ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2018 р. Справа № 918/173/18
Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання В'юненко І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут"
до відповідача ОСОБА_1 освіти, молоді та спорту Гощанської Районної державної адміністрації про стягнення в сумі 116 674 грн. 99 коп.
В засіданні приймали участь:
від позивача: ОСОБА_2М.(дов. № 007.2ДР-51-1217 від 22.12.2017 р.);
від відповідача: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
26 березня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 освіти, молоді та спорту Гощанської Районної державної адміністрації (далі - відповідач) про стягнення в сумі 116 674 грн. 99 коп. за договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41CBRvz304-18 від 21 січня 2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41CBRvz304-18 від 21 січня 2018 року, що спричинило виникнення заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 116 674 грн. 99 коп.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27 березня 2018 року відкрито провадження у справі № 918/173/18 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
23 квітня 2018 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшла заява в порядку ч. 2 ст. 46 ГПК України про збільшення позовних вимог у справі № 918/173/18. Вказана заява обґрунтована тим, що на час розгляду справи № 918/173/18 сума заборгованості збільшилася у зв'язку із тим, що в березні позивачем поставлено відповідачу природний газ на суму 135 190 грн. 92 коп., вказані обставини підтверджується актом приймання-передачі природного газу № ЗРВ00004067 від 31 березня 2018 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак дана заява приймається судом до розгляду.
23 квітня 2018 року через канцелярію господарського суду Рівненської області від ОСОБА_1 освіти, молоді та спорту Гощанської Районної державної адміністрації надійшла заява із запереченнями щодо розгляду вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення або розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Частиною 6 статті 250 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.
Ухвалою господарського суду Рівненської області від 26 квітня 2018 року справу № 918/173/18 призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 14 травня 2018 року, за правилами загального позовного провадження.
14 травня 2018 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшла заява про залучення третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача.
Ухвалою господарського суду Рівненського області від 14 травня 2018 року закрито розгляд справи в межах підготовчого провадження та призначено справу до слухання по суті на 30 травня 2018 року, крім того, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 освіти, молоді та спорту Гощанської Районної державної адміністрації від 14 травня 2018 року про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.
Ухвалою господарського суду Рівненської області від 30 травня 2018 року розгляд справи по суті відкладено в судовому засіданні на 11 червня 2018 року.
07 червня 2018 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові пояснення. Крім того, 11 червня 2018 року представником подано до канцелярії суду заяву про долучення до матеріалів справи витягу з електронного реєстру підтверджених номінацій за період лютий-березень 2018 року та клопотання, в якому останній просить суд продовжити строк розгляду справи на 30 днів.
Також, до канцелярії суду 11 червня 2018 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких останній заперечує позовні вимоги, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх тверджень відповідач посилається на те, що ціна укладеного між позивачем та відповідачем договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41CBRvz304-18 від 21 січня 2018 року становила 161 000 грн. 00 коп. 05 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до вищевказаного договору та збільшено ціну договору на 38 600 грн. 00 коп. Таким чином відповідач зазначає, що ціна договору з врахуванням додаткової угоди становить 199 600 грн. 00 коп., будь-яких додаткових угод про збільшення ціни договору між сторонами не укладалося. Зазначає, що станом на 01 травня 2018 року відповідачем всі бюджетні зобов'язання за договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41CBRvz304-18 від 21 січня 2018 року виконано повністю, що підтверджується відсутністю кредиторської заборгованості в органах Державної казначейської служби України (довідка № 02-08/312 від 27 квітня 2018 року яка наявна в матеріалах справи). Крім того, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 освіти, молоді та спорту Гощанської Районної державної адміністрації є бюджетною установою відповідно до п. 12 ст. 2 Бюджетного кодексу України. Стверджує про те, що зобов'язання які виникли на підставі договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41CBRvz304-18 від 21 січня 2018 року мають не лише господарський характер а також бюджетний характер. Вказує на те що, вказані правовідносини між позивачем та відповідачем не зареєстровані в Державній казначейській службі України та її територіальних органах. Таким чином, на думку відповідача укладення договору протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань, є підставою для визнання такого договору недійсним, що в свою чергу, виключає можливість стягання за ним коштів.
Ухвалою господарського суду Рівненської області від 11 червня 2018 року розгляд справи по суті відкладено в судовому засіданні на 16 липня 2018 року.
11 липня 2018 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання в якому, останній просить суд розглянути справу без його участі.
У судовому засіданні 16 липня 2018 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, наполягав на їх задоволенні.
Представник відповідача у судове засідання 16 липня 2018 року не з'явився.
Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
На виконання вимог ст. 223 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. ст. 219, 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.
У судовому засіданні 16 липня 2018 року відповідно до ст. 233 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" (далі - постачальник) та ОСОБА_1 освіти, молоді та спорту Гощанської Районної державної адміністрації (далі - споживач) укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41CBRvz304-18 від 21 січня 2018 року (далі - договір).
Відповідно до зазначеного договору, постачальник зобовязується передати у власність споживачу у 2018 році природний газ (далі - газ), а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (п. 1.1. договорів).
Умовами договору сторони визначили, що за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ (п. 2.9.1 договорів). На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГРМ постачальник готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника. Споживач зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (п. 2.9.2 договорів).
