ділянка», а тому звернення Колісниченко С.В. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не можливо винести на розгляд чергової сесії Харківської міської ради, оскільки Колісниченко С.В. є співвласником вбудованих нежитлових приміщень окремої будівлі, що унеможливлює формування окремої земельної ділянки під ці приміщення для передачі йому у користування. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року постанова Московського районного суду м. Харкова від 01.012.201 р. залишена без змін, а апеляційна скарга Харківської міської ради - без задоволення. Крім того, відповідач також вказує на те, що до спірних правовідносин положення статей 1212-1214 ЦК не застосовуються, а застосуванню підлягають положення закону щодо відшкодування збитків, про що вказується в Постанові Верховного Суду від 25.05.2018 р. у справі № 922/3413/17. Заперечуючи проти розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки та розміру орендної плати, які здійснені позивачем, відповідач вважає їх такими, що не відповідають положенням чинного законодавства України. Таким чином, як вказує відповідач, протиправні дії та вина відповідача в не оформленні договору оренди землі відсутня, а протиправні дії Харківської міської ради, яка ухиляється від розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ОСОБА_7 є власником 1/2 частини нежитлових приміщень підвалу № 0-1-:-0-9 в літ «У-1» загальною площею 902,3 кв.м., що знаходяться в місті Харкові по АДРЕСА_1. Іншим власником 1/2 частини нежитлових приміщень цього підвалу є ОСОБА_6.

31 жовтня 2016 року Колісниченко С.В. звернувся із заявою до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, в якій просив роз'яснити та надати відповідь на наступні питання: яким чином власникам нежитлового приміщення підвалу, розташованого в будинку по АДРЕСА_1 у м. Харкові, реалізувати своє право на отримання земельної ділянки у власність або у користування; чи можливо виділити із земельної ділянки, яка знаходиться під будівлею, частину земельної ділянки, яка знаходиться під нежитловими приміщеннями підвалу, в окрему земельну ділянку з присвоєнням їй кадастрового номера; роз'яснити правовий механізм оформлення права користування земельною ділянкою власниками підвалу, яким в рівних частинах є Колісниченко С.В. та ОСОБА_6, та які документи необхідні для оформлення прав на вказану земельну ділянку; чи не будуть порушені права інших власників нежитлових приміщень в будівлі по АДРЕСА_1 у м. Харкові, які розташовані на іншому поверсі будівлі, у тому разі, якщо право користування (власності) на земельну ділянку буде оформлено лише на власників нежитлових приміщень підвалу; хто є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Харкові, на якій розташована нежитлова будівля та чи здійснена державна реєстрація земельної ділянки, як об'єкта цивільних прав в Державному земельному кадастрі та за ким зареєстровані права на цю земельну ділянку в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

25 січня 2017 року ОСОБА_7 звернувся на адресу Харківського міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0846 га з метою подальшої передачі її в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень 1/2 частини підвалу в літ. «У-1», загальною площею 902,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. До клопотання були надані копії документів, що підтверджують право власності позивача на зазначені вище нежитлові приміщення, а також графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, а саме: копія договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13.09.2008 року; копія витягу з державного реєстру правочинів № 6507099 від 13.09.2008 р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (номер витягу 20231362 від 15.09.2008 р., копія технічного паспорту на громадський будинок; графічні матеріали щодо місцезнаходження земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Харкові з визначенням меж фактичного користування земельною ділянкою (план земельної ділянки із зазначенням її орієнтовного розміру, схема розміщення земельної ділянки в межах міської території на карті міста Харкова).

Згідно частини 3 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державні або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 та частини 3 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України. Ради міністрів АРК, місцевої державної районної адміністрації.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Статтею 123 Земельного кодексу України встановлений місячний строк розгляду органом місцевого самоврядування клопотання фізичної чи юридичної особи про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а також визначений перелік документів, які особа має надати до такого клопотання.

Однак, Харківська міська рада подане позивачем клопотання в порушення вимог ст. 123 ЗК України у місячний строк не розглянула, рішення за результатами розгляду клопотання не прийняла.

