ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2018 м. Дніпро Справа № 912/656/18

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. доповідач;

суддів: Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.

розглянувши в приміщенні Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.05.2018 у справі № 912/656/18 (суддя Кабакова В.Г.), повний текст рішення складено 07.05.2018

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства «Онуфріївка-Теплокомуненерго», смт. Онуфріївка Кіровоградської області

про стягнення 10209,02 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року до Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Онуфріївка-Теплокомуненерго» про стягнення 10209,02 грн., у тому числі: пені у сумі 4286,47 грн., трьох процентів річних у сумі 398,69 грн., інфляційних втрат у сумі 5523,86 грн., з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невиконання відповідачем договірних зобов'язань в частині своєчасного проведення розрахунків за природний газ, поставленого за договором купівлі-продажу природного газу від 21.11.2013 № 1032/14-БО-18.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 02.05.2018 у справі № 912/656/18 в позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд з посиланням на ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дійшов до висновку, що виконання вказаної норми Закону не потребує включення відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Заборгованість відповідача є погашеною у повному обсязі до набрання чинності Законом, а тому, нарахування позивачем до стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат в силу вимог ч. 3 ст. 7 означеного Закону є неправомірним.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду ПАТ «НАК «Нафтогаз України» оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на допущені порушення судом норм матеріального права, Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також не повне дослідження всіх істотних обставин справи, що на його думку є підставою для скасування рішення та задоволення позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне:

- судом неправомірно застосовано до спірних правовідносин ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон), оскільки списання заборгованості згідно ч. 3 ст. 7 Закону є частиною процедури врегулювання заборгованості у відповідності до ст. 1 Закону;

- дія Закону розповсюджується лише на теплопостачальні, теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання і водовідведення у відповідності до ст. 2 Закону;

- учасниками процедури врегулювання заборгованості (у тому числі процедури списання) є підприємства та організації, включені до реєстру (ст. 1 Закону);

- для участі у процедурі списання підприємства та організації мають бути включені до реєстру (ст. 3 Закону);

З урахуванням вищевказаного, за переконанням скаржника, Законом передбачено певний порядок та чітке коло осіб (статті 1-3 Закону), що мають право на списання заборгованості. Між тим, матеріали справи не містять належних доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому списання заборгованості є неправомірним, а відмова у задоволенні позову незаконною.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.06.2018 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та вирішено здійснити перегляд рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.05.2018 у справі № 912/656/18 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно положень ч. 10 ст. 270, ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи, яка підпадає під визначення малозначної здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду не надходили.

19.06.2018 на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від КП «Онуфріївка-Теплокомуненерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилається на об'єктивність ухваленого місцевим господарським судом рішення у даній справі, а тому просить суд залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду вважає необхідним залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу позивача без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 21.11.2013 між ПАТ НАК «Нафтогаз України» (Продавець) та КП «Онуфріївка-Теплокомуненерго» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1032/14-БО-18 (далі - Договір, а. с. 11-16), за умовами якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити природний газ на умовах Договору.

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили термін передачі газу з 01.01.2014 по 31.12.2014 обсягом до 350,00 тис. куб.м.

Відповідно до п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

В розділі 5 Договору узгоджено ціну природного газу. Так, ціна за 1000 куб. м газу становить 3459,00 грн без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %; податок на додану вартість за ставкою - 17 %.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ - 17 % - 50,25 грн., всього з ПДВ - 345,85 грн.

