ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/317/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не зявився,

від третьої особи не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія „Дорсервіс, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕГА», про стягнення заборгованості в загальній сумі 72092,91 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія „Дорсервіс" про стягнення заборгованості за послуги з технічного обслуговування стрілки в загальній сумі 72092,91 грн., у т.ч.: основного боргу - 65463,61 грн., пені - 2484,46 грн., інфляційних втрат - 3113,05 грн., 3% річних - 1031,79 грн., посилаючись на наступне.

20.09.2011 р. між ДП «Одеська залізниця» в особі начальника дистанції сигналізації та звязку станції Одеса-Сортувальна та ТОВ «Будівельна компанія «Дорсервіс» укладено договір №ОД/Ш-11-481-НЮ на надання послуг з технічного обслуговування стрілки №106.

Наразі позивач зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. №200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та п. 2 статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015 р. №735 (в редакції постанови КМУ від 18.01.2017 р. №52), правонаступником всіх прав та обов'язків ДП «Одеська залізниця» є ПАТ «Українська залізниця».

Як вказує позивач, за умовами укладеного договору позивач надає відповідачу платні послуги з технічного обслуговування стрілки №106, яка належить відповідачу та включена в електричну централізацію станції Берегова, а відповідач своєчасно оплачує їх вартість (п. 1.1 договору).

Згідно п. 2.1.3 договору позивач по окремій калькуляції виконує капітальний ремонт стрілки, її відновлення у випадку розкрадання та псування сторонніми особами. Відповідач сплачує послуги на підставі рахунку та акту виконаних робіт протягом 10-ти банківських днів з дати підписання акту (п 3.2. договору).

Пунктом 3.4 договору встановлено, що у разі зміни вартості послуг, позивач складає нову калькуляцію і узгоджує її з відповідачем. Нова калькуляція є невідємною частиною даного договору.

Відповідно до п 3.4 договору на підставі додаткової угоди 10 від 03.01.2017 р. №ОД/Ш-11-481д НЮ ДУЮ вартість технічного обслуговування стрілки №106 електричної централізації становила 8619,97 грн. та додаткової угоди 11 від 01.06.2017 р. №ОД/Ш-11-481д НЮ ДУ11 вартість технічного обслуговування стрілки №106 електричної централізації становила 9473,94 грн.

За ствердженнями позивача, на виконання умов договору послуги з технічного обслуговування стрілки № 106 надавались відповідачу в повному обсязі, що підтверджується відповідними рахунками та актами виконаних робіт, які підписані сторонами. При цьому надані послуги відповідно до рахунку №110 від 10.05.2017 р. та акту №5 виконаних робіт від 31.05.2017 р. на суму 8619,97 грн., рахунку №121 від 01.06.2017 та акту №6 виконаних робіт від 30.06.2017 р. на суму 9473,94 грн., рахунку №159 від 03.07.2017 р. та акту №7 виконаних робіт від 31.06.2017 р. на суму 9473,94 грн. були погоджені відповідачем, але не оплачені, жодних зауважень щодо якості та обєму наданих позивачем послуг від відповідача не надходило.

Крім того, позивач зазначає, що рахунок № 172 від 07.08.2017 р. і акт № 8 виконаних робіт від 31.08.2017 р., рахунок № 191 і акт № 9 виконаних робіт від 29.09.2017 р. зі сторони відповідача не підписано та сплачено не було. Рахунок № 205 від 02.10.2017 р. та акт № 10 виконаних робіт від 31.10.2017 р. було направлено рекомендованим листом, що підтверджується фіскальними чеками №№ 000025988, 000025989 від 13.10.2017 р. Також рахунок № 241 і акт № 11 виконаних робіт за листопад 2017 р. було вручено нарочно, про що свідчить відповідна відмітка на супровідному листі від 10.11.2017 р. № ШЧ-12-05/1823а. Як стверджує позивач, зазначені документи відповідач не повернув позивачу з погодженням або без погодження із зазначенням недоліків, оплату наданих послуг не здійснив. Так, з огляду на вказане, позивач вважає, що відповідач в односторонньому порядку відмовляється від виконання зобов'язань.