Вказані обставини, а також бездіяльність Харківської міської ради стали підставою для звернення Колісниченко С.М. до Московського районного суду м. Харкова із адміністративним позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язані Харківську міську раду Харківської області розглянути на черговій сесії Харківської міської ради клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0846 га з метою подальшої передачі її в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень 1/2 частини підвалу в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2017 р. по справі № 643/3735/17 позов Колісниченко С.В.. задоволений: визнано протиправною бездіяльність Харківською міської ради Харківської області щодо не розгляду на черговій сесії Харківської міської ради клопотання Колісниченко Сергія Вячеславовича про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0846 га з метою подальшої передачі її в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень 1/2 частини підвалу в літ. «У-1» загальною площею 902,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язано Харківську міську раду Харківської області розглянути на черговій сесії Харківської міської ради клопотання Колісниченко Сергія Вячеславовича про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0,0846 га з метою подальшої передачі її в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень ? частини підвалу в літ. «У-1» загальною площею 902,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року постанова Московського районного суду м. Харкова від 01.012.201 р. залишена без змін, а апеляційна скарга Харківської міської ради - без задоволення.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, Московським районним судом м. Харкова при винесенні постанови по справі № 643/3735/17, яка була залишена без змін судом апеляційної інстанції, встановлені обставини протиправної бездіяльності Харківської міської ради щодо не розгляду у встановлений законодавством строк клопотання Колісниченко С.В. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою подальшої передачі її в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень 1/2 частини підвалу за адресою: АДРЕСА_1. Отже, саме із-за протиправних дій Харківської міської ради, що підтверджено судовими рішеннями в адміністративній справі, між сторонами не укладено договір оренди на земельну ділянку, який міг би бути підставою для нарахування орендної плати на підставі Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладенні договорів оренди в м. Харкові, яке затверджене рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 р. № 41/08 та Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 р., яка була затверджена рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 р. № 1209/13, на які посилається позивач.

Суд зазнаяає,, що ч. 3 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які є передумовою укладення договору оренди землі, включають, зокрема, завдання на розроблення проекту землеустрою.

Рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою також є обов'язковою умовою при виготовленні проекту землеустрою, що також передбачено Типовим договором про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, затвердженого постановою КМ України від 04.03.2004 р. № 266.

Крім того, ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (ч. 3 ст. 79-1 ЗК України).

Згідно ч. 9 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

Пунктом 109 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМ України від 17.10.2012 р. № 1051, визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою:

1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженими ними особами;

3) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Отже, за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, який є підставою для формування земельної ділянки, державна реєстрація земельної ділянки, як об'єкта цивільних прав, не може бути здійснена.

Таким чином, як встановлено судом, відповідач починаючи з 2016 року здійснював заходи щодо оформлення права оренди на земельну ділянку, яка знаходиться під частиною підвалу в будівлі. Проте, Харківська міська рада не розглядала клопотання Колісниченко С.В. на розроблення проекту відведення земельної ділянки, рішення якої є підставою для формування земельної ділянки, як об'єкта цивільних прав згідно положень ст. 79-1 ЗК України та розроблення проекту відведення, в якому повинна була бути визначена конкретна площа земельної ділянки та міститися матеріали перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевість), що передбачено ст. 50 Закону України «Про землеустрій».

Предмет даного спору становить вимога позивача про стягнення 173 547,54 грн. Обґрунтовуючи таку вимогу ст. ст. 1212-1214 ЦК України, позивач, з огляду на положення ст. ст. 74, 76, 80 ГПК України повинен надати належні докази на підтвердження факту вибуття з його володіння таких коштів, у зв'язку з чим він вимагає від відповідача їх саме повернення; факту отримання відповідачем доходів від коштів, що вибули з володіння позивача.

Однак, позовні вимоги наведені обставини не підтверджують.

Натомість, визначені позивачем підстави позову свідчать, що спір у даній справі фактично обумовлено тим, що відповідачем, у зв'язку з не укладенням договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Харкові, спричинено позивачу шкоду у вигляді не отриманої орендної плати (упущеної вигоди) в сумі 173547,54. Тобто фактично, спірні правовідносини зводяться до відшкодування шкоди, які врегульовані ст. ст. 22, 1166 ЦК України.

За таких обставин, слід дійти висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають не положення ст. ст. 1212-1214 ЦК України, а положення ст. ст. 22, 1166 ЦК України.

Такий висновок щодо необхідності застосування до спірних правовідносин ст. 22 та ст.1166 ЦК України цілком узгоджується з роз'ясненнями, викладеними в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р.№ 7, в Постанові Верховного суду у складі колегії судів Касаційного господарського суду від 25 травня 2018 року у справі № 922/3413/17.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Статтею 1214 Цивільного кодексу України передбачено визначення реального розміру неодержаного прибутку.

