РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.07.2018Справа № 910/5208/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Товариства власників квартир "Будматеріали"

про стягнення 92 864,70 грн.

За участю представників учасників справи:

від позивача: Дяченко В.Є., довіреність № 590 від 10.04.2018 ;

від відповідача: Бабич В.М., довіреність № 2 від 09.01.2018;

ОСОБА_3- керівник.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) подало до господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства власників квартир "Будматеріали" (далі - відповідач) про стягнення 92 864, 70 грн., в тому числі 67 479, 10 грн. основного боргу, 12 071, 26 грн. інфляційних втрат, 4 166, 95 грн. 3 % річних, 2 399, 48 грн. пені, 6 747, 91 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором № 02462/4-06 від 21.05.2003 на послуги водопостачання та водовідведення в частині повноти та своєчасності внесення оплати за надані послуги за вказаним вище договором, за період з 01.03.2015 року по 31.12.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.05.2018 у справі № 910/5208/18 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи №910/5208/18 у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 30.05.2018.

25.05.2018 представник відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва надав відзив на позовну заяву. Відповідач частково заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що ним було частково погашено заборгованість за період, який охоплюється позовними вимогами. Відповідач зазначив, що 30.01.2018 року ним здійснено платежі на суму 14 070, 47 грн., яка не має включатися до суми заявлених позовних вимог. Крім того, послуга холодного водопостачання на об'єкт «Бібліотека ім. Макаренка», послуги якому здійснюються через мережі відповідача, надається через загальнобудинковий лічильник. За позовний період «Бібліотека ім. Макаренка» спожила води на 851, 25 грн. Крім того, відповідач просив відмовити у стягнені штрафу, згідно п. 4.1. Договору, оскільки між сторонами відсутня відмова оплачувати воду, а має місце несвоєчасна оплата.

У судовому засіданні 30.05.2018 року оголошено перерву до 13.06.2018 року.

12.06.2018 року представник позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва надав відповідь на відзив. Позивач зазначив, що сплачена відповідачем сума в розмірі 5 630, 92 грн. не може бути зарахована в позовний період, на код абонента 6-50965, оскільки відповідач у призначенні платежу зазначив код абонента 6-965, який не входить до предмету позову. Суму в розмірі 8439, 55 грн. відповідач сплатив без чіткого зазначення періоду сплати в призначенні платежу, тому позивач зарахував вказані кошти в погашення нарахування за січень 2018 року. Крім того, з вересня 2016 року нарахування за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення «Бібліотекою ім. Макаренка» ніяким чином не відображаються в нарахуваннях за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення Товариства власників квартир "Будматеріали".

Представник позивача у судовому засіданні 13.06.2018 року надав додаткові документи по справі.

У судовому засіданні 13.06.2018 року оголошено перерву до 27.06.2018 року.

20.06.2018 року представник позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва надав додаткові пояснення.

У судовому засіданні 27.06.2018 року оголошено перерву до 04.07.2018 року.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Представник позивача у судовому засіданні 04.07.2018 року підтримав заявлені позовні вимоги.

У судовому засіданні 04.07.2018 року представник відповідача частково заперечив проти заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 04.07.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2003 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", яке в подальшому змінило найменування на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник за договором) та Товариством власників квартир "Будматеріали" (абонент) укладено Договір на послуги водопостачання та водовідведення № 02462/4-06 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65.

Відповідно до п. 2.1. Договору позивач забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 «Вода питна»; приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимих концентрацій шкідливих речовин.

Згідно з п. 2.2. Договору, абонент зобов'язується сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього договору.

За умовами п. 3.1. Договору, кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Для абонентів із стабільним об'ємом водоспоживання (або незначним коливанням), зняття показників може здійснюватись один раз на квартал.

Відповідно до п. 3.2. Договору, якщо водолічильники тимчасово знято представником постачальника або їх зіпсовано з вини абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за останні два розрахункові місяці за показниками водолічильників. У разі роботи водолічильників менше 2-х місяців кількість води визначається за середньодобовою витратою роботи водолічильника, але не менше 10-ти днів. Такий порядок зберігається до установки нового водолічильника і перерахунок за попередній час не проводиться.

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водо лічильника та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності до п. 21.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України.

Згідно з п. 3.4. Договору, абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. Постачальник інформує абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються щомісячно до банківської установи абонента.

У відповідності до п. 3.5. Договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у 5-денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

У підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду копії актів про зняття показань з приладу обліку за спірний період, розшифровки рахунків абонента, платіжних доручень, довідок, реєстру дебетових повідомлень.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору 67 479, 10 грн. основного боргу, 12 071, 26 грн. інфляційних втрат, 4 166, 95 грн. 3 % річних, 2 399, 48 грн. пені, 6 747, 91 грн. штрафу.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За умовами ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України №190 від 27.06.2008 затверджені Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України. Пунктом 1.1 передбачено, що Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Пунктом 1.4 Правил визначено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 N 37, зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 за N 403/6691 (далі - Правила приймання №37), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору (п. 3.1, 3.7 Правил).

Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору (п. 3.1, 3.7 Правил).

Відповідно до п. 3.13 Правил суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Згідно з пунктом 1.2 Правил № 37 останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Пунктом 1.4 Правил № 37 передбачено, що: абонент водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації; стічні води підприємств - це усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Відповідно до пункту 2.4 Правил № 37 підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Судом встановлено, що за період з 01.03.2015 року по 31.12.2017 року по коду 6-50965 позивач здійснив постачання відповідачу холодної води та надав послуги приймання стічних вод на суму 235 004, 46 грн., з яких відповідачем сплачено 167 525, 36 грн., внаслідок чого за відповідачем утворилася заборгованість в розмірі 67 479, 10 грн., що підтверджується актами про зняття показань з приладу обліку, які підписані представниками абонента, та розшифровками рахунків абонента за спірний період, а також розгорнутим розрахунком заборгованості.