Враховуючи те, що згідно п. 3.2 договору відповідач мав сплачувати послуги на підставі рахунку та акту виконаних робіт протягом 10-ти банківських днів з дати підписання акту, позивач стверджує, що у відповідача виникло грошове зобовязання на суму 65463,61 грн.

Поряд з вказаним позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 2484,46 грн., інфляційні втрати в сумі 3113,05 грн. та 3% річних в сумі 1031,79 грн., розрахунок яких додано до позову.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.02.2018 р. (суддя Гуляк Г.І.) позовну заяву ПАТ „Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/317/18, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

З огляду на заяву відповідача про поновлення строку для подання відзиву, ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.03.2018 р. у справі № 916/317/18 розгляд справи призначено в засіданні суду на 16.04.2018 р.

У звязку з перебуванням судді Гуляк Г.І. на тривалому лікарняному з 05.04.2018 р., з метою дотримання строків розгляду справи на підставі розпорядження керівника апарату суду №191 від 24.04.2018 р. було проведено повторний автоматичний розподіл справи № 916/317/18, за результатами якого вказану справу передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Петрову В.С.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.05.2018 р. справу № 916/317/18 прийнято до провадження судді Петрова В.С., розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23 травня 2018 р.

16.04.2018 р. відповідачем подано до господарського суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження в порядку ч. 3 ст. 247 ГПК України.

Вказана заява відповідача залишена судом без задоволення, про що зазначено в протоколі судового засідання від 23.05.2018 р., оскільки відсутні підстави для задоволення вказаної заяви.

23.05.2018 р. відповідачем подано до господарського суду клопотання про залучення до участі у справі ТОВ «ЕГА» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Вказане клопотання заявник обґрунтував тим, що 06.09.2017 р. ТОВ «Будівелька компанія «Дорсервіс» продало, а ТОВ «ЕГА» придбало асфальтобетонний завод за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Визирка, пров. Дорожній, 1, в тому числі стрілочний перевід № 106, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності під літ. IV значиться залізна дорога (підїзна колія), але у витягу не вказано, з чого складається залізнична колія. Як вказує заявник, на балансі ТОВ «Будівельна компанія «Дорсервіс» перебувала підїзна залізнична колія при станції Берегова Одеської залізниці згідно акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту експлуатації від 06.08.1998 р., вона складалась з колії № 1 зєднувальна - 203,76 м, колії № 2 навантажувально-вивантажувальна - 380,13 м, стрілочних переводів №106 та № 108. Також заявник зазначає, що належність відповідачу та здійснення ним будівництва залізничної підїзної колії зі стрілочними переводами №106 та №108 біля станції Берегова підтверджується актом робочої комісії від 08.04.1998 р., актом державної комісії від 06.08.1998 р. Крім того, заявник зазначає, що ТОВ «Будівельна компанія «Дорсервіс» на праві власності належали стрілочні переводи №106, №108 підтверджується бухгалтерською довідкою від 27.02.2017 р. про перебування майна на балансі ТОВ «Будівельна компанія «Дорсервіс», актом робочої комісії від 08.04.1998 р., актом державної комісії від 06.08.1998 р., договором № 3 на надання послуг з технічного обслуговування пристроїв СЦБ від 01.07.2011 р., додатковою угодою №11 від 22.05.2017 р. про вартість обслуговування ПАТ «Укрзалізниця» стрілки №106, яка належить на праві власності ТОВ «Будівельна компанія «Дорсервіс», актом №6 виконаних робіт за червень 2017 р. від 30 червня 2017 р. по обслуговуванню ПАТ «Укрзалізниця» стрілки №106, яка належала на праві власності ТОВ «Будівельна компанія «Дорсервіс». При цьому в договорі № 3 вказано, що Одеська залізниця надає ТОВ «Будівельна компанія «Дорсервіс» платні послуги з технічного обслуговування стрілки № 106, яка належить ТОВ «Будівельна компанія «Дорсервіс». Відтак, за ствердженнями заявника, на даний час власником спірного стрілочного переводу № 106 є ТОВ «ЕГА».