Як вбачається зі змісту статей 1212, 1213, 1214 ЦК України, зокрема, із вжитого в них терміну "потерпілий", ці статті застосовуються до деліктних правовідносин, коли фізичній або юридичній особі завдано шкоду шляхом порушення їх охоронюваних законом прав, зокрема - майнових.

Отже, для застосування вищезазначених норм Цивільного кодексу України має бути доведено факт протиправності дій відповідача.

Даний висновок також узгоджується з правовою позицію Вищого господарського суду України, яким у постанові від 14 травня 2015 року у справі № 922/1087/14 вказано, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власності житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення ст. 22 Цивільного кодексу України та в ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

З приводу застосування вказаних норм в п. 3.8 Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року N 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» також роз'яснено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Якщо у розгляді справи буде з'ясовано обставини, зазначені в абзаці третьому підпункту 3.4 пункту 3 цієї постанови, і що суб'єкт господарювання вживав необхідних заходів до оформлення права землекористування, то відсутність у нього переоформлених на його ім'я право встановлювальних документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення.

Така ж правова позиція викладена в Постанові Верховного суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 15 лютого 2018 року у справі № 910/5701/17, в якій також зазначено, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право оформити земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або місцевого самоврядування. У разі встановлення того, що суб'єкт господарювання вживав необхідних заходів до оформлення права землекористування, то відсутність у нього переоформлених на його ім'я правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення, а відтак і бути підставою для застосування приписів статті 212 Земельного кодексу України.

У даному випадку, протиправність поведінки відповідача позивач обґрунтовує тим, що відповідач є неналежним суб'єктом сплати земельного податку, а тому повинен сплачувати орендну плату, однак, у зв'язку з не укладенням договору оренди, відповідач орендної плати за землю не здійснює.

Однак, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України).

Як вже зазначалося вище, земельна ділянка, як об'єкт цивільних справ (ст. 79-1 ЗК України), має бути сформована та відносно неї повинна бути здійснена державна реєстрація.

Договір оренди може бути укладено лише щодо сформованої та зареєстрованої земельної ділянки.

Однак, сам позивач при розгляді іншої справи за позовом Колісниченко С.В. до Харківської міської ради вказував, що земельна ділянка не може бути сформована під окремими підвальними приміщеннями в будівлі, а тому не може бути укладено договору оренди на земельну ділянки під окремими підвальними приміщеннями в будівлі.

Таким чином, позивачем не доведено факту протиправної чи неправомірної поведінки відповідача, як першого елементу складу цивільного правопорушення, передбаченого ст. ст. 22, 1166 ЦК України.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового Кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Проте, договір оренди на спірну земельну ділянку не укладено, земельна ділянка відповідачеві не передавалася.

Таким чином, розрахунок позивача про отримані доходи відповідачем оснований на припущеннях та є недоведеним.

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 Податкового Кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину), податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, їх частини, з урахуванням прибудинкової території, сплачуються на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Згідно ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п. 287.1 статті 287 Податкового кодексу України ).Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Для визначення розміру податку та орендної плати відповідно до п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (стаття 23 Закону України "Про оцінку земель").

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки визначає вартість квадратного метра певної земельної ділянки.

Таки чином, для встановлення загальної нормативної вартості земельної ділянки необхідно встановити конкретний розмір такої земельної ділянки.

Позивач визначає, що відповідно до Акту обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки розмір спірної земельної ділянки становить 271,28 кв.м.

Однак, така позиція позивача базується на припущеннях та з достовірністю не підтверджується матеріалами справи.

Згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється 1) юридичною особою, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником; на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом 2.5 цієї Інструкції визначено, що топографо-геодезичні роботи та роботи із землеустрою виконуються, а результати цих робіт оформляються відповідно до Законів України «Про землеустрій», «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність», Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА -2.04-02-98), затвердженої наказом Укргеодезкартографії від 09.04.98 р. № 56, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.98 р. за № 393/2833 (із змінами).

Вказаний Акт обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки складено головним спеціалістом відділу контролю за використанням земель Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради, інженером-геодезистом та інженером-землевпорядником.

