КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2018 р. Справа№ 910/22793/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Кропивної Л.В.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представники сторін:

від позивача - Барановський Є.А. - ордер ЗП № 007305 від 23.05.2018,

від відповідача - Опанасик В.В. - дов. № 366 від 30.01.2018,

від третьої особи - не прибули,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром

Інновація»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.03.2018

у справі № 910/22793/17 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром

Інновація»

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк

«Приватбанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рапіт»

про розірвання договору поруки

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація» (далі - позивач, ТОВ «Бізнес Пром Інновація») звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, ПАТ КБ «Приватбанк») про розірвання договору поруки № 4Р13347Д/П від 20.10.2016 (далі - Договір поруки) з 28.10.2016.

Позов мотивовано тим, що договором поруки № 4Р13347Д/П від 20.10.2016 забезпечено виконання Кредитних договорів від 06.06.2013 № 4Р13347Д, від 10.06.2013 №4Р13348И, від 12.09.2013 №4Р13549И, від 05.12.2013 № 4Р13782Д, від 19.09.2014 № 4Р14288И щодо виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «РАПІТ» (далі - боржник, третя особа, ТОВ «Рапіт») своїх зобов'язань за вказаними Кредитними договорами. На вимогу ПАТ КБ «Приватбанк» позивачем було сплачено грошові кошти у загальному розмірі 1 578 465 449, 41 грн., у зв'язку з чим останній став кредитором ТОВ «Рапіт» по Кредитним договорам. Проте, відповідач не передав позивачу належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржників за Кредитними договорами, у порядку визначеному п. 8, 10 Договору поруки, внаслідок чого позивач просить розірвати Договір поруки № 4Р13347Д/П від 20.10.2016.

Заперечення проти позову зводяться, зокрема, до відсутності порушених прав позивача, оскільки відсутні докази виконання зобов'язання поруки в повному обсязі, що виключає настання обов'язку з передачі відповідних копій документів. Позивач не звертався до відповідача з вимогою про розірвання Договору поруки, не обґрунтував, в чому полягала істотність порушення умов договору, яка завдана позивачу шкода, її розмір та причинно-наслідковий зв'язок між такою шкодою та порушенням умов договору поруки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі № 910/22793/17 у задоволенні позову відмовлено.

Обґрунтування рішення суду зводиться до того, що позивачем недоведено істотного порушення відповідачем умов Договору поруки та завдання позивачеві відповідної шкоди з боку відповідача, як і невиконання або неналежного виконання умов спірного Договору поруки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі № 910/22793/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Бізнес Пром Інновація» посилається, зокрема, на те що ним, як поручителем виконано обов'язок боржника, проте ПАТ КБ «Приватбанк» не передано позивачу належним чином завірених документів, які посвідчують право вимоги до боржника. В свою чергу, позивач звертався до відповідача про надання документів не лише з вимогою, а й з позовом у справі № 910/14137/17. На підставі п. 10 Договору поруки та положень ст. 517, 556 Цивільного кодексу України, відповідач зобов'язаний передати відповідні документи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2018, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація» сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація» у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленіна В.О., Зубець Л.П. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.05.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 було розгляд справи відкладено на 29.05.2018.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2018, у зв'язку з перебуванням судді Зубець. Л.П. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/22793/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Зеленіна В.О., Кропивної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 справу № 910/22793/17 прийнято до провадження у зазначеному вище складі суду та призначено до розгляду на 27.06.2018.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та поданих поясненнях, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі № 910/22793/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Рапіт» у судове засідання не прибув, повідомлення про дату та час розгляду справи надсилалися за адресою вказаною в матеріалах справи (повернуто за закінченням терміну зберігання).

Колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників присутніх сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

20.10.2016 між ТОВ «Бізнес Пром Інновація» (далі - поручитель) та ПАТ «Приватбанк» (далі - кредитор) укладено Договір поруки № 4Р13347Д/П (далі - Договір поруки).

За умовами Договору поруки його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «Рапіт» (код за ) (далі - боржник) своїх зобов'язань за кредитними договорами № 4Р13347Д від 06.06.2013, № 4Р13348И від 10.06.2013, № 4Р13549И від 12.09.2013, № 4Р13782Д від 05.12.2013 та № 4Р14288И від 19.09.2014, а саме: з повернення кредитів та сплати відсотків за користування кредитами на умовах та в терміни, відповідно до умов Кредитних договорів.

Відповідно до п. 2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Пунктом 4 Договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Згідно з п.п. 5 та 6 Договору поруки у випадку невиконання боржником свого обов'язку, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги.

Як передбачено п. 7 Договору поруки, у випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 цього Договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк». Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього Договору.

Відповідно до п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним у цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 10 Договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Пунктами 11, 17 Договору поруки передбачено, що останній набуває чинності з дати укладання, підписання та скріплення печатками сторін і діє три роки від дати його укладання. Порука припиняється після закінчення строку у три роки від дати укладання цього договору. Цей Договір укладено/підписано із використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 25.12.2015, укладеної сторонами.

Згідно платіжних доручень № 3690 від 21.10.2016 на суму 1 050 044 547,18 грн., № 3691 від 21.10.2016 на суму 103 797 902,35 грн., № 3693 від 21.10.2016 на суму 47 747 401,73 грн., № 3694 від 21.10.2016 на суму 309 224 704,87 грн., № 3695 від 21.10.2016 на суму 67 650 893,28 грн. позивачем перераховано відповідачу кошти в загальній сумі 1 578 465 449,41 грн. У призначенні платежів вказано, що кошти сплачені за виконання зобов'язань по кредитним договорам № 4Р13347Д від 06.06.2013, № 4Р13348И від 10.06.2013, № 4Р13549И від 12.09.2013, № 4Р13782Д від 05.12.2013 та № 4Р14288И від 19.09.2014 згідно договору поруки № 4Р13347Д/П від 20.10.2016 (а.с. 17-21).