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.05.2018 р. залучено до участі у справі № 916/317/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю ЕГА, при цьому розгляд справи відкладено на 12 червня 2018 р.

В засідання суду, призначене на 12.06.2018 р., позивач, відповідач та третя особа не зявились.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.06.2018 р. у справі № 916/317/18 розгляд справи відкладено на 02.07.2018 р. з огляду на неявку учасників справи у судове засідання.

В засідання суду, призначене на 02.07.2018 р., відповідач та третя особа не зявились, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав.

Третя особа письмові пояснення по суті спору також не надала.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

01.07.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія „Дорсервіс (замовник) та Одеською залізницею (виконавець) укладено договір № 3 на надання послуг з технічного обслуговування пристроїв СЦБ від 01.07.2011 р., який зареєстровано за № ОД/Ш-11-481-НЮ 20.09.2011 р., відповідно до п. 1.1 якого виконавець надає замовнику платні послуги з технічного обслуговування стрілки №106, яка належить замовнику та включена в електричну централізацію станції Берегова, а замовник своєчасно оплачує їх вартість.

Згідно п. 2.1.4 договору виконавець зобовязується до 1-го числа місяця, наступного за звітнім, здавати замовнику виконані роботи, прийняті роботи оформляти актом виконаних робіт.

За умовами п. 2.2.3 договору замовник зобовязується своєчасно оплачувати надані виконавцем послуги.

Відповідно до п. 3.1 договору вартість послуг визначається калькуляцією (додаток 1).

Пунктом 3.2 договору встановлено, що замовник сплачує послуги на підставі рахунку та акту виконаних робіт протягом 10-ти банківських днів з дати підписання акту.

Згідно п. 3.3 договору оплата здійснюється шляхом прямого перерахування коштів на рахунок виконавця.

В п. 3.4 договору зазначено, що у разі зміни вартості послуг виконавець складає нову калькуляцію і узгоджує її з замовником. Нова калькуляція є невідємною частиною даного договору.

Згідно п. 6.1 договору всі спори між сторонами, в яких не було досягнуто згоди, розвязуються у відповідності до законодавства України в господарському суді за місцем знаходження відповідача, при умові додержання досудового порядку вирішення спорів.

В п. 8.1 договору зазначено, що всі зміни та доповнення до даного договору вважаються дійсними за умови укладання додаткових угод. Додаткові угоди є невідємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 8.2 договору останній може бути розірваний на підставах, передбаченим чинним законодавством.

Надалі між сторонами було укладено додаткові угоди №№ 1-7 до вказаного договору № 3 від 01.07.2011 р. на надання послуг з технічного обслуговування пристроїв СЦБ відповідно до яких змінювалась редакція калькуляції на технічне обслуговування однієї стрілки електричної централізації.

07.12.2015 р. між виконавцем - ПАТ «Українська залізниця», що є правонаступником ДП „Одеська залізниця, та замовником - ТОВ "Будівельна компанія „Дорсервіс була укладена додаткова угода № 8 до вищевказаного договору від 01.07.2011 р. № 3 (№ ОД/Ш-11-481-НЮ 20.09.2011 р.), на підставі якої розділ 9 цього договору „Юридичні адреси та банківські реквізити сторін викладено в новій редакції.

За ствердженнями позивача, вказане обумовлено тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» було утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та п. 2 статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015 р. №735 (в редакції постанови КМУ від 18.01.2017 р. № 52), правонаступником всіх прав та обов'язків ДП «Одеська залізниця» є ПАТ «Українська залізниця».

Відтак, позивач набув всі права та обовязки Одеської залізниці як виконавця послуг за вказаним договором.

Згідно додаткової угоди № 9 від 30.12.2015 р. сторонами були внесені зміни до п. 3.1 договору від 01.07.2011 р. № 3 (№ ОД/Ш-11-481-НЮ 20.09.2011 р.), який викладено в наступній редакції: «Вартість технічного обслуговування однієї стрілки електричної централізації становить 6677,81 грн./міс. Вартість послуг по договору складає з ПДВ: 6677,81 грн./міс.». Також вказаною додатковою угодою № 9 до договору сторони домовились вважати додаток № 1 до договору таким, що втратив чинність. Вказана додаткова угода № 9 набрала чинності з 01 січня 2016 року.

