РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.07.2018Справа № 910/5379/18
За позовом Приватне підприємство "Діоніс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам'янка Глобал Вайн"

про стягнення 1096431,38 грн

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача Яровий Д.І.

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 12.07.2018 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Приватне підприємство "Діоніс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам'янка Глобал Вайн" про стягнення 1096431,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором № 131017/1 від 13.10.2017 зобов'язання по оплаті поставленого позивачем товару, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 1096431,38 грн, в тому числі основний борг у розмірі 819963,26 грн, штраф у розмірі 204858,73 грн, пеня у розмірі 71609,36 грн, яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 07.06.2018.

Судове засідання 07.06.2018 не відбулось, в зв'язку з перебуванням судді Усатенко І.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 13.06.2018 підготовче засідання призначено на 25.06.2018.

Ухвалою суду від 25.06.2018 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні 12.07.2018.

Представник відповідача в судове засідання 12.07.2018 не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представники сторін в судове засідання 09.07.2018 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

Відповідач в судові засідання не з'являвся, про причини неявки суд не повідомляв, про судовий розгляд повідомлявся належним чином, ухвали суду отримував, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідач не скористався своїм правом, забезпеченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив у встановлений строк суду не надав. Про наслідки не подання відзиву відповідач був повідомлений ухвалою суду від 07.05.2018 про відкриття провадження у справі № 910/5379/18.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що ТОВ "Кам'янка Глобал Вайн" так і не скористалось наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи та відповідач попереджений про наслідки не надання відзиву, його неявка не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

13.10.2017 між Приватним підприємством "Діоніс" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кам'янка Глобал Вайн" (покупець) укладено договір № 131017/1 згідно п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов'язується поставити (передати у власність) покупцю, а покупець прийняти та оплатити виноматеріал, врожаю 2016-2017 року у кількості, асортименті та за цінами, узгодженими у специфікаціях, що підписані обома сторонами, які є невід'ємною частиною даного контракту у строки та на умовах, визначених у даному договорі. Ціна, кількість, асортимент, номенклатура, а також строки поставки товару, який поставляється за даним договором, зазначаються у даному договорі, специфікаціях і видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

Покупець здійснює оплату товару в наступному порядку: 100% відстрочка платежу 60 днів від дати відвантаження товару в безготівковій формі. (п. 2.3 договору).

Відповідно до п. 3.1, 3.2.1, 3.4 договору поставка товару здійснюється на умовах EXW (Правила ІНКОТЕРМС 2010). Місце поставки: вин завод постачальника Одеська область. Товар поставляється партіями. Під партією сторонами мається на увазі кількість товару, що вказана у видатковій накладній і товарно-транспортній, що поставляється у одному транспортному засобі (цистерні). Строк поставки товару - 31.12.2018, згідно попереднім домовленостям сторін. Поставка товару оформляється видатковими накладними, в яких зазначається вартість, кількість і найменування товару, що поставляється. Дані документи підписуються уповноваженими особами сторін і скріплюються печатками. Уповноваженими особами на підписання накладних з боку покупця є особи, вказані у довіреності.

Пунктами 4.1, 4.3 договору товар вважається зданим постачальником та прийнятим покупцем: по кількості, згідно вказаній у транспортних документах, кількості відвантаженого товару; за якістю, згідно даних, вказаних у свідоцтві про якість, виданим виробником товару постачальником і ДСТУ 4805:2007 "Виноматеріали оброблені. Загальні технічні умови". В момент поставки товару, постачальник передає покупцю наступні оригінали документів: посвідчення про якість чи декларацію виробника; рахунок-фактуру; видаткову накладну; товарно-транспортну накладну.

Відповідно до п. 10.1 договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2018, а в частині виконання сторонами зобов'язань - до повного їх виконання.

До матеріалів справи долучено замовлення специфікації підписані та скріплені печатками обох контрагентів: № 1 від 18.10.2017 на суму 204340,00 грн, дата поставки жовтень 2017 року; № 2 від 09.11.2017 на суму 413100,00 грн, дата поставки листопад 2017; № 3 від 28.11.2017 на суму 408680,00 грн, дата поставки листопад 2017. Загальна вартість узгодженого сторонами товару до поставки становить 1026120,00 грн.

На підтвердження обставин щодо поставки та отримання товару відповідачем до матеріалів справи долучено товарно-транспортні накладні, видаткові накладні та довіреності. Вказані документи підписані та скріплені печатками обох контрагентів. Товарно-транспортна накладна від 18.10.2017 № 1638 на поставку товару на суму 204340,00 грн, видаткова накладна № РН-0000456 від 18.10.2017 на суму 204330,38 грн, довіреність № 530 від 18.10.2017, видана на ім'я ОСОБА_3 Суд звертає увагу, що в товарно-транспортній накладній допущено описку у вартості товару, оскільки з зазначеної кількості поставленого товару та ціни одиниці товару, вартість поставленого товару становить 204330,38 грн, як вказано у видатковій накладній. Товарно-транспортна накладна від 11.11.2017 № 1678 на поставку товару на суму 410652,00 грн, видаткова накладна № РН-0000500 від 11.11.2017 на суму 410661,66 грн, довіреність № 590 від 10.11.2017, видана на ім'я ОСОБА_3 Суд звертає увагу, що в товарно-транспортній накладній допущено описку у вартості товару, оскільки з зазначеної кількості поставленого товару та ціни одиниці товару, вартість поставленого товару становить 410661,66 грн, як вказано у видатковій накладній. Товарно-транспортна накладна від 29.11.2017 № 1708 на поставку товару на суму 409301,63 грн, видаткова накладна № РН-0000534 від 29.11.2017 на суму 409301,63 грн, довіреність № 621 від 29.11.2017, видана на ім'я ОСОБА_3

Позивачем доведено поставку відповідачу товару на загальну суму 1024293,67 грн.