При складанні вказаного Ату позивачем не доведено наявність розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що є передумовою для визначення меж земельної ділянки. Докази наявності такої документації під час складання вказаного акту в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надані.

Таким чином, позивачем не підтверджено конкретний розмір спірної земельної ділянки, який має бути визначений лише в проекті її відведення, затвердженого відповідним рішенням Харківської міської ради та зареєстрованого згідно Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051, а тому розмір заявлених до стягнення грошових коштів є необґрунтованим і не підтверджений належними та допустимими доказами.

За змістом статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Згідно з п. 2 вказаного Порядку, розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Позивачем, на підтвердження своїх позовних вимог, надано Акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, складений головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради; інженером-геодезистом; інженером-землевпорядником. В цьому Акті вказується, що відповідач використовує земельну ділянку площею 271,28 кв.м. без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 ЗК України. На підставі цього Акту позивач розрахував упущену вигоду у формі неотриманої орендної плати.

Однак, в порушення вимог Порядку, Акт та розрахунок збитків складено позивачем, а не комісією в складі представників районної державної адміністрації, власника земельної ділянки, представника відповідача, представників територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки як то передбачено п. 2 Порядку.

Враховуючи, що Акт та розрахунок завданих до стягнення збитків здійснено позивачем з порушенням вимог п. 2 Порядку, дані Акту та розрахунки суми, яку просить стягнути позивач, не є належними, допустимими та достовірними доказами у справі.

За таких обставин, оскільки Акт та розрахунки завданих до стягнення збитків не відповідають вимогам Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284, вони не можуть з достовірністю свідчити про викладені в них обставини.

Безпідставними суд вважає розрахунки позивача щодо нормативної грошової оцінки та розміру орендної плати, які здійснені ним виходячи із визначеної самостійно частки земельної ділянки, виходячи з наступного.

Земельна ділянка, як об'єкт права власності, визначена у ст. 79 Земельного кодексу України як частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно вимог ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Пунктом 2.5 Технічних вказівок щодо визначення меж земельних ділянок спільної та спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб на забудованій території у населених пунктах, затверджених Державним комітетом по земельних ресурсах 18.05.1998 року, визначено, що межі земельної ділянки поширюються на підземний та наземний простір, який власник земельної ділянки вправі використовувати на свій розсуд, якщо інше не передбачено чинним законодавством.

Таким чином, межі земельної ділянки поширюються на підземний та наземний простір, що знаходяться над та під поверхнею (на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд).

Тобто за договором оренди земельної ділянки її власник може передати іншій особі (орендареві) права володіння та користування на належний йому об'єкт цивільних прав - певну земельну ділянку, в тому числі на простір, що знаходиться над поверхнею ділянки та на її глибину, що також визначено у ч. 3 ст. 79 ЗК України.

Згідно приписів ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» також передбачено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Отже, згідно приписів земельного законодавства право користування земельною ділянкою може бути оформлено щодо земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок, будівля або споруда.

Згідно листа Державного комітету України із земельних ресурсів від 26.05.2010 року № 10046/17/4-10 надати в оренду або у власність земельну ділянку для обслуговування вбудованого чи прибудованого приміщення в будинку неможливо, оскільки не можливо створити об'єкт земельних відносин - земельну ділянку, не порушуючи єдиний комплекс нерухомого майна - виділити приміщення будинку як окрему будівлю та надати йому окрему адресу, яка необхідна для місця розташування земельної ділянки як складова поняття «земельна ділянка».

Таким чином, оформлення права користування земельною ділянкою (надання її в оренду) під окремими нежитловим приміщеннями в будинку, будівлі або споруді законодавством не передбачено.

Враховуючи, що відповідач є лише власником ? частини нежитлових приміщень підвалу по АДРЕСА_1 у м. Харкові, то не можливо створити об'єкт земельних відносин - земельну ділянку, виділити окремі нежитлові приміщення в будинку в окрему будівлю та надати їй окрему адресу, яка необхідна для місця розташування земельної ділянки з визначенням її меж.

Із матеріалів позовної заяви слідує, що згідно Витягу із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстру прав власності на нежитлові приміщення підвалу в будівлі на праві приватної власності належать фізичній особі Колісниченко С.В..

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі по тексту - Конвенція) передбачено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини поняття "майно" може означати "існуюче майно" або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (справа Стретч проти Сполученого Королівства).