03.01.2017 р. між сторонами по справі була укладена додаткова угода № 10 до вказаного договору від 01.07.2011 р. № 3 (№ ОД/Ш-11-481-НЮ 20.09.2011 р.), відповідно до якої сторонами викладено п. 3.1 договору в наступній редакції: «Вартість технічного обслуговування однієї стрілки електричної централізації становить 8619,97 грн./міс. Вартість послуг по договору складає з ПДВ: 8619,97 грн./міс.». Також зазначеною додатковою угодою № 10, що набрала чинності з 01 січня 2017 року, розділ 9 цього договору „Юридичні адреси та банківські реквізити сторін викладено в новій редакції.

Додатковою угодою № 11 від 22.05.2017 р. до договору від 01.07.2011 р. № 3 (№ ОД/Ш-11-481-НЮ 20.09.2011 р.) сторонами викладено п. 3.1 договору в наступній редакції: «Вартість технічного обслуговування однієї стрілки електричної централізації становить 9473,94 грн./міс. Вартість послуг по договору складає з ПДВ: 9473,94 грн./міс.». При цьому вказаною додатковою угодою № 11 пункт 3.4 договору вважається таким, що втратив чинність.

За ствердженнями позивача, за умовами укладеного договору він надавав відповідачу на протязі травня-листопада 2017 року послуги з технічного обслуговування стрілки № 106, яка належить відповідачу та включена в електричну централізацію станції Берегова, що підтверджується відповідними рахунками та актами виконаних робіт, які були погоджені відповідачем. Вартість наданих послуг склала 65463,61 грн., але такі послуги не оплачені відповідачем, хоча жодних зауважень щодо якості та обєму наданих позивачем послуг від відповідача не надходило. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 згідно ч. 2 ст. 901 цього ж Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Так, вищевказаний договір між позивачем та відповідачем станції Одеса-Сортувальна (виконавець) та ТОВ „Будівельна компанія „Дорсервіс (замовник) договір № 3 на надання послуг з технічного обслуговування пристроїв СЦБ є підставою для виникнення у сторін договору зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України) та згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов спірного договору позивачем надавались послуги з технічного обслуговування стрілки № 106 протягом травня-вересня 2017 року, про що позивачем складались відповідні акти виконаних робіт. Зокрема:

- згідно акту виконаних робіт за травень 2017 р. № 5 від 31.05.2017 р. вартість послуг склала 8619,97 грн.,

- згідно акту виконаних робіт за червень 2017 р. № 6 від 30.06.2017 р. вартість послуг склала 9473,94 грн.,

- згідно акту виконаних робіт за липень 2017 р. № 7 від 31.07.2017 р. вартість послуг склала 9473,94 грн.,

- згідно акту виконаних робіт за серпень 2017 р. № 8 від 31.08.2017 р. вартість послуг склала 9473,94 грн.,

- згідно акту виконаних робіт за вересень 2017 р. № 9 від 30.09.2017 р. вартість послуг склала 9473,94 грн.

Наразі позивачем на оплату вказаних послуг були оформлені рахунки № 110 від 10.05.2017 р. на суму 8619,97 грн., № 121 від 01.06.2017 р. на суму 9473,94 грн., № 159 від 03.07.2017 р. на суму 9473,94 грн., № 172 від 07.08.2017 р. на суму 9473,94 грн., № 191 від 04.09.2017 р. на суму 9473,94 грн.

При цьому, за ствердженнями позивача, відповідачем були погоджені лише акт № 5 виконаних робіт від 31.05.2017 р. на суму 8619,97 грн., акт № 6 виконаних робіт від 30.06.2017 р. на суму 9473,94 грн. та акт № 7 виконаних робіт від 31.07.2017 р. на суму 9473,94 грн., які підписані відповідачем без зауважень. Щодо акту № 8 виконаних робіт від 31.08.2017 р. та акту акт № 9 виконаних робіт від 29.09.2017 р. слід зазначити, що зазначені акти відповідачем не були підписані.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, надання позивачем обумовлених договором послуг є підставою виникнення у відповідача як замовника зобов'язання оплатити вказані послуги відповідно до умов договору № 3 та чинного законодавства на підставі складених за договором актів надання послуг.