Згідно зведеного Акту звірки взаєморозрахунків за послуги водопостачання та водовідведення за кодом 6-50965, заборгованість відповідача перед позивачем станом на грудень 2017 року становить 67 479, 10 грн.

В запереченнях проти заявлених позовних вимог відповідач посилається на здійснену ним оплату по договору в розмірі 5 630,92 грн. та 8 439,55 грн. в січні 2018 року, на підтвердження чого ним подана банківська виписка по особовому рахунку №6881 за 30.01.2018 року.

Разом з тим, суд не приймає до уваги зазначені твердження відповідача, оскільки 30.01.2018 відповідачем було здійснено оплату 5 630,92 грн. з призначенням платежу «за ХВ код абонента 6-965 згідно договору від 21.05.2003 №02462/4-06 та здійснено оплату в розмірі 8 439,55 грн. з призначенням платежу «за ХВ код абонента 6-50965» згідно договору від 21.05.2003 №02462/4-06. Відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерський облік, Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління НБУ від 21.01.2004 №22 реквізити «призначення платежу» платник відповідає за дані, що зазначені в реквізитах платіжного доручення «призначення платежу». Сплачена відповідачем сума коштів в розмірі 5 630, 92 грн. віднесена відповідачем до сплати по коду 6-965, послуга за який не є предметом розгляду у даній справі.

Враховуючи, що сума коштів в розмірі 8 439,55 грн. визначені відповідачем без чіткого призначення періоду сплати, то, як вбачається з матеріалі справи, остання віднесена позивачем до оплати за поточний період, а саме за січень 2018.

Крім того, слід зазначити, що в період з 01.03.2015 по вересень 2016 Бібліотека ім. Макаренка була субспоживачем відповідача, що не заперечується сторонами. Позивачем надавались послуги з водопостачання та водовідведення на один водолічильник та на один особовий рахунок відповідно до п.3.9 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190. З особового рахунку відповідач самостійно відраховував об'єми спожитих послуг субспоживачу, а саме Бібліотеці ім. Макаренка та отримував від останнього оплату. З вересня 2016 року нарахування за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення Бібліотекою ім. Макаренка ніяким чином не відображаються в нарахуваннях за спожиті відповідачем послуги з водопостачання та водовідведення, оскільки обсяг питної води, яку спожила Бібліотека ім. Макаренка віднімається від обсягу питної води, яку зафіксував прилад обліку відповідача.

Таким чином, враховуючи часткову оплату наданих позивачем послуг, суд дійшов висновку, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 67 479, 10 грн. за період з 01.03.2015 року по 31.12.2017 року.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 67 479, 10 грн.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За наведених вище обставин судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання за Договором, не здійснивши оплату наданих послуг водопостачання та приймання стічних вод у повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 67 479, 10 грн., факт існування якої позивачем належним чином доведений та відповідачем не спростований.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 12 071, 26 грн. інфляційних втрат, 4 166, 95 грн. 3 % річних, 2 399, 48 грн. пені, 6 747, 91 грн. штрафу.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013).

Здійснивши перевірку правильності розрахованих позивачем інфляційних втрат за період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання, суд дійшов висновку, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню на суму 12 071,26 грн. за розрахунком позивача.

Що стосується розрахунку 3% річних у розмірі 4 166,95 грн. за період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання, то ці вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 4 091,83 грн. за розрахунком суду.

Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 2 399,48 грн. пені, 6 747,91 грн. штрафу.

За приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 4.1. Договору за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 10 відсотків від несплаченої суми.

Відповідно до п. 4.2. Договору за несвоєчасну оплату послуг абонент сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Здійснивши перевірку правильності розрахованої позивачем суми пені за період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання, суд дійшов висновку, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню на суму 2 179,38 грн. за розрахунком суду.

Що стосується стягнення з відповідача штрафу у розмірі 6 747,91 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 4.1. Договору передбачено стягнення штрафу за безпідставну відмову від оплати наданих послуг.

Відмова від оплати наданих послуг є окремим юридичним фактом, який підлягає спеціальному оформленню зі сторони відповідача.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про безпідставну відмову абонента від оплати наданих послуг.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з Товариства власників квартир "Будматеріали" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" підлягає стягненню заборгованість у розмірі 67 479,10 грн., пеня у розмірі 2 179,38 грн., інфляційні втрати у розмірі 12 071,26 грн., 3 % річних у розмірі 4 091,83 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства власників квартир "Будматеріали" (01004, м. Київ, вулиця Шовковична, будинок 48, ідентифікаційний код 22894914) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-А, ідентифікаційний код 03327664) заборгованість у розмірі 67 479 (шістдесят сім тисяч чотириста сімдесят дев'ять) грн. 10 коп., пеню у розмірі 2 179 (дві тисячі сто сімдесят дев'ять) грн. 38 коп., інфляційні втрати у розмірі 12 071 (дванадцять тисяч сімдесят одну) грн. 26 коп., 3 % річних у розмірі 4 091 (чотири тисячі дев'яносто одну) грн. 83 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 628 (одна тисяча шістсот двадцять вісім) грн. 36 коп.

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5.Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6.Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7.Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 24.07.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова