ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2018 р. Справа № 921/540/17-г/6

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.П. Дубник

О.В. Зварич,

за участю секретаря судового засідання Нікітчук Н.Я.,

представників сторін:

позивача - адвоката Старика В.В. (ордер серія КВ № 405352 від 11.07.2018),

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дзюбана Олега Віталійовича, від 10.04.2018 (вх. суду від 10.05.2018 №01-05/1417/18)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2018, повний текст складено 21.03.2018,

у справі №921/540/17-г/6 (колегія суддів у складі головуючого судді І.П. Шумського, суддів Н.М. Бурди та О.В. Руденка )

за позовом: Фізичної особи-підприємця Дзюбана Олега Віталійовича, смт. Баришівка Баришівського району Київської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Черноусова Андрія Павловича, м. Борщів Тернопільської області

про: стягнення 31 912, 89 грн заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ФОП Дзюбан О.В. звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ФОП Черноусова А.П. про стягнення 12 775, 50 грн заборгованості за договором від 27.12.2007 №2712.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі договору від 27.12.2007 №2712 позивач передав відповідачу товар згідно з видатковою накладною від 27.12.2007 №ПРО-003956 на загальну суму 12 775, 50 грн. За умовами п.3.1 договору розрахунки між продавцем та покупцем здійснюються протягом шести місяців з моменту поставки товару. Разом з тим, додатком №1 до договору встановлено графік погашення заборгованості та визначено останнім днем сплати останнього платежу 01.07.2008. Позивач вказує, що станом на день звернення з вказаним позовом до суду відповідач не оплатив передане йому обладнання, хоча він неодноразово звертався до відповідача з письмовими претензіями про сплату боргу.

28.11.2017 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача 31 912, 89 грн заборгованості. Заява обгрунтована тим, що за договором від 27.12.2007 №2712 відповідачу також був переданий товар по видатковій накладній від 27.12.2007 №ПРО-03953 на загальну суму 19 137, 39 грн, який відповідач не оплатив. Відтак позивач просив стягнути з відповідача 31 912, 89 грн заборгованості за товар, переданий по видаткових накладних від 27.12.2007 №ПРО-003956 на суму 12 775, 50 грн та від 27.12.2007 №ПРО-03953 на суму 19 137, 39 грн.

14.12.2017 відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності та просив відмовити у задоволенні позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у зв'язку із спливом позовної давності. Відповідач зазначив, що позов поданий 20.09.2017, тобто після спливу позовної давності. Крім того, в заяві відповідач вказав, що за період з 15.02.2008 по 03.09.2008 він сплатив позивачу кошти в сумі 40 151, 50 грн, тобто у повному обсязі сплатив кошти за договором №2712 (т.1, а.с. 104-105).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2018 у справі №921/540/17-г/6 (колегія суддів у складі: головуючого судді І.П. Шумського, суддів Н.М. Бурди та О.В. Руденка) відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивоване ст. ст. 11, 202, 257, 261, 267, 509, 526, 530, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 179 ГК України, постановами Верховного Суду України від 30.09.2014 ц справі №3-121гс14, від 01.07.2014 у справі №3-32гс14, від 02.07.2013 у справі №3-11гс13, постановою пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14.

При вирішенні спору суд встановив, що товар, отриманий по накладній від 27.12.2007 №ПРО-003956 на суму 12 775,50грн, відповідач мав оплатити до 01.07.2008. По накладній від 27.12.2007 №ПРО-03953 на суму 19 137, 39 грн оплата мала бути здійснена боржником відповідно до ч.1 ст. 692 та ч. 2 ст. 530 ЦК України негайно після прийняття товару,тобто обов'язок оплатити товар виник у відповідача 27.12.2007. Суд критично оцінив доводи відповідача про оплату ним готівкою 19 137, 39 грн по накладній від 27.12.2007 №ПРО-03953 та відхилив як недоведені твердження відповідача, що сума 12 775,50грн була включена в здійснені ним платежі протягом періоду з 15.02.2008 по 10.11.2008, оскільки в наданих відповідачем розрахункових документах відсутня вказівка про оплату товару по видатковій накладній від 27.12.2007 №ПРО-003956. Суд визнав обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 31 912, 89 грн заборгованості, однак дійшов висновку про відмову у задоволенні позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у зв'язку із спливом позовної давності, відхиливши доводи позивача про переривання цього строку проведенням оплат, оскільки такі здійснені за товар, відпущений по інших видаткових накладних.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, внаслідок чого прийняв незаконне рішення, яке просить скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за позовними вимогами до відповідача. Посилаючись на здійснення відповідачем у 2011-2015 роках часткового погашення заборгованості за товар, отриманий по видатковій накладній від 27.12.2007 №ПРО-003956, що, за твердженнями скаржника, підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період 27.12.2007 по 19.12.2017 та не заперечується відповідачем, положення ч. 1 ст. 264 ЦК України, стверджує про переривання позовної давності.

