ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.07.2018м. ДніпроСправа № 904/1632/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

до Національної ОСОБА_1 України

про стягнення неустойки, інфляційних втрат та 3 % річних за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором № 1675/15-ТЕ(Т)-4 від 26.03.15р. у розмірі 80 776,61 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

при секретарі судового засідання Кулебі Т.Ю.

Представники:

Позивача - ОСОБА_2 дов. № 14-84 від 14.04.17р.

Відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача неустойку, інфляційні втрати та 3 % річних за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором № 1675/15-ТЕ(Т)-4 від 26.03.15р. у розмірі 80 776,61 грн.

Відповідач заявив, що Позивач, відповідно до ст. 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", не вправі нараховувати Відповідачеві пеню, інфляційні та річні за зобовязаннями оплаченими до 30.11.16р., а саме березень червень 2015р., жовтень-листопад 2015р. та зобовязанням за грудень 2015р. на суму 48 401,18грн. Щодо нарахування Позивачем пені, річних та інфляційних на заборгованість Відповідача за грудень 2015р. у розмірі 105 161,49 грн., Відповідач вважає, що оплата, фактично здійснена набагато раніше та зарахована в рахунок оплати за спірним Договором на підставі листа Відповідача №31/75/98 від 13.10.17р. Також Відповідач просить, у разі задоволення позову, зменшити розмір неустойки на 90%.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.12.13р. сторонами укладено Договір №634/14-БО-3 купівлі-продажу природного газу (далі Договір), за п.1.1. якого Продавець (Позивач) зобовязався передати у власність Покупцю (Відповідачеві) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ (далі газ), на умовах цього Договору.

Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п.1.2. Договору).

Відповідно до п.3.1. Договору Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключній арматурі Покупця.

Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

У п.6.1. Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

При невиконанні Покупцем вимог, передбачених у п.6.1. Договору, Продавець має право обмежити передачу газу Покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому Договору (п.6.2. Договору).

Згідно з п.6.4. Договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від Покупця, погашає вимоги Продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного Покупцем:

- у першу чергу відшкодовуються витрати Продавця, пов'язані з одержанням виконання;

- у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

- у третю чергу погашається основна сума боргу.

У разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.7.2. Договору).

Строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п.9.3. Договору).

Розділом 11Договору передбачено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01 січня 2015 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору, Позивач поставив, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 557 388,38 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 31.03.15р. за березень на суму 221 508,78 грн., від 30.04.15р. за квітень на суму 33 599,04 грн., від 31.05.15р. за травень на суму 23 460,35 грн., від 30.06.15р. за червень на суму 12 318,55 грн., від 31.10.15р. за жовтень на суму 13 195,87 грн., від 31.11.15р. за листопад на суму 99 743,12 грн., від 31.12.15р. за грудень на суму 153 562,67 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, за спожитий природний газ за наведений період Відповідач розраховувався несвоєчасно, з порушенням строків, встановлених п. 6.1 Договору, так як останній платіж проведено 23.10.17р.

Оскільки Відповідач порушив умови Договору щодо строку оплати спожитого газу, Позивач, з посиланням на п. 7.2 Договору, нарахував пеню 2 912,99 грн. за період з 15.04.15р. до 22.04.15р., 1 441,64 грн. за період з 17.11.15р. до 27.04.16р., 16 095,29 грн. за період з 15.12.15р. до 27.04.16р., 27 102,24 грн. за період з 15.01.16р. до 14.07.16р.

Крім того, з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України, на прострочений борг Відповідача, Позивач нарахував 3% річних 145,65 грн. за період з 15.04.15р. до 22.04.15р., 98,65 грн. за період з 17.11.15р. до 27.04.16р., 1 104,09 грн. за період з 15.12.15р. до 27.04.16р., 5 996,57 грн. за період з 15.01.16р. до 22.10.17р. та індекс інфляції 25 879,49 грн. за період з грудня 2015р. по вересень 2017р.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

30.11.16р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.16 р., який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закон України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаеморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.05р. теплогенеруюча організація - суб'єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов заперечує з наведених вище підстав та просить, у разі задоволення позову, зменшити розмір неустойки на 90%.

Судом встановлено, що Відповідач частково сплатив борг за природний газ спожитий у період з квітня 2015 по грудень 2015 на суму 452 226,89 грн. до 30.11.2016.

При цьому, частина боргу за природний газ спожитий у грудні 2015 на суму 105 161,49грн. сплачена Відповідачем 23.10.17р., шляхом звернення до Позивача про зарахування переплати за договором № 12/982-ТЕ від 22.10.2012р. у сумі 105 161,49, як оплату за спірним Договором.

Оскільки частина боргу, за прострочення оплати якого Позивачем нарахована пеня, індекс інфляції та 3 % річних, сплачений Відповідачем до набрання чинності Законом України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (30.11.16р.), суд не вбачає підстав для стягнення з Відповідача пені, 3 % річних та індексу інфляції, нараховані на фактично погашений борг, на підставі ч. 3 ст. 7 Законом України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

За перерахунком суду, 3% річних, нараховані Позивачем на прострочений борг Відповідача у розмірі 105 161,49 грн., погашений Відповідачем після набрання чинності Законом України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", за період з 01.12.16р. по 22.10.17р., становлять 2 808,40 грн., індекс інфляції за період з грудня 2016р. по вересень 2017р. - 11 787,35 грн.

На прострочений борг Відповідача в розмірі 105 161,49 грн., не погашений Відповідачем до набрання чинності Законом України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", за період який можливе нарахування пені, а саме з 01.12.16р. Позивач пеню не нарахував, тому вимоги про стягнення пені з наведеної суми не підлягають задоволенню.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, аналогічні положення містить ст. 551 ЦК України.

Оскільки, пеня не підлягає стягненню, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання Відповідача про зменшення суми неустойки.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково, до стягнення належать: 11 787,35 грн. індексу інфляції, 2 808,40 грн. 3 % річних, решта позовних вимог не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до Національної ОСОБА_1 України про стягнення неустойки, інфляційних втрат та 3 % річних за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором № 1675/15-ТЕ(Т)-4 від 26.03.15р. у розмірі 80 776,61 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Національної ОСОБА_1 України, 49000, м. Дніпро, пр. Гагаріна, 4 (код 02070766) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", 01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 (код 20077720) 2 808,40 грн. 3 % річних, 11 787,35 грн. індексу інфляції, 318, 38 грн. судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового.

Повне судове рішення складено 23.07.2018

Суддя С.Г. Юзіков