ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.07.2018 Справа № 920/186/18
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Коваленко О.В., розглянувши матеріали справи №920/186/18

за позовом: Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області, с.Комиші, Охтирський район,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», м. Київ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Офісу з обслуговування великих платників податків Державної фіскальної служби України, м. Київ,

про визнання права власності на нерухоме майно

за участю представників сторін:

від позивача: Мальченко Д.В., адвокат, свідоцтво Серії НОМЕР_1 від 27.07.2017, ордер Серії СМ №61 від 05.02.2018;

від відповідача: Панова Л.П., довіреність №01/01/07-283/д від 12.02.2018;

Від третьої особи: не з'явився

при секретарі судового засідання Молодецькій В.О.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд визнати за ним право власності на гуртожиток, що знаходиться за адресою: Сумська область, Охтирський район, с. Мала Павлівка, вул. Нафтовиків, буд. 4.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у відзиві №01/01/11/06/01/01-02/1/1174 від 11.04.2018 зазначає про те, що позивачем не зазначено, у чому саме полягає порушення його прав з боку відповідача, а також повідомлено суд про те, що відповідачем вжито всіх заходів по передачі спірного майна позивачу, перешкоди у здійсненні ним свого права власності з боку відповідача не чиняться.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи. В письмових поясненнях від 10.04.2018 третя особа повідомила про те, що у зв'язку зі збільшенням податкового боргу відповідача податковим керуючим проведено опис майна в податкову заставу та складено акт опису майна від 10.09.2015 №19, до якого включено будівлю гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано в податкову заставу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач набув право власності на зазначене нерухоме майно 02.08.2006 р., свідоцтво про право власності НОМЕР_2 від 02.08.2006 р. Жодної інформації про зміну власника зазначеного приміщення до реєстру не вносилось протягом 2006-2015 років. Таким чином, у третьої особи відсутні підстави для звільнення спірного майна з-під податкової застави.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 14.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.07.2018.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

12.07.2018 від позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі №920/186/18 у зв'язку з відсутністю предмету спору та повернення судового збору з бюджету.

Своє клопотання позивач обґрунтовує тим, що під час підготовчого засідання відповідачем визнано право власності позивача на спірне нерухоме майно у зв'язку з чим відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України провадження у справі підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю предмету спору.

В свою чергу, судом встановлено, що представник відповідача і в письмових поясненнях, і в судовому засіданні зазначав, що ним не заперечується право власності позивача на спірне майно, проте з правовими підставами позовних вимог відповідач не згоден.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання позивача, відсутність правових підстав для закриття провадження у справі та доцільність подальшого розгляду справи по суті.

Згідно рішень від 06 липня 2017 року Карпилівської сільської ради Охтирського району Сумської області, Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області та Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області «Про добровільне об'єднання територіальних громад» села Комиші, Овчаренки, Лимареве, Перелуг, Озера Комишанської сільської ради, сіл Гусарщина, Карпилівка, Миколаївка Карпилівської сільської ради, сіл Мала Павлівка, Щоми, Качанівка, Неплатине, Кударі, Закаблуки, Бурячиха Малопавлівської сільської ради об'єднано в Комишанську сільську об'єднану територіальну громаду з адміністративним центром у селі Комиші /а.с. 94-96/.

30.11.2017 року шляхом реорганізації Малопавлівської, Карпилівської та Комишанської сільської ради Охтирського району утворено Комишанську сільську раду Охтирського району, про що свідчать рішення Комишанської сільської ради від 30.11.2017 /а.с. 17-20/. Пунктом 2 цих рішень встановлено, що Комишанська сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов'язків Карпилівської та Малопавлівської сільської ради.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що з моменту утворення Комишанської сільської ради Охтирського району голові Комишанської сільської ради стало відомо про те, що на балансі сільської ради перебуває приміщення гуртожитку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке не оформлене належним чином, а саме його не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у зв'язку з чим просить суд визнати за ним право власності на вказане приміщення.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Малопавлівської сільської ради №45 від 08.06.2005 р. було передано Відкритому акціонерному товариству «Укрнафта» у приватну власність гуртожиток, за адресою: АДРЕСА_1 (далі за текстом - гуртожиток).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.08.2006 р. серії НОМЕР_2 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.08.2006 р. за номером 11416945 право приватної власності на гуртожиток зареєстроване за ВАТ «Укрнафта».

З матеріалів справи вбачається, що назва відповідача - була змінена з Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» на Публічне акціонерне товариство «Укрнафта», що підтверджується п. 1.3 Статуту ПАТ «Укрнафта» і відповідною довідкою з ЄДРПОУ.