Щодо стягнення 19 137, 39 грн боргу за товар, отриманий відповідачем по накладній від 27.12.2007 №ПРО-03953, позивач не погоджується з висновком суду, що обов'язок оплатити цей товар виник у відповідача 27.12.2007 після прийняття товару. Скаржник вказує, що договором та актами цивільного законодавства не встановлено обов'язку негайної оплати товару після його прийняття. Скаржник посилається на ч. 2 ст. 530 ЦК України та зазначає, що покупець зобов'язаний оплатити товар у 7-денний строк після пред'явлення йому вимоги. При цьому скаржник вважає, що у розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України днем пред'явлення вимоги до відповідача є у тому числі і день пред'явлення позову, тому строк позовної давності про стягнення заборгованості за товар, отриманий відповідачем по накладній від 27.12.2007 №ПРО-03953, не сплинув.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду 14.05.2018 у справі №921/540/17-г/6 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Дзюбана О.В., розгляд справи призначено на 05.06.2018.

Ухвалою від 05.06.2018 розгляд справи відкладено на12.07.2018.

Представник позивача в судове засідання 12.07.2018 з'явився та підтримав доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач не подав відзиву на апеляційну скаргу, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був повідомлений належним чином про розгляд справи судом.

В силу ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.12.2007 СПД Дзюбан О. В. (продавець) та СПД Черноусов А. П. (покупець) уклали договір №2712, за умовами якого продавець продає, а покупець купує наступні товари:

- обладнання згідно з накладною від 27.12.2007 №ПРО-003956;

- автомобільні фарби, лаки, розчинники, ґрунтовки, шпаклівки та інші товари для кузовних робіт і фарбування автомобілів (далі - договірні товари). Перелік договірних товарів зазначається в накладній, яка становить невід'ємну частину договору.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що розрахунки між продавцем і покупцем проводяться упродовж 6-ти місяців з моменту поставки товару по накладній №ПРО-003956 від 27.12.2007 (обладнання) відповідно до додатку №1 від 27.12.2007, які складають його невід'ємну частину.

Разом з тим, п.3.7 договору встановлено, що розрахунок за отримані покупцем договірні товари в період дії договору проводяться по передоплаті. При цьому покупець формує замовлення та надсилає його електронною поштою чи по факсу продавцю. Продавець на підставі замовлення виставляє покупцю рахунок на оплату (рахунок-фактуру). Виконання замовлення проходить протягом 2 банківських днів після оплати виставленого рахунку. За згодою сторін можлива оплата товару по факту отримання.

Договір укладено строком на один рік і набирає чинності з моменту його підписання (п.8.1 договору).

Додатком №1 від 27.12.2007 до вказаного договору визначений графік погашення заборгованості в сумі 12 775,50 грн, а саме: до 01.02.2008 - 1500 грн, до 03.03.2008 - 2200 грн, до 01.04.2008 - 2200 грн, до 01.05.2008 - 2200 грн, до 02.06.2008 - 2200 грн, до 01.07.2008 - 2475 грн.

Згідно з видатковою накладною від 27.12.2007 №ПРО-003956 позивач передав відповідачу товар (обладнання) на загальну суму 12 775, 50 грн, умова продажу - товарний кредит (том 1, а.с.15).

Відповідно до видаткової накладної від 27.12.2007 №ПРО-003953 позивач передав відповідачу товар(фарби, лаки, ґрунтовки, шпаклівки тощо) на загальну суму 19 137,39 грн, умова продажу- за готівку (том 1, а.с. 97).

В заяві про застосування позовної давності відповідач вказав, що він в повному обсязі сплатив кошти за договором № 2712, зокрема, в період з 15.02.2008 по 03.09.2008 сплатив позивачу кошти в сумі 40151,50грн( а.с.104).