Відповідач частково оплатив вартість поставленого йому товару, що підтверджується доданою до матеріалів справи банківською випискою по рахунку позивача від 14.02.2018. Зокрема відповідачем було сплачено 204330,38 грн.

З поданих до матеріалів справи доказів вбачається, що вартість неоплаченого відповідачем товару становить 819963,29 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 18.01.2018 № 14, в якій зазначав про поставку відповідачу товару на загальну суму 1024293,00 грн, просив оплатити поставлений відповідачу товар та підписати акт звірки взаємних розрахунків. Крім того, позивач зазначав, що всі необхідні для оплати документи наявні у відповідача. Докази направлення претензії наявні в матеріалах справи, вона була отримана відповідачем 30.01.2018.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

З огляду на відстрочення 100% оплати товару на 60 днів від дати поставки товару, що передбачено п. 2.3 договору товар на суму 204330,38 грн мав бути оплачений до 18.12.2017 включно, натомість був оплачений 14.02.2018, а відповідач є таким, що прострочив оплату вказаного товару з 19.12.2017. Товар на суму 410661,66 грн мав бути оплачений до 10.01.2018 включно, а відповідач є таким, що прострочив оплату з 11.01.2018. Товар на суму 409301,63 грн відповідач зобов'язаний був оплатити у строк до 29.01.2018 включно, тобто прострочення оплати настало з 30.01.2018.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем документально підтверджений на суму 819963,29 грн., відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в цій частині.

Позивач також просить стягнути з відповідача суму пені у розмірі 71609,36 грн з врахуванням виникнення заборгованості по кожній видатковій накладній по 25.04.2018 та суму штрафу у розмірі 204858,73 грн.

Відповідно до ст. 5.2 договору за несвоєчасну оплату за даним договором покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленої продукції за кожний календарний день прострочки.

Так, відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені визнаються судом обґрунтованими.

Суд здійснив перерахунок пені, оскільки позивачем невірно було визначено період нарахування, в який включено останній (60) день, коли зобов'язання по оплаті мало бути виконано. Тобто позивач помилково розрахував пеню на суму боргу 409301,63 грн з 29.01.2018 замість 30.01.2018 та на суму боргу у розмірі 410661,66 грн з 10.01.2018 замість 11.01.2018. За розрахунком суду сума пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 70628,42 грн.

Відповідно до ст. 5.3 договору у випадку порушення покупцем строків оплати більше ніж на 20 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від всієї суми заборгованості. Виплата штрафних санкцій не звільняє сторін від виконання зобов'язань за даним договором.

Судом встановлено, що прострочення оплати по кожній поставці мало місце протягом більше як 20 днів, а тому згідно умов договору з відповідачу підлягає стягненню штраф.

Суд перевірив розрахунок штрафу, здійснений позивачем та вважає його обґрунтованим, а суму штрафу у розмірі 204858,73 грн таким, що підлягає стягненню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обставини визнані позивачем у позовній заяві та інших заявах по суті справи та підтверджені матеріалами справи, відповідач не спростував шляхом подання належних та допустимих доказів та відзиву.

Відповідно до статті 123 ГПК України, Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абзацу 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1 762 грн.

За подання позовної заяви з ціною позову у розмірі 1096431,38грн позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 16446,47 грн.

Позивачем сплачено судового збору у розмірі 17209,39 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1764 від 13.02.2018 на суму 17209,39 грн.

Оригінал платіжного доручення № 1764 від 13.02.2018 на суму 17209,39 грн. знаходяться в матеріалах справи № 910/5379/18 у Господарському суді м. Києва.

На підставі п. 1 ч.1, 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Надміру сплачений позивачем судовий збір становить 762,92 грн

Позивач з заявою про повернення надміру сплаченого судового збору до суду не звертався.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Доказів понесення, заявлених у позові судових витрат, крім сплаченого судового збору, позивачем не надано.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам'янка Глобал Вайн" (03022, м. Київ, вул. Васильківська, будинок 34, корпус Г, кімната 202; ідентифікаційний код 36805359) на користь Приватного підприємства "Діоніс" (65033, м. Одеса, вул. Василя Стуса, будинок 2-Б; ідентифікаційний код 30810494) заборгованість в сумі 819963 (вісімсот дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят три) грн. 29 коп.; пеню у розмірі 70628 (сімдесят тисяч шістсот двадцять вісім) грн. 42 коп; штраф у розмірі 204858 (двісті чотири тисячі вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 73 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 16431 (шістнадцять тисяч чотириста тридцять одна) грн. 76 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам'янка Глобал Вайн" на користь Приватного підприємства "Діоніс" пені у розмірі 980,94 грн. відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 18.07.2018

Суддя І.В.Усатенко