ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018р. Справа №914/898/18

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В.,

за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІК Енергозберігаючі технології 2010", м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 міського комунального підприємства "Львівводоканал", м.Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 152 525,34 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з»явився

від відповідача: не з»явився.

Заяв про відвід судді не надходило. Не проводилася технічна фіксація судового засідання.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІК Енергозберігаючі технології 2010", м. Київ до ОСОБА_1 міського комунального підприємства "Львівводоканал", м.Львів про стягнення заборгованості в розмірі 152 525,34 грн.

Ухвалою суду від 17.05.2018 було відкрито провадження у справі № 914/898/18 за правилами спрощеного провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 18.06.2018. Ухвалою від 18.06.2018 року розгляд справи відкладено на 09.07.2018 року.

09.07.2018 року судове засідання не відбулося, у зв»язку з перебуванням судді Горецької З.В. у відрядженні до 10.07.2018 року. З 11.07.2018 року по 13.07.2018 року суддя Горецька З.В. перебувала на лікарняному.

15.06.18р. за вх. № 22135/18 в канцелярію суду від позивача поступила заява про уточнення позовних вимог з додатками для долучення до матеріалів справи документів, згідно якої просить суд стягнути з відповідача 875,34 грн. 3% річних, 1 650,00 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір, оскільки суму основного боргу відповідачем сплачено в повному обсязі.

Представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи справи у зв"язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника 23641/18 від 25.06.18р.).

Згідно ч.3 статті 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до статті 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи слід відмовити, оскільки суд обмежений строками розгляду справи в порядку спрощеного провадження, адже провадження у даній справі відкрито 17.05.2018 року, а також явка сторін не визнавалася обов»язковою.

АРГУМЕНТИ СТОРІН:

Агрументи позивача.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з очищення та дезінфекції резервуварів чистої води. На виконання умов договору, позивачем виконано роботи на суму 348 999,60 грн. Відповідачем обумовлений товар оплачено частково в розмірі 198 999,60 грн. і станом на момент звернення до суду з позовом неоплаченою залишається сума боргу в розмірі 150 000,00 грн. Крім того, за невиконання умов договору в частині порушення строків оплати поставленого товару, позивачем нараховано 875,34 грн. 3% річних, 1 650,00 грн. інфляційних втрат, які слід стягнути з відповідача.

Аргументи відповідача.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить суд закрити провадження у справі за відсутністю предмету спору щодо стягнення суми основного боргу, оскільки борг в розмірі 150 000,00 грн. відповідачем погашено в повному розмірі. А також просить не стягувати із ЛМКП «Львівводоканал» 875,34 грн. 3% річних, 1 650,00 грн. інфляційних втрат та суму судового збору, адже підприємство перебуває в тяжкому фінансовому становищі.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

08.09.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІК Енергозберігаючі технології 2010» (Підрядник, Позивач по справі) та ЛКП «Львівводоканал» (далі по тексту - Замовник, Відповідач) було укладено Договір № 253/03-792ДТ (далі по тексту - Договір № 253/03-792ДТ).

Згідно з п. 1.1. Договору, Замовник доручив, а Виконавець зобовязався надати послуги з очищення та дезінфекції резервуарів чистої води ЛМКП «Львівводоканал».

У відповідності з пунктом 5.1. Договору № 253/03-792ДТ, розрахунки проводяться тільки за фактично надані послуги після підписання Замовником, представлених підрядником належно оформлених актів наданих послуг (Форма КБ-2в) та довідки (Форма КБ-3), рахунку на оплату, шляхом проміжних платежів, протягом 60-ти календарних днів.

28.12.2017р. Підрядник виконав взяте на себе зобовязання по Договору, про що сторонами було погоджено, підписано та скріплено печатками Акт здачі-приймання робіт (№ КБ-2в) та Довідку про вартість виконаних робіт (№ КБ-3) на загальну вартість 348 999.60 грн.

Станом на момент звернення з позовом відповідач оплатив виконані роботи підрядником лише частково і непогашеною залишилася заборгованість (348 999,60 грн. - 198 999,60 грн. = 150 000,00 грн) 150 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання питання, 26.03.2018 року Позивачем на адресу Відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості, але станом на час подання позову, заборгованість була не погашена.

Під час розгляду справи відповідачем сплачено суму основного боргу в розмірі 150 000,00 грн., що підтверджується долученими до справи копіями платіжних доручень №4108 від 15.05.2018 року на суму 10 000,00 грн., №4164 від 16.05.2018 року на суму 10 000,00 грн., №359 від 17.05.2018 року на суму 10 000,00 грн., №419 від 18.05.2018 року на суму 10 000,00 грн., №488 від 21.05.2015 року на суму 10 000,00 грн., №578 від 22.05.2018 року на суму 10 000,00 грн., №599 від 23.05.2018 року на суму 10 000,00 грн., №643 від 24.05.2018 року на суму 10 000,00 грн., №752 від 25.05.2018 року на суму 10 000,00 грн., №800 від 29.05.2018 року на суму 10 000,00 грн., №951 від 31.05.2018 року на суму 10 000,00 грн., №4208 від 04.06.2018 року на суму 10 000,00 грн., №4285 від 05.06.2018 року на суму 10 000,00 грн., №4337 від 06.06.2018 року на суму 10 000,00 грн., №4395 від 06.06.2018 року на суму 10 000, 00 грн.