Відповідно ч.3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В матеріалі справи позивачем подано акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у м. Харкові від 10.04.2018 р., в якому зазначено, що земельна ділянка, на переконання позивача, використовується ФОП Колісниченко С.В.. для експлуатації та обслуговування саме нежитлової будівлі.

Втім, факт використання земельної ділянки відповідачем для експлуатації та обслуговування саме нежитлової будівлі за вказаною адресою у акті обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації земельної ділянки Харківською міською радою не доведено.

Акт обстеження, наданий позивачем, підписаний в односторонньому порядку, а тому є неналежним доказом.

За таких обставин та враховуючи те, що позивачем не доведено факт використання відповідачем земельної ділянки за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі, положення ст. 1212 - 1214 Цивільного кодексу України також не можуть бути застосовані.

Статтею 193 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження в користуванні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно положень ст. 15 та ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема: площа, цільове призначення, нормативна грошова оцінка. Відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки (ч. 7 ст. 21 Закону).

Частиною 2 статті 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до п. 2-1 Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою КМ України від 23.03.1995 р. № 213 (із змінами та доповненнями) дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви

Відомості державного земельного кадастру є офіційними (ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Згідно ст. 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Також, згідно листа ДФС України від 06.11.2015 р. за № 23718/6/99-99-15-03-02-15, підтвердження розміру площ земельних ділянок, що перебувають у власності юридичних осіб або у користуванні, розподілу серед власників землі та землекористувачів та розміру нормативної грошової оцінки, яка визначається з урахуванням коефіцієнта функціонального використання земельної ділянки, здійснюється відповідними територіальними органами Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок. Отже, для отримання інформації, необхідної для обчислення і справляння плати за землю, необхідно звернутися до територіального органу Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки.

Таким чином, відповідно до приписів положень Податкового кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про Державний земельний кадастр», Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, який видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки, в якому повинні бути вказані розмір земельної ділянки, нормативна грошова оцінка такої земельної ділянки.

Законом не передбачені повноваження органу місцевого самоврядування здійснювати та визначати самостійно нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Згідно ст. 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Позивачем не надано правових обґрунтувань щодо застосування при розрахунку нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки коефіцієнтів Км2 - 2,21, Км3 - 1,07503, Кф - 2,5 (у розрахунках за період з 01.04.2015 р. по 31.12.2016 р.), Км2 - 2,21, Км3-1,075503, Кф-2 (у розрахунках за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р.). Чому саме застосовані такі коефіцієнти, оскільки Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, який затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 р. № 489 передбачає мінімальні та максимальні значення таких коефіцієнтів в залежності від пофакторних оцінок кожної групи з урахуванням питомої ваги ренто утворювальних факторів у формуванні загального рентного доходу в межах населеного пункту та його економіко-планувальних зон (п. 6 Порядку).

Пунктом 1 розділу III Порядку передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи (додаток 8) як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (додаток 9).

Таким чином, розрахунок розміру орендної плати, як неодержані грошові кошти, здійснений позивачем не на підставі нормативної грошової оцінки земельної ділянки, затвердженої в установленому законом порядку.

Крім того, в наданих позивачем розрахунків розміру орендної плати, які виконані ОСОБА_9, не зазначені підстави застосування ставки річної орендної плати - 8,00 %, а також інших коефіцієнтів, зазначених у розрахунках.

Позивачем не доведено безпідставного збагачення у розмірі 173 547,54 грн. за період з 01.04.2015 року по 31.12.2017 року користування земельною ділянкою, оскільки розрахунок розміру цієї суми Харківської міською радою здійснено Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель виходячи із розміру орендної плати та самостійно визначеної площі земельної ділянки (271,28 кв.м.), яка не є сформованою відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України.

Проте єдиним документом, який може дати інформацію щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка є сформованою і якій присвоєно кадастровий номер, є витяг за встановленою формою.

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано Витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова в зв'язку з відсутністю такого витягу, а тому такі розрахунки не підтверджені певними документами які б свідчили про конкретний розмір збагачення, який мав отримати позивач у разі укладення договору оренди землі.

Також, позивачем не надано доказів вжиття ним заходів щодо одержання доходів у вигляді орендної плати чи заходів, спрямованих на уникнення збитків, а тому, в даному випадку також й відсутній склад цивільного правопорушення, з яким ст. 22 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України пов'язує застосування міри відповідальності до відповідача.