Відповідач додав до заяви копії платіжних доручень, згідно з якими відповідач перерахував позивачу в період з лютого по листопад 2008року кошти за матеріали на загальну суму 46 438,50грн (том 1,а.с. 106-116):

-№1 від 15.02.2008 на суму 5470,50 грн з призначенням платежу: «за матеріали рах 36 від 28.01.2008 без ПДВ»,

- №2 від 19.02.2008 на суму 2415,00 грн з призначенням платежу: «за матеріали рах 18 від 18.02.2008 без ПДВ»,

- №5 від 21.04.2008 на суму 10711,00 грн з призначенням платежу: «за автофарбу рах 38 від 18.04.2008 без ПДВ»,

- №3 від 09.06.2008 на суму 6020,00 грн з призначенням платежу: «за матеріали рах 58 від 06.06.2008 без ПДВ»,

-№6 від 02.07.2008 на суму 4030,00 грн з призначенням платежу: «за матеріали рах 39 від 01.07.2008 без ПДВ»,

-№5 від 25.07.2008 на суму 4000,00 грн з призначенням платежу: «за матеріали рах 29 від 24.07.2008 без ПДВ»,

-№4 від 31.07.2008 на суму 1505,00 грн з призначенням платежу: «за матеріали рах 39 від 25.07.2008 без ПДВ»,

-№5 від 03.09.2008 на суму 6000,00 грн з призначенням платежу: « за матеріали накл 25 від 02.09.2008 без ПДВ»,

-№5 від 08.10.2008 на суму 2285, 00грн з призначенням платежу: «за матеріали накл 39 від 07.10.2008»,

- №1 від 10.11.2008 на суму 4000,00 грн з призначенням платежу: «за матеріали накл 27 від 10.11.2008 без ПДВ»,

Крім того, додав квитанцію №OV4Y42738 від 11.08.2008 на переказ коштів в сумі 2 840,00 грн Дзюбану О.В. без призначення платежу.

Позивачем подав суду Акт звірки взаєморозрахунків між сторонами за період 27.12.2007-19.12.2017 за договором, який підписаний лише позивачем(ФОП Дзюбаном А.П.) (том 1,а.с. 161), згідно з яким позивач продав відповідачу товар:

- 27.12.2007 на суму 31 912,89 грн.( 12 775,50 + 19 137,39), який не оплачений;

- в період з 07.06.2011 по 06.07.2015 на загальну суму 91 254, 63 грн, який оплачений відповідачем в період 08.06.2011 по 06.07.2015 у повній сумі 91 254, 63 грн.

Згідно з вказаним актом борг ФОП Черноусова А.П. станом на 19.12.2017 становить 31 912,89 грн.

На підтвердження продажу відповідачу товару в період з 07.06.2011 по 06.07.2015 позивач подав суду копії видаткових накладних( всього 24 накладних) на суму 91 254, 63грн (том 1, а.с. 138-160).

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК Україна за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, сторони уклали договір від 27.12.2007 №2712, за умовами якого позивач продає відповідачу обладнання згідно з накладною від 27.12.2007 №ПРО-003956 та договірні товари( автомобільні фарби, лаки, розчинники, ґрунтовки, шпаклівки та інші товари для кузовних робіт і фарбування автомобілів).Перелік договірних товарів вказується у накладній, яка становить невід'ємну частину договору.

За видатковою накладною від 27.12.2007 №ПРО-003956 відповідач отримав від позивача товар(обладнання) на загальну суму 12 775,50 грн, який згідно з пунктом 3.1 договору та додатком №1 від 27.12.2007 до договору відповідач мав оплатити до 01.07.2008 відповідно до погодженого сторонами графіка.

По видатковій накладній від 27.12.2007 №ПРО-003953 відповідач отримав від позивача договірні товари(фарби, лаки, ґрунтовки, шпаклівки тощо) на загальну суму 19 137,39 грн з умовою продажу за готівку, розрахунок за які згідно з п..3.7 договору мав здійснюватися по передоплаті або за згодою стороні по факту отримання товару.

Доказів сплати готівки за товар, отриманий по накладній від 27.12.2007 №ПРО-003953, відповідач суду не надав.

Факту поставки товару по цих накладних сторони не заперечують.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Позивач стверджує, що відповідач не оплатив товару, отриманого по накладних від 27.12.2007 №ПРО-003956 та №ПРО-003953на загальну суму 31 912, 89 (12 775, 50 + 19 137, 39) грн.

Відповідач в заяві про застосування позовної давності стверджував, що у 2008році він в повній сумі провів розрахунок за договором № 2712, на підтвердження чого надав суду копії платіжних доручень та квитанції, згідно з якими відповідач сплатив позивачу в період з лютого по листопад 2008 року кошти за матеріали на загальну суму 46 438, 50 грн та здійснив переказ коштів Дзюбану О.В. в сумі 2 840, 00 грн без призначення платежу.

У названих платіжних дорученнях вказане призначення платежу, однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, у жодному з них не вказано про оплату товару, отриманого по накладних від 27.12.2007 №ПРО-003956 та №ПРО-003953. З платіжних доручень вбачається, що оплата по них проведена за товар, отриманий відповідачем у 2008 році.

Будь-яких інших платіжних документів, які б підтверджували оплату відповідачем товару, отриманого по накладних від 27.12.2007 №ПРО-003956 та №ПРО-003953, сторони не надали суду.

