номер провадження справи 9/31/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2018 Справа № 908/417/18

м.Запоріжжя

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, )

до відповідача: Державного підприємства Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 99) (70441, Запорізька область, Запорізький район, с.Біленьке, вул. Запорізька, 32, )

про стягнення суми 38304,67 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-84 від 14.04.2017;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

13.03.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про стягнення з Державного підприємства Підприємство Біленьківської виправної колонії № 99 Управління державного департаменту з питань виконання покарань в Запорізькій області суми 38304,67 грн., з якої: сума 22297,95 грн. пеня, сума 1386,37 грн. 3 % річних, сума 14620,35 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.04.2018 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/417/18, присвоєний номер провадження 9/31/18, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 03.05.2018. Ухвалою суду від 03.05.2018 підготовче засідання відкладалось на 30.05.2018. Ухвалою суду від 30.05.2018 продовжено строк підготовчого провадження на п'ятнадцять днів до 19.06.2018 включно, цією ж ухвалою відкладено підготовче засідання на 19.06.2018. Ухвалою суду від 19.06.2018 закрито підготовче провадження у справі № 908/417/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.07.2018.

04.07.2018 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, які мотивовано наступним. Відповідач, в порушення п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу № 1449/15-ТЕ-13 від 13.12.2014, несвоєчасно та з порушенням визначеного строку здійснив розрахунок за природний газ, отриманий у січні-березні та листопаді-грудні 2015 року. Враховуючи порушення відповідачем умов договору щодо оплати природного газу, позивачем нараховано відповідачу пеню у сумі 22 297,95 грн., 3% річних у сумі 1 386,37 грн. за загальний період з 15.02.2015 по 28.02.2016 включно та інфляційні втрати у сумі 14 620,35 грн. за загальний період з березня 2015 по грудень 2015. Позовні вимоги обґрунтовані умовами договору, ст.ст. 20, 173, 174, 175, 193, 216, 230, 231, 232 ГК України, ст.ст. 15, 16, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 655 ЦК України.

Відповідач у відзиві та у додатковому обґрунтуванні відзиву на позовну заяву заперечив проти заявлених позовних вимог у звязку з наступним. По-перше, відповідач не погоджується з нарахованими сумами штрафних санкцій, та наводить власний розрахунок вказаних сум, згідно якого сума пені складає 12356,26 грн., сума 3% річних 1 374,00 грн. та сума інфляційних втрат 8118,39 грн. Крім того зазначає, що у відповідності до ч. 3 ст. 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожити енергоносії, на заборгованість на природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Станом на 30.11.2016 на дату набрання чинності вказаного Закону, заборгованість відповідача за використаний природний газ для виробництва теплової енергії була погашена в повному обсязі, остаточний розрахунок здійснений відповідачем 29.02.2016. У звязку з цим вважає, що у позивача відсутні правові підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Представник відповідача в судове засідання 04.07.2018 не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Про час та місце судового засідання відповідача повідомлено належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Відповідно до п. 2 ч 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

31.12.2014 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (Продавець, позивач у справі) та Державним підприємством «Підприємство Біленьківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 99)» (Покупець, наразі має найменування - Державне підприємство Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 99), відповідач у справі) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1449/15-ТЕ-13, відповідно до якого Продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п.п. 1.1, 1.2 договору).

В пункті 2.1 договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 328,5 тис. куб.м.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Згідно з п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Ціна за 1000 куб. газу, а також тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами, визначено в п. 5.2 договору, до якого вносилися зміни додатковими угодами до договору купівлі-продажу: № 1 від 31.03.2015, № 2 від 29.07.2015, № 4 від 21.10.2015.

Згідно з пунктом 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У пункті 3.4. договору зазначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Матеріали справи свідчать, що в період: січень березень 2015 та листопад-грудень 2015, щомісячно складались Акти приймання передачі природного газу відповідно до договору № 1449/15-ТЕ-13 від 13.12.2014, які підписано та скріплено печатками сторін:

- Акт приймання-передачі від 31.01.2015 на суму 62 065,25 грн.;

- Акт приймання-передачі від 28.02.2015 на суму 44 588,73 грн.;

- Акт приймання-передачі від 31.03.2015 на суму 17 345,59 грн.;

- Акт приймання-передачі від 30.11.2015 на суму 3 811,74 грн.;

- Акт приймання-передачі від 31.12.2015 на суму 57 322,89 грн.;

Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як зазначив позивач, відповідач здійснював оплату за поставлений в період січень березень 2015 та листопад-грудень 2015 природний газ несвоєчасно, з порушенням строку, визначеного умовами договору, у звязку з чим позивачем на підставі вищевказаного пункту договору та ст. 625 ЦК України нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

На обґрунтування своїх вимог, позивач надав розрахунок позовних вимог, в якому відображено дати надходження від відповідача платежів та хронологію їх зарахування позивачем в рахунок погашення заборгованості. Згідно з цим розрахунком, відповідач здійснив повну оплату за природний газ за вказаний період, основний борг відсутній, остаточне погашення здійснено 29.02.2016.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з ст.549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Вирішуючи спір суд також враховує наступне.

Відповідно до ст. 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За змістом ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Із змісту пункту 1.2 укладеного сторонами договору № 1449/15-ТЕ-13 слідує, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

25.10.2013 Запорізькою обласною державною адміністрацією було видано ДП «Підприємство Біленьківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 99)» ліцензію на виробництво теплової енергії (копія міститься в матеріалах справи). Строк дії ліцензії встановлено з 23.10.2013 до 22.10.2018.

Також в матеріалах справи міститься копія переоформленої ліцензії, виданої на підставі рішення № 61-Л від 11.09.2017.

30.11.2016 набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі за текстом Закон). Згідно зі статтею 2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (спожитий природний газ, електричну енергію).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є, зокрема: кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Частиною 3 ст. 7 даного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

В п. 6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено судом, відповідач повне погашення заборгованості за природний газ, отриманий в січні 2015 року здійснив 03.03.2015, за газ отриманий в лютому 2015 року здійснив 28.10.2015, в березні 2015 28.10.2014, у листопаді 2015 17.12.2015, у грудні 2015 оплату здійснено 29.02.2016. Зазначене, зокрема, підтверджується копіями банківських виписок по рахунку відповідача, а також не заперечується позивачем.

Отже, повна оплата природного газу за спірні місяці (січень, лютий, березень, листопад, грудень 2015 року) погашена останнім в повному обсязі до набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 №1730-VIII.

Таким чином, відповідно до вищевказаної імперативної норми права, яка прямо вказує правила поведінки, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, яка погашена до 30 листопада 2016 року, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Виконання цієї норми закону не потребує вчинення сторонами договору будь-яких додаткових дій. Цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 914/123/17.

На підставі викладеного, у задоволенні позову відмовляється повністю.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано 12.07.2018.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення, у порядку встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п. 17.5 ч. 1 розділу ХІ Перехідні положення ГПК України.

Суддя О.С. Боєва