Позивач зазначає, що оскільки ним як поручителем виконано обов'язок боржника за Кредитними договорами, а саме, сплачено заборгованість у розмірі 1 578 465 449,41 грн., то ТОВ «Бізнес Пром Інновація» стало кредитором ТОВ «Рапіт» за Кредитними договорами від 06.06.2013 № 4Р13347Д, від 10.06.2013 № 4Р13348И, від 12.09.2013 № 4Р13549И, від 05.12.2013 № 4Р13782Д та від 19.09.2014 № 4Р14288И. У зв'язку з чим, ПАТ КБ «Приватбанк» відповідності до умов п.п. 8, 10 Договору поруки та вимог ст. 556 Цивільного кодексу України повинно було передати ТОВ «Бізнес Пром Інновація» документи, які підтверджують обов'язок ТОВ «Рапіт» за Кредитними договорами, укладеними між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Рапіт» та договорами забезпечення, чого банком не здійснено.

Враховуючи вказане, ТОВ «Бізнес Пром Інновація» звернулося з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання Договору поруки з 28.10.2016.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Положеннями ст. 556 Цивільного кодексу України передбачено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Наслідки, передбачені у вищезгаданій ст. 556 Цивільного кодексу України, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання, що узгоджується з положенням п. 3 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Натомість часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитними договорами не породжує перехід до нього прав кредитора за цими договорами (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15).

Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач погасив повністю всі зобов'язання ТОВ «Рапіт» за Кредитними договорами, а не їх частину. Крім того, в Договорі поруки відсутня вказівка на суму конкретних зобов'язань ТОВ «Рапіт», за виконання яких поручився позивач.

Стосовно посилання апелянта на те, що судом першої інстанції витребовувалися докази наявності та розміру заборгованості ТОВ «Рапіт» перед ПАТ КБ «Приватбанк» за Кредитними договорами, проте надані суду не були, слід зазначити наступне.

За умовами Договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором позивач мав виконати зобов'язання як поручитель у випадку надходження відповідної вимоги відповідача, проте матеріали справи не містять доказів не лише заборгованості ТОВ «Рапіт» за Кредитними договорами (простроченої заборгованості), а й звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «Рапіт» або ТОВ «Бізнес Пром Інновація» про її сплату. Наведене свідчить про перерахування позивачем коштів за Договором поруки на користь відповідача без відомостей щодо розміру заборгованості за Кредитними договорами.

Позивач вказує на істотне порушення відповідачем договору, яке позбавляє його прав на які він розраховував, що відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України є правовою підставою для розірвання Договору поруки.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частина третя статті 653 ЦК України, частина четверта статті 188 Господарського кодексу України також зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13.

Згідно з ст. 610 та ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 220 Господарського кодексу України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Проте, враховуючи висновок про відсутність доказів погашення всіх зобов'язань ТОВ «Рапіт» за Кредитними договорами, а не їх частини, апелянтом не спростовано належними доказами висновку суду першої інстанції, що не передання відповідачем вказаних кредитних договорів є істотним порушенням, внаслідок якого позивач позбавився можливості вимагати від боржника повернення сплачених позивачем коштів, відтак і не доведено наявності шкоди.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення ТОВ «Бізнес Пром Інновація» до відповідача з відповідними вимогами про надання необхідних документів, наявності вини відповідача у ненаданні вказаних документів, що свідчить про недоведеність істотного порушення умов договору зі сторони відповідача.

Посилання апелянта на те, що він звертався до відповідача з відповідною вимогою не підтверджено доказами. Щодо звернення з позовом у справі № 910/14137/17, то судова колегія відмічає, що предметом вказаного спору є зобов'язання передати оригінали документів, а не їх копії, як це передбачено п. 10 Договору поруки. Крім того, ТОВ «Бізнес Пром Інновація» було відмовлено у задоволенні позову у справі № 910/14137/17.

Слід також відмітити, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що невиконання відповідачем зобов'язань з передання документів, що підтверджують обов'язки боржників за кредитними договорами, значною мірою позбавило ТОВ «Бізнес Пром Інновація» того, на що воно розраховувало при укладенні договору, як підставу для розірвання договору.

Необхідно зазначити, що у разі коли сторони не досягли згоди щодо розірвання договору з підстав, встановлених частиною 4 статті 652 Цивільного кодексу України, він може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони, відповідно до ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, лише за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило би співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення угоди в силі призведе до завдання шкоди стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах.

Укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, проте, в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред'явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах.

При цьому, можливість розірвання договору пов'язується безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 кодексу України, за істотної зміни обставин.

Зазначені у позовній заяві доводи про істотну зміну обставин після укладення Договору поруки, пов'язані з неможливістю використання правочинів для стягнення грошових боргів з підприємств-боржників, що завдало позивачу значних збитків, не доведені належними та допустимими доказами.

Враховуючи наведені висновки, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними доказами наявність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання Договору поруки № 4М12090И/П від 08.11.2016.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 12.06.2018 у справі № 910/21034/17.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі, апелянтом не наведено.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі № 910/22793/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269-270, 275-276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Пром Інновація» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі № 910/22793/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/22793/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

Л.В. Кропивна

Повний текст рішення складено 17.07.2018