Відтак апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно відхилив доводи відповідача та визнав обгрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості в сумі 31 912,89грн.

Водночас, відповідач подав заяву про застосування судом позовної давності та про відмову в позові у зв'язку з її спливом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється відповідно до ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності за змістом ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Частиною 5 вказаної статті визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Як вказано вище, строк оплати товару за видатковою накладною від 27.12.2007 №ПРО-003956 на суму 12 775,50 грн встановлений пунктом 3.1 договору та додатком №1 до договору - до 01.07.2008 В апеляційній скарзі позивач посилається на акт звірки взаєморозрахунків за період 27.12.2007 по 19.12.2017 та стверджує, що строк позовної давності переривався, оскільки відповідач здійснював у 2011-2015 роках часткове погашення заборгованості за товар, отриманий по видатковій накладній від 27.12.2007 №ПРО-003956.

З наданого позивачем суду акту звірки взаєморозрахунків за період 27.12.2007 по 19.12.2017, який підписаний в односторонньому порядку лише ФОП Дзюбан О.В. (позивачем), вбачається, що у 2011-2015 роках відповідач оплачував товар, який він отримав від позивача у 2011-2015 роках. Позивач не подав суду доказів ( платіжних документів) на підтвердження здійснення відповідачем часткової оплати товару, переданого йому по видатковій накладній від 27.12.2007 №ПРО-003956.

Більше того, факт поставки товару за видатковою накладною від 27.12.2007 №ПРО-003956 на суму 12 775, 50 грн та факт пред'явлення позивачем вимоги про стягнення цієї суми боргу (12 775, 50 грн) спростовують доводи позивача, оскільки свідчать про те, що з боку відповідача не було жодної часткової оплати товару, переданого йому по цій накладній.

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи позивача про переривання позовної давності за вимогою про стягнення 12 775, 50 грн боргу, за товар, переданий по видатковій накладній від 27.12.2007 №ПРО-003956.

Щодо строку оплати договірних товарів (фарб, лаків, ґрунтовки, шпаклівки тощо) на загальну суму 19 137, 39 грн, переданих відповідачу по накладній від 27.12.2007 №ПРО-03953, то конкретна дата оплати цього товару договором не встановлена. Разом з тим пунктом 3.7 договору встановлено, що оплата договірного товару здійснюється по передоплаті або за згодою стороні по факту отримання товару. Тобто строк оплати договірного товару поставлений у залежність від дати передачі товару покупцеві( оплата до передачі товару або по факту передачі).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не здійснював попередньої оплати товару, отриманого по накладній від 27.12.2007 №ПРО-03953 на суму 19 137, 39 грн.

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже , у відповідача виник обов'язок щодо оплати товару, отриманого по накладній від 27.12.2007 №ПРО-03953 на суму 19 137, 39 грн, відразу після його прийняття 27.12.2007, однак відповідач не оплатив товар.

Верховний Суд України у постанові від 30 вересня 2014 року у справі N 3-121гс14 вказав, що до правовідносин купівлі-продажу не можуть бути застосовані загальні положення ст. 530 ЦК України, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з таких правовідносин, чітко визначений спеціальною нормою права, а саме ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Виходячи з умов п.3.7 договору та положень ч.1 ст. 692 ЦК України, апеляційний суд вважає доводи скаржника про те, що договором та актами цивільного законодавства не встановлено обов'язку негайної оплати товару після його прийняття, є такими, що суперечать закону та фактичним обставинам справи. Безпідставними є посилання скаржника на загальні положення ч.2 ст. 530 ЦК України щодо обов'язку відповідача оплатити товар у 7-денний строк після пред'явлення йому вимоги, днем пред'явлення якої, за твердженнями скаржника, є у т.ч. день пред'явлення позову ( 20.09.2017).

На підставі викладеного апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника, що строк позовної давності про стягнення заборгованості за товар, отриманий відповідачем по накладній від 27.12.2007 №ПРО-03953, не сплинув.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про сплив позовної давності за вимогами позивача про стягнення з відповідача 31 912, 89 грн заборгованості за товар, переданий по видаткових накладних від 27.12.2007 №ПРО-003956 на суму 12 775, 50 грн та від 27.12.2007 №ПРО-03953 на суму 19 137, 39 грн.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За приписами частини 4 названої статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд правомірно відмовив у задоволенні позову про стягнення 31 912, 89 грн заборгованості на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у зв'язку із спливом позовної давності.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2018 у справі №921/540/17-г/6 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, встановлені ст. 288 та ст.289 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена13.07.2018.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.П. Дубник

Суддя О.В. Зварич