Відповідно до розділу 4 договору, оплата вартості газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 30 % місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується на умовах попередньої оплати до 10 числа по точного звітного місяця постачання. Оплата залишку вартості спожитого газу здійснюється споживачем до 10 числа місяці, наступного за звітним, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок постачальника суми, визначеної двостороннім актом приймоу-передачі газу, виходячи з розрахунку вартості обсягу постачання газу у звітному періоді.
Судом встановлено, що в лютому 2018 року відповідачу поставлено природного газу на загальну суму 149 369 грн. 69 коп., що підтверджується актом приймання - передачі природного газу (акт № ЗРВ00002847 від 28 лютого 2018 року) та не заперечується відповідачем.
Однак, взяті відповідачем на себе зобовязання по оплаті послуг наданих по вищевказаному договору постачання природного газу не виконано, оплата за отриманий природний газ не проведена, заборгованість відповідача перед позивачем становить 116 674 грн. 99 коп. Окрім того, судом встановлено, що позивачем поставлено позивачу природній газ на суму 135 190 грн. 92 коп., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу ( акт № ЗРВ00004067 від 31 березня 2018 року) який отримано відповідачем та підтверджується наявною в матеріалах справи відомістю видачі актів приймання-передачі природного газу за березень 2018 року. Станом на час розгляду справи, вищевказаний акт прийому-передачі природного газу за березень 2018 року відповідачем не підписаний та не повернутий позивачу.
Враховуючи вищевказані обставини, матеріали справи стверджують, що позивачем виконано належним чином взяті на себе зобов'язання по постачанню природного газу відповідачу, однак станом на час винесення рішення відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті за поставлений газ не виконав належним чином у зв'язку із чим утворилася заборгованість відповідача перед позивачем на загальну суму 251 865 грн. 91 коп.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.
Частиною 1 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.
Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Оцінюючи матеріали справи, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості є обґрунтованими а тому підлягають до задоволення в сумі 251 865 грн. 91 коп.
Крім того, посилання відповідача на те, що позивач поставив природній газ понад ціну договору судом не приймається до уваги зважаючи на наступні обставини.
Відповідно до розділу 2 договору сторони погодили, що за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяці, наступного за розрахунковим, зобов'язаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та споживачем, відповідно до кодексу ГРМ. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутися до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника. У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відповіді його підписання до 10 числа місяці, наступного за звітним, такий акт вважається підписаний споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.
Згідно п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Оскільки відповідно до умов договору, відповідач прийняв поставлений газ та не надавав позивачу будь-яких обґрунтованих письмових заперечень щодо кількості та ціни поставленого газу, суд прийшов до висновку про правомірність нарахувань позивача.
Також, суд зазначає, що доводи відповідача щодо того, що зобов'язання які виникли на підставі договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41CBRvz304-18 від 21 січня 2018 року мають не лише господарський характер а також бюджетний характер та те що, вказані правовідносини між позивачем та відповідачем не зареєстровані в Державній казначейській службі України та її територіальних органах, що є підставою для визнання такого договору недійсним, що в свою чергу, виключає можливість стягнення за ним коштів судом не приймаються з наступних підстав.
Згідно з приписами ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і оскільки між сторонами виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України), що регулюються актами цивільного законодавства України, то з огляду на положення частини 2 ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, не звільняє його від обов'язку виконати зобов'язання за договором.
Пленумом Вищого господарського суду України у п. 1.10 постанови № 14 від 17 грудня 2013 року роз'яснено, що за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України). Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобов'язань, взятих на себе за договором. Окрім цього, за змістом ч. 2 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання, про що, зокрема, зазначено у постанові Верховного суду України від 15 травня 2012 року у справі № 11/446. Також у п. 5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18 лютого 2013 року зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23 серпня 2012 року у справі № 15/5027/715/2011).
Також слід зазначити, що відсутність бюджетних асигнувань не доведена належними та допустимими доказами.
Крім того, суд зазначає, що питання про оцінку договірних відносин як господарських чи бюджетних а також питання про визнання договору недійсним не є предметом даного спору, а тому судом не приймається до уваги.
Відтак, враховуючи вищевикладені обставини та те , що матеріалами справи стверджено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" та ОСОБА_1 освіти, молоді та спорту Гощанської Районної державної адміністрації існують договірні відносини на підставі укладеного договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41CBRvz304-18 від 24 січня 2018 року, який діє з 01 січня2018 року до 31 грудня 2018 року (п. 11 договору), договір станом на дату розгляду справи не розірваний та не припинений, факт поставки природного газу відповідачу та його прийняття підтверджено актами наданих послуг з розподілу природного газу та витягом з електронного реєстру пітверджених номінацій за період січень-березень 2018 року (які наявні в матеріалах справи) позовні вимоги обґрунтовані, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення у повному обсязі.
Згідно з ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.
Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування .
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено 3 777 грн. 99 коп., які покладаються на відповідача у зв'язку із задоволенням позову.
Враховуючи вище викладене та керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
1 Позов задовольнити.
3. Наказ видати після набрання рішення законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 17 липня 2018 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33028, м. Рівне, вул. Івана Вишневського, 4);

3 - відповідачу рекомендованим (35400, Рівненська обл., Гощанський р-н., смт. Гоща, вул. Сагайдачного, 14).