До сплати за 1000 куб. м природного газу 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 17 % - 650,04 грн., всього з ПДВ - 4 473,82 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2. Договору сторони погодили, зокрема, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1. умов цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Положеннями п. 9.3. Договору передбачено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав з цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

У відповідності до розділу 11 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

В подальшому сторонами внесено зміни до Договору шляхом укладення додаткових угод № 1 від 31.01.2014, № 2 від 24.04.2014, № 3 від 20.05.2014, № 4 від 10.06.2014, № 5 від 15.09.2014, № 6 від 25.11.2014, № 7 від 15.12.2014, відповідно до яких з 01.01.2014 за 1000 куб.м природного газу встановлено до сплати 2783,96 грн; з 01.04.2014 суму, що підлягає сплаті за 1000 куб.м природного газу встановлено у розмірі 4387,40 грн; з 01.05.2014 суму, що підлягає сплаті за 1000 куб.м природного газу встановлено у розмірі 5173,48 грн; з 01.06.2014 суму, що підлягає сплаті за 1000 куб.м природного газу встановлено у розмірі 5185,18 грн; з 01.09.2014 суму, що підлягає сплаті за 1000 куб.м природного газу встановлено у розмірі 5338,18 грн; з 01.11.2014 суму, що підлягає сплаті за 1000 куб.м природного газу встановлено у розмірі 5568,70 грн та з 01.12.2014 суму, що підлягає сплаті за 1000 куб.м природного газу встановлено у розмірі 6384,70 грн. (а. с. 17-23).

Загальна вартість Договору з урахуванням додаткових угод №№ 1-7 становить 1092079,85 грн., в тому числі ПДВ - 153385,73 грн.

На виконання умов Договору позивач у період з січня 2014 року по грудень 2014 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1092079,85 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 210016,38 грн, від 28.02.2014 на суму 181780,34 грн, від 31.03.2014 на суму 120751,48 грн, від 30.04.2014 на суму 30252,00 грн, він 31.10.2014 на суму 43290,50 грн, від 31.12.2014 на суму 334223,71 грн (а. с. 27-32).

Відповідач порушив зобовязання за договором в частині своєчасного розрахунку за поставлений в період з січня по грудень 2014 року природний газ у встановлений договором строк, що і стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача:

- пені в сумі 4286,47 грн., нарахованої: за зобов'язаннями листопада 2014 року за 15.12.2014 в сумі 62,72 грн.; за зобов'язаннями грудня 2014 року за період з 15.01.2015 по 23.02.2015 в сумі 4223,75 грн.

- 3% річних в сумі 398,69 грн., нарахованих: за зобов'язаннями листопада 2014 року за 15.12.2014 в сумі 6,72 грн.; за зобов'язаннями грудня 2014 року за період з 15.01.2015 по 23.02.2015 в сумі 391,97 грн.

- а також інфляційних втрат в сумі 5523,86 грн., нарахованих за зобовязаннями грудня 2014 року за період з 15.01.2015 по 28.02.2015.

У даній справі предметом спору є пеня, інфляційні нарахування та 3% річних, нараховані на основну заборгованість за спожитий в період з листопада 2014 по лютий 2015 року природний газ, вказана заборгованість за який була у повному обсязі погашена відповідачем 24 лютого 2015 року (останній платіж).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час, 30.11.2016 набрав чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-VIII (Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 1 Закону визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу, пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 2 дія Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до п. 14 Порядку, у реєстрі відображаються дані про підприємства. Зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню, згідно з Законом; обсяг не відшкодованої, станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01 липня 2016 року.

Водночас, ч. 3 ст. 7 Закону окремо врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, а також передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Відповідно, виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до реєстру, оскільки за змістом Закону до реєстру включаються та процедурі врегулювання заборгованості підлягають не погашені суми боргу перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема у постановах: від 23.01.2018 у справі 914/3131/15, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 № 908/3211/16.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 24 лютого 2015 року погасив заборгованість перед позивачем за природний газ, тобто до набрання чинності відповідним Законом (а. с. 24-26, 34). Таким чином, нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти, згідно ч. 3 ст. 7 вказаного Закону, підлягають списанню з дня набрання чинності вказаним Законом.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не надав суду доказів, які б свідчили про наявність у відповідача непогашеної заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу, що виключає можливість нарахування неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат та процентів річних.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції винесено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а скаржником не наведено доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції викладені в рішенні.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 276, 282, 284 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.05.2018 у справі № 912/656/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

ОСОБА_1