Відповідно до п. 8.4. Договору, Замовник несе відповідальність за несвоєчасну оплату що умов Договору.

Так, починаючи з 27.02.18 р. (на цю дату сплинула відстрочка оплати, передбачена п. 5.1 договору) у відповідача виникло зобовязання з повної оплати за виконані роботи.

Тому, на підставі ст.625 ЦК України, позивачем нараховано інфляційні втрати та 3% річних на вказану суму боргу 150 000,00 грн. за період з 27.02.2018 року по 08.05.2018 року в розмірі 1 650,00 грн. та 875,34 грн. відповідно.

15.06.2018 року від позивача поступила заява про зменшення позовних вимог, оскільки відповідачем сплачено суму основного боргу в повному обсязі. Отже, до стягнення підлягає 875,34 грн. 3% річних, 1 650,00 грн. інфляційних втрат

ОЦІНКА СУДУ.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1, 2 ст.837 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як підтверджується матеріалами справи, 08.09.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІК Енергозберігаючі технології 2010» (та ЛКП «Львівводоканал» укладено Договір № 253/03-792ДТ, у звязку з чим позивач та відповідач набули взаємних прав і обовязків.

Відповідно до умов даного Договору позивачем виконано роботи по очищенню та дезінфекції резервуарів чистої води ЛМК «Львівводоканл» на суму 348 999,60 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем прийнято виконані роботи ібудь-яких зауважень зі сторони відповідача у актах наданих послуг та довідки не зазначено. Відтак, відповідач, підписуючи дані документи, погодився із обємом та вартістю наданих послуг.

Відповідно до п.4.2.6 договору, замовник зобов»язується оплатити прийняті надані послуги.

Згідно п.5.1 договору, розрахунки проводяться тільки за фактично надані послуги після підписання замовником представлених підрядником належно оформлених актів наданих послуг (форма КБ-2в) та довідки (форма КБ-3), рахунку на оплату, шляхом проміжних платежів, протягом 60-ти календарних днів.

Відповідач взятих на себе договірних зобов'язань із оплати послуг належним чином не виконав повністю, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 150 000,00 грн., яку відповідачем погашено в повному обсязі і в матеріалах справи містяться такі докази.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні вимоги відповідача про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу за відсутністю предмету спору, оскільки позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої останній просить суд стягнути з відповідача 875,34 грн. 3% річних, 1 650,00 грн. інфляційних втрат за період з 27.02.2018 року по 08.05.2018 року.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на наступне.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

З наведеного вбачається, що найменший період визначення інфляційних нарахувань становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою таких нарахувань. Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові від 10.07.2013 р. по справі №5002-33/4081-2012.

Проте, перевіривши правильність нарахування позивачем інфляційних втрат наведених у розрахунку за допомогою системи ОСОБА_2, суд встановив, що їх розмір відповідає дійсності, тому суд дійшов до висновку, що стягненню з відповідача підлягають втрати від інфляції в сумі 1 650,00 грн.

Згідно роз»ясень постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», 4.1. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 4.2. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Враховуючи норми чинного законодавства, позивачем також нараховано 3% річних 875,34 грн.

Отже, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що враховуючи заяви про уточнення позовних вимог, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача борг в розмірі 2 525,34 грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як доказ сплати судового збору, позивачем дорлучено до справи платіжне доручення від 11.05.2018 року на суму 2287,90 грн., що підлягає до стягнення з відповідача.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІК Енергозберігаючі технології 2010" до ОСОБА_1 міського комунального підприємства "Львівводоканал" про стягнення заборгованості в розмірі 152 525,34 грн. - задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Львівводоканал» (79017, м.Львів, вулиця Зелена, 64, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ІК Енергозберігаючі технології 2010 (01133, м.Київ, провулок Лабораторний,1, к.242, ) 875,34 грн. (вісімсот сімдесят п"ять грн. тридцять чотири коп.) 3% річних, 1 650,00 грн. (тисяча шістсот п"ятдесят грн. 00 коп.) інфляційних втрат за період з 27.02.2018 року по 08.05.2018 року, а також 2 287,90 грн. (дві тисячі двісті вісімдесят сім грн. дев"яносто коп.) судового збору.

3. Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено « 19» липня 2018 р.

Суддя Горецька З. В.