Так, з огляду на те, що за умовами спірного договору обовязок з оплати наданих послуг у відповідача виникає саме з моменту підписання акту надання послуг, відповідно суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо виникнення у відповідача зобовязання з оплати наданих послуг по акту № 5 виконаних робіт за травень від 31.05.2017 р. на суму 8619,97 грн., по акту № 6 виконаних робіт за червень від 30.06.2017 р. на суму 9473,94 грн. та по акту № 7 виконаних робіт за липень від 31.07.2017 р. на суму 9473,94 грн., які підписані відповідачем. Як зясовано судом та не спростовано відповідачем, вартість наданих позивачем послуг згідно вказаних актів не була сплачена відповідачем, у звязку з чим у нього існує заборгованість в сумі 27567,85 грн. (8619,97 грн. + 9473,94 грн. + 9473,94 грн.).

Наразі судом критично оцінюються доводи позивача про виникнення у відповідача зобовязання з оплати наданих у серпні-вересні 2017 року послуг згідно актів виконаних робіт № 8 від 31.08.2017 р. на суму 9473,94 грн. та № 9 від 29.09.2017 р. на суму 9473,94 грн. Адже з огляду на ті обставини, що вказані акти не були підписані відповідачем, відповідно за умовами договору строк виконання зобовязання з оплати послуг за цими актами не настав. Більш того, в матеріалах справи відсутні докази направлення вказаних актів позивачем та їх отримання відповідачем.

Щодо посилань позивача на акт № 10 виконаних робіт за жовтень від 31.10.2017 р. та рахунок № 205 від 02.10.2017 р. як на підтвердження виникнення у відповідача зобовязання з оплати послуг у жовтні 2017 року, слід зазначити, що в матеріалах справи вказані документи відсутні. Посилання позивача у позові на те, що вказаний акт з рахунком було направлено відповідачу рекомендованим листом, про що до позову надано копії фіскальних чеків №№ 000025988, 000025989 від 13.10.2017 р., судом до уваги не приймаються, оскільки вказані чеки не містять інформації про направлення відповідачу саме акту № 10 від 31.10.2017 р. та рахунку № 205 від 02.10.2017 р. До того ж відсутність належним чином оформленого акту наданих за договором послуг у жовтні 2017 року спростовує ствердження позивача про виникнення у відповідача грошового зобовязання з оплати послуг, адже інші докази на підтвердження надання позивачем відповідачу послуг за спірним договором у вказаний період та вартість цих послуг матеріали справи не містять.

Також судом спростовуються доводи позивача про виникнення у відповідача зобовязання з оплати послуг за листопад 2017 року на підставі рахунку № 241 (без дати) та акту № 11 виконаних робіт за листопад 2017 р. (без дати) з огляду на їх відсутність в матеріалах справи. Посилання позивача у позові на те, що вказані документи були вручені нарочно, про що свідчить відповідна відмітка на супровідному листі від 10.11.2017 р. № ШЧ-12-05/1823а, судом до уваги не приймаються, оскільки відмітку про отримання здійснено невідомою особою, докази наявності повноважень у якої відсутні. Тим більш докази на підтвердження надання позивачем відповідачу послуг за спірним договором у вказаний період та вартість цих послуг матеріали справи не містять.

До того ж судом критично оцінюються ствердження позивача про надання саме відповідачу послуг з технічного обслуговування стрілки № 106 у період 06.09.2017 р. по листопад 2017 року з огляду на відчуження ТОВ «Будівелька компанія «Дорсервіс» на користь третьої особи - ТОВ «ЕГА» асфальтобетонного заводу за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Визирка, пров. Дорожній, 1, в тому числі підїзної колії (літ. IV), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 96463542 від 06.09.2017 р. Як зясовано судом, на балансі ТОВ «Будівельна компанія «Дорсервіс» перебувала підїзна залізнична колія при станції Берегова Одеської залізниці, яка була збудована відповідачем у 1998 році, про що свідчить акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту експлуатації від 06.08.1998 р., вона складалась з колії № 1 зєднувальна - 203,76 м, колії № 2 навантажувально-вивантажувальна - 380,13 м, стрілочних переводів №106 та № 108.

Таким чином, з огляду на вищенаведене суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача існуючої суми боргу в розмірі 27567,85 грн. за надані з травня по липень 2017 року послуги по актам виконаних робіт № 5 від 31.05.2017 р., № 6 від 30.06.2017 р., № 7 від 31.07.2017 р. При цьому слід зазначити, що наявність вказаної заборгованості відповідач не спростував, докази, які б підтверджували факт сплати відповідачем вартості наданих послуг або неможливості виконання цього зобовязання з поважних причин, в матеріалах справи відсутні.

Щодо вимог позивача про стягнення нарахованої пені по кожному акту наданих послуг в загальній сумі 2484,46 грн., розрахунок якої додано до позову (а.с. 56), суд зазначає наступне.

Невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несплата відповідачем вартості наданих послуг) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання, зокрема з боку відповідача.

Ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Тобто, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він або взагалі не приступив до виконання зобов'язання, або якщо він не виконав зобов'язання в межах встановленого в договорі чи законі строку.

Враховуючи те, що відповідачем не були виконані зобовязання за спірним договором щодо оплати у встановлений строк наданих послуг у травні-липні 2017 року, відповідно відповідачем було допущено прострочення виконання вказаних зобовязань.

В свою чергу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.3 договору замовник несе відповідальність за несвоєчасну оплату послуг і виплачує виконавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діє на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості, за кожний день прострочки.

При цьому, як передбачає частина 1 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Так, з огляду на встановлення судом несвоєчасного виконання відповідачем зобовязань за спірним договором щодо здійснення оплати за надані послуги у травні-липні 2017 року, суд вважає правомірним нарахування позивачем пені на існуючу суму боргу по актам виконаних робіт № 5 від 31.05.2017 р., № 6 від 30.06.2017 р., № 7 від 31.07.2017 р. Щодо нарахованої пені на суму боргу за надання послуг з серпня по листопад 2017 року слід зазначити, що з огляду на вище встановлені судом обставини стосовно відсутності заборгованості по таким послугам, відповідно безпідставним є нарахування позивачем пені на суму вартості цих послуг.

При цьому з огляду на умови п. 3.2 договору, на які посилається позивач у позові, що визначають строк здійснення відповідачем оплати послуг на підставі рахунку та акту виконаних робіт протягом 10-ти банківських днів з дати підписання акту, судом здійснено перерахунок пені на суму боргу по кожному акту виконаних робіт № 5 від 31.05.2017 р., № 6 від 30.06.2017 р., № 7 від 31.07.2017 р. з урахуванням 10-ти банківських днів з дати підписання відповідного акту до кінцевого моменту, визначеного позивачем у розрахунку. Зокрема,

Сума боргу по акту № 5 (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
8619.9715.06.2017 - 26.10.201713412.5000 %395,57
8619.9727.10.2017 - 27.11.20173213.5000 %102,02
Таким чином, розмір пені на суму боргу по акту виконаних робіт № 5 від 31.05.2017 р. за договором складає 497,59 грн.

Сума боргу по акту № 6 (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
9473.9417.07.2017 - 26.10.201710212.5000 %298,49
9473.9427.10.2017 - 14.12.20174913.5000 %171,70
9473.9415.12.2017 - 29.12.20171514.5000 %56,45
Таким чином, розмір пені на суму боргу по акту виконаних робіт № 6 від 30.06.2017 р. за договором складає 526,64 грн.