У наданих до суду поясненнях позивач, з посиланням на ч. 4 ст. 120 ЗК України вказує, що у разі набуття права власності на будинок, будівлю або споруду кількома особами право власності на земельну ділянку визначається пропорційна до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди, а тому кожній особі, яка має у власності частину приміщень в будівлі, необхідно звернутися до уповноважених осіб Харківської міської ради із заявою про надання земельної ділянки в цілому у користування.

Суд вважає такі твердження безпідставними виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Отже, визначення прав на земельну ділянку пропорційно до часток осіб залежить від обставин одночасного набуття кількома особами права власності саме на жилий будинок, будівлю або споруду.

У даному випадку, нежитлова будівля по АДРЕСА_1 у м. Харкові не перебуває у спільній власності осіб, будівництво цієї будівлі не здійснювалося у результаті спільної діяльності декількох осіб, договори співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна не укладалися та відсутні. Державна реєстрація нежитлової будівлі згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (в редакції постанови КМ України від 23.08.2016 р. № 553) як об'єкта спільної власності із визначенням часток кожного із них у праві власності не здійснювалася, такі докази позивачем також не надані.

Колісниченко С.В. є власником 1/2 частки підвалу в нежитловій будівлі по АДРЕСА_1 у м. Харкові. Іншим співвласником 1/2 частини підвалу в будівлі є ОСОБА_6 Ні Колісниченко С.В., ані ОСОБА_6 ні є співвласниками будівлі по АДРЕСА_1, будівництво цієї будівлі ними не здійснювалося в результаті спільної діяльності, будь-які договори про визначення часток чи їх розподіл у будівлі не укладалися.

Таким чином, надання у власність або у користування земельної ділянки можливе лише для обслуговування жилого будинку, будівлі або споруди, а якщо будівля декількома особами набута у спільну власність із визначенням частки кожного співвласника у будівлі, а також якщо щодо неї здійснена державна реєстрація права спільної власності із визначенням частки кожного співвласника в будівлі, то тільки у цьому разі може бути визначено право на земельну ділянку пропорційно до часток осіб у праві власності будинку, будівлі або споруди.

Однак, будівля по АДРЕСА_1 у м. Харкові не знаходиться у спільній власності, ні Колісниченко С.В., ні ОСОБА_6 не є співвласниками будівлі, а є лише власниками частин підвалу в цій будівлі.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Таким чином, позивачем не доведено факту протиправної чи неправомірної поведінки відповідача, як першого елементу складу цивільного правопорушення, передбаченого ст. 22 та ст. 1166 ЦК України. Навпаки, як встановлено судом, відповідачем здійснювалися заходи щодо оформлення права оренди на земельну ділянку, яка знаходиться під частиною підвалу в будівлі. Проте, Харківська міська рада Харківська міська рада не розглядала клопотання Колісниченко С.В. на розроблення проекту відведення земельної ділянки, рішення якої є підставою для формування земельної ділянки, як об'єкта цивільних прав. Протиправність дій позивача також встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Позивачем також не підтверджено конкретний розмір спірної земельної ділянки, який має бути визначений лише в проекті її відведення, затвердженого відповідним рішенням Харківської міської ради та зареєстрованого згідно Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051, а тому розмір заявлених до стягнення грошових коштів є необґрунтованим і не підтверджений належними та допустимими доказами.

Позивачем не доведено безпідставного збагачення у розмірі 173 547,54 грн. за період з 01.04.2015 року по 31.12.2017 року користування земельною ділянкою, оскільки розрахунок розміру цієї суми Харківської міською радою здійснено Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель виходячи із розміру орендної плати та самостійно визначеної площі земельної ділянки (271,28 кв.м.), яка не є сформованою відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України. Розрахунки нормативної грошової оцінки земельної ділянки, які надані позивачем до позовної заяви, не відповідають вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 р. № 213 «Про Методику нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 р. № 489 (із змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України19.12.2016 р. за № 1647/29777. Розрахунок розміру орендної плати, як сума неотриманого доходу, здійснений позивачем не на підставі даних Державного земельного кадастру, за відсутності даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що також є порушенням вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оцінку земель», ч. 7 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124, Конституції України, ст. ст.1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексу. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляцій

Повне рішення складено 18.07.2018 р.

Суддя Л.С. Лаврова