Згідно рішення Малопавлівської сільської ради від 19.09.2008р «Про прийняття на баланс сільської ради нежитлових приміщень, які є на балансі НГВУ «Охтирканафтогаз» ВАТ «Укрнафта» (22 сесія V скликання), а також враховуючи лист підприємства №67/4769 від 11.06.2008 р. про здійснення прийому-передачі нежитлових приміщень, було вирішено прийняти на баланс сільської ради нежитлові приміщення.

Відповідно до рішення Правління ПАТ «Укрнафта» (витяг з протоколу засідання Правління ПАТ «Укрнафта» від 21.11.2008 №46) було надано дозвіл НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» на безоплатну передачу у комунальну власність Малопавлівської сільської ради нежитлових приміщень, а саме:

- Будівля гуртожитку (одноповерхова) - с. Мала Павлівка, Охтирський район, Сумська область, вул. Нафтовиків. 4;

- Будівля банно-прального комбінату - с. Мала Павлівка, Охтирський район, Сумська область., вул. Нафтовиків, 13 «а»;

- Будівля їдальні ЦРП - с. Мала Павлівка, Охтирський район, Сумська область, вул. Нафтовиків, 20;

- Будівля дитячого садочку «Веселка» - с. Мала Павлівка, Охтирський район, Сумська область, вул. Нафтовиків, 19.

Одночасно було прийнято рішення про видачу начальнику нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» довіреності на право підписання (оформлення) усіх необхідних документів щодо безоплатної передачі у комунальну власність Малопавлівської сільської ради зазначених вище нежитлових приміщень.

Зазначене вище нерухоме майно, зокрема, і будівля гуртожитку було передане відповідачем у комунальну власність територіальної громади с. Мала Павлівка 08.07.2010 р., про що був складений Акт приймання-передачі, затверджений Рішенням Малопавлівської сільської ради 39 сесії п'ятого скликання від 08.07.2010 р. Крім того, оригінал Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.08.2006 №385440 (Будівля гуртожитку) також було передано ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Охтирканафтогаз» голові Малопавлівської сільської ради Резниченко Т.М., що також не заперечується позивачем.

З довідки №01/01/11/06/01/02-02/1/1100 від 03.04.2018. яка міститься матеріалах справи, вбачається, що за даними бухгалтерського обліку ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Охтирканафтогаз» об'єкт нерухомості - гуртожиток ( інв. номер 3191) на балансі підприємства не перебуває /а.с. 58/.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону від 11.02.2010, що діяла на момент передачі Гуртожитку до комунальної власності) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічна норма міститься і в чинній редакції цього Закону.

В той же час, судом встановлено, що позивач, отримавши від ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Охтирканафтогаз» належний пакет документів, який свідчить про передачу об'єкта нерухомості (гуртожиток) з балансу підприємства до комунальної власності Малопавлівської територіальної громади, не вчинив належні дії щодо реєстрації за собою права власності у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в результаті чого в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не було внесено відомостей щодо нового власника об'єкта нерухомості.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог статей 59, 87, 89 та 91 Податкового кодексу України, Офісом ВПП ДФС було сформовано податкову вимогу від 31.10.2014 № 296-25, прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 31.10.2014 №19817/10/28-10-25-17 та проведено опис майна відповідача в податкову заставу на суму наявного податкового боргу.

Протягом 2014 - 2015 років податковий борг збільшувався у зв'язку із несплатою самостійно задекларованих грошових зобов'язань з податку на додану вартість, податку на прибуток, та рентних платежів.

У зв'язку із збільшенням податкового боргу ПАТ «Укрнафта», податковим керуючим проведено опис майна в податкову заставу та складено акт опису майна від 10.09.2015 № 19, до якого включено і будівлю гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_3) та зареєстровано в податкову заставу у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно (витяг від 18.09.2015 №44118146).

Відповідно до п.п.59.1, 59.3 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно п.89.2 ст.89 Податкового кодексу у разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до п.91.3 ст.91 Податкового кодексу податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно ПАТ «Укрнафта» набуло право власності на гуртожиток (АДРЕСА_1) у 02.08.2006 року, про що свідчить свідоцтво про право власності від 02.08.2006 САА 385440.

Згідно п.10 Розділу II Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого Наказом МДЗУ від 10.10.2013 № 572 (чинного на момент складання акту опису майна) опис майна може бути проведено за даними органів, які згідно з чинним законодавством здійснюють реєстрацію майна.

За період з 2006 по 2015 рік жодна інформація про внесення змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо зміни власника та/або інших реєстраційних дій пов'язаних з цим майном не вносилась.

Відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2015 p. у справі №826/22115/15, що набрало законної сили 17.12.2015р., визнано протиправними дії Третьої особи по складанню та затвердженню, в тому числі і акту опису майна від 10.09.2015 р. №19.

Відповідно до п.89.7 ст.89 ПК України заміна предмета застави може здійснюватися тільки за згодою контролюючого органу.

Згідно з п.92.2 ст.92 ПК України у разі відчуження або оренди (лізингу) майна, яке перебуває у податковій заставі, платник податків за згодою контролюючого органу зобов'язаний замінити його іншим майном такої самої або більшої вартості. Зменшення вартості заміненого майна допускається тільки за згодою контролюючого органу за умови часткового погашення податкового боргу.

П. 2 Розділу V Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 № 586 (надалі Порядок № 586) передбачено, що у разі звернення платника податків з письмовою заявою щодо заміни предмета податкової застави у зв'язку з необхідністю його відчуження або оренди (лізингу) такий платник податків зобов'язаний замінити його іншим майном такої самої або більшої вартості.

Заміна предмета застави здійснюється тільки за згодою контролюючого органу, яка надається за умови, що балансова вартість майна, запропонованого платником податків на заміну, має таку саму або більшу вартість.

Судом встановлено, що листом від 21.02.2018 №01/01/08/03-02/2/27 ПАТ «Укрнафта» звернулось до Офісу великих платників щодо зняття обтяження з будівлі гуртожитку в с. Мала Павлівка Охтирського р-ну, Сумської області, запропонувавши на заміну наявний на території с. Мала Павлівка об'єкт нерухомого майна - будівля магазину по вул. Нафтовиків, яка належить ПАТ «Укрнафта» на підставі свідоцтва права власності на нерухоме майно від 08.12.2015 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_4 від 08.12.2015 року, реєстраційний номер майна 13112417.

В свою чергу, листом від 05.03.2018 №10039/10/28-10-17-02-23 Офіс ВПП ДФС повідомив відповідача про відсутність підстав для заміни предмету податкової застави на майно, зазначене у листі від 21.02.2018 №01/01/08/03-02/2/27, оскільки ПАТ «Укрнафта» не дотримано норми ст.92 ПК України та Порядку № 586.

Станом на 05.03.2018 по ПАТ «Укрнафта» обліковується податковий боргу у сумі 13,6 млрд.грн. Згідно актів опису майна у податкову заставу описано майно на загальну суму 11,3 млрд.грн.

Листом від 21.02.2018 № 01/01/08/03-02/2/27 ПАТ «Укрнафта» не надано інформацію та документи, що підтверджують вартість майна, яке підприємство хоче звільнити з-під податкової застави та майна, яке пропонується для передачі в податкову заставу, як наслідок, податковий керуючий не має можливості провести аналіз такого майна та здійснити його заміну.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Так, ст. 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Позивачем у такому позові може бути лише особа, яка вже є власником майна, а відповідачем - особа, яка не визнає факту належності майна позивачеві та не визнає за ним права здійснювати правомочності власника.

Одночасно, звернення з позовом про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах, оскільки передумовою для застосування ст. 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Відповідна правова позиція, зокрема, викладена в постанові Верховного Суду України від 23.12.2014 р. у справі № 5011-74/9393-2012.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів і заперечень.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права;2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

У речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача. У разі якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності відповідно до ст. 392 ЦК (постанова Верховного Суду України від 7 листопада 2012 року у справі № 6-107цс12).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ПАТ «Укрнафта» здійснило всі необхідні дії по передачі у власність нерухомого майна, відповідачем були надані всі необхідні документи для проведення в органах Державної реєстрації права власності на нерухоме майно Малопавлівською сільською радою та не заперечує проти права власності позивача на спірне майно, яке може набути позивач шляхом вчинення відповідних дій, передбачених Законом.

Отже, з боку Відповідача відсутнє порушення будь-яких прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, а підставою для звернення до суду стало існування заборони реєстрації майна Відповідача згідно з протиправним складанням акту опису у податкову заставу та включення Третьою особою в опис майна, що по суті передане іншій юридичній особі, яка не є суб'єктом податкових правовідносин, а порушене право позивача підлягає захисту в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного вище суд приходить до висновку про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його права, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про відмов в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні клопотання від 12.07.2018 Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області про закриття провадження у справі №920/186/18 та повернення судового збору відмовити.

2. В задоволенні позову відмовити.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 20.07.2018 року.

Суддя О.В. Коваленко