Сума боргу по акту № 7 (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
9473.9415.08.2017 - 26.10.201712212.5000 %236,85
9473.9427.10.2017 - 14.12.20174913.5000 %171,70
9473.9415.12.2017 - 29.12.20171514.5000 %56,45
Таким чином, розмір пені на суму боргу по акту виконаних робіт № 7 від 31.07.2017 р. за договором складає 465,00 грн.

Відтак, загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача, складає 1489,23 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, розрахунок яких додано до позову (а.с. 56), суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов'язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось вище, з огляду на існування у відповідача заборгованості за надані послуги у травні-липні 2017 року, що не спростовано відповідачем, відповідач є таким, що прострочив виконання зобовязання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту предявлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобовязання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

При цьому застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань.

Враховуючи вищенаведене та невиконання відповідачем зобовязання щодо оплати наданих позивачем послуг у травні-липні 2017 року, суд вважає правомірним нарахування відповідачу 3% річних на існуючу суму боргу по кожному акту виконаних робіт № 5 від 31.05.2017 р., № 6 від 30.06.2017 р., № 7 від 31.07.2017 р. з урахуванням 10-ти банківських днів з дати підписання відповідного акту до кінцевого моменту, визначеного позивачем у розрахунку. Зокрема:

- по акту № 5 на суму боргу 8619,97 грн. 3% річних за період з 15.06.2017 р. по 31.01.2018 (231 дн.) складають 163,66 грн. (8619,97 грн./100%х3%/365 дн. х 231 дн).;

- по акту № 6 на суму боргу 9473,94 грн. 3% річних за період з 17.07.2017 р. по 31.01.2018 (199 дн.) складають 154,96 грн. (9473,94 грн./100%х3%/365 дн. х 199 дн).;

- по акту № 7 на суму боргу 9473,94 грн. 3% річних за період з 15.08.2017 р. по 31.01.2018 (170 дн.) складають 132,38 грн. (9473,94 грн./100%х3%/365 дн. х 170 дн).

Отже, загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, складає 451,00 грн.

Нарахування 3% річних на суму боргу за надання послуг з серпня по листопад 2017 року суд вважає необґрунтованим з огляду на відсутність заборгованості по таким послугам, що було встановлено судом вище.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 р. зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

З огляду на наявність прострочення виконання відповідачем зобовязання з оплати наданих позивачем послуг у травні-липні 2017 року, суд вважає, що обґрунтованим нарахування інфляційних втрат на існуючу суму боргу по кожному акту виконаних робіт № 5 від 31.05.2017 р., № 6 від 30.06.2017 р., № 7 від 31.07.2017 р. з урахуванням 10-ти банківських днів з дати підписання відповідного акту до кінцевого моменту, визначеного позивачем у розрахунку. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу за надання послуг з серпня по листопад 2017 року суд вважає необґрунтованим з огляду на відсутність заборгованості по таким послугам, що було встановлено судом вище. У звязку з цим судом здійснено самостійно перерахунок інфляційних втрат, зокрема:

Період заборгованостіСума боргу по акту № 5 (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргу
15.06.2017 - 31.01.20188619.971.086741.32
Період заборгованостіСума боргу по акту № 6 (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
17.07.2017 - 31.01.20189473.941.067634.75
Період заборгованостіСума боргу по акту № 7 (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
15.08.2017 - 31.01.20189473.941.067634.75
Відтак, з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат, що становить 2010,82 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи наявні докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" обґрунтовані частково, тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось частково на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 770,34 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія „Дорсервіс, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕГА», про стягнення заборгованості в загальній сумі 72092,91 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія „Дорсервіс (67543, Одеська обл., Лиманський р-н, с. Визирка, пров. Дорожній, 1; код Є) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ) основний борг в сумі 27567двадцять сім тисяч пятсот шістдесят сім/грн. 85 коп.; пеню в сумі 1489/одна тисяча чотириста вісімдесят девять/грн. 23 коп., 3% річних в сумі 451/чотириста пятдесят одну/грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 2010/дві тисячі десять/грн. 82 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 770/сімсот сімдесят/грн. 34 коп.

3. В задоволенні решти частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія „Дорсервіс, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕГА», відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 липня 2018 р.

Суддя В.С. Петров