ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2018 р. Справа № 921/1061/15-г/6

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Зварич О.В.

Желік М.Б.

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Буковецького Сергія Михайловича, м. Теребовля, вх.№01-05/1705/18 від 11.06.2018 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.04.2018 року(головуючий суддя Шумський І.П., судді Бурда Н.М., Руденко О.В., м. Тернопіль, час проголошення судового рішення 14:00 год., дата складання повного тексту судового рішення 19.04.2018 року)

у справі №921/1061/15-г/6

за позовом: Теребовлянського районного споживчого товариства, м. Теребовля

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Буковецького Сергія Михайловича, м. Теребовля

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Підприємство споживчої кооперації "Кооператор", м. Теребовля

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Теребовлянська міська рада, м. Теребовля

про: (з врахуванням заяви позивача №2/4 від 24.01.2018 (вх.№4568 від 25.01.2018)) усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою розташованою по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, яка перебуває в постійному користуванні Теребовлянського районного споживчого товариства, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 від 12.02.2001, шляхом звільнення торгівельного місця №73, площею 12 кв.м., із демонтажем самочинно встановленого Фізичною особою - підприємцем Буковецьким С.М торгівельного кіоску .

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: не з'явився;

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Тернопільської області від 12.04.2018 року у справі №921/1061/15-г/6 позов Теребовлянського районного споживчого товариства, до відповідача Фізичної особи-підприємця Буковецького Сергія Михайловича, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Підприємство споживчої кооперації "Кооператор", та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Теребовлянська міська рада, про: (з врахуванням заяви позивача №2/4 від 24.01.2018 (вх.№4568 від 25.01.2018)) усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою розташованою по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, яка перебуває в постійному користуванні Теребовлянського районного споживчого товариства, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 від 12.02.2001, шляхом звільнення торгівельного місця №73, площею 12 кв.м., із демонтажем самочинно встановленого Фізичною особою - підприємцем Буковецьким С.М торгівельного кіоску - задоволено повністю.

Вищенаведене рішення суду від 12.04.2018 року мотивоване безпідставністю встановлення відповідачем торгівельного кіоску на земельній ділянці позивача як належного землекористувача.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач- Фізична особа-підприємець Буковецький Сергій Михайлович-подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного господарського суду, в якій останній просить рішення господарського суду Тернопільської області від 12.04.2018 року у справі №921/1061/15-г/6 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Подану апеляційну скаргу апелянт мотивує тим, що в матеріалах справи наявна копія паспорта прив'язки тимчасової споруди ФОП Буковецького С.М. по вулиці Паращука в місті Теребовлі а не по вулиці Паращука,7 , який засвідчує право на законне розміщення належної йому споруди на території Теребовлянської міської ради.

Окрім того, апелянт не погоджується із доводами суду першої інстанції наведеними у оскаржуваному рішення щодо обов'язку особи, яка хоче розмістити об'єкт торгівлі повинна узгодити розміщення тимчасової споруди із власником земельної ділянки, оскільки на думку апелянта, ним узгоджено таке розміщення по вул. Паращука в м.Теребовлі із власником земельної ділянки -Теребовлянською міською радою, що підтверджується отриманим паспортом прив'язки.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2018р. справу № 921/1061/15-г/6 призначено судді-доповідачу Костів Т.С. та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Зварич О.В. та Желік М.Б..

Ухвалою суду від 15.06.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Буковецького Сергія Михайловича, м. Теребовля, вх.№01-05/1705/18 від 11.06.2018 року на рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.04.2018 року, розгляд справи №921/1061/15-г/6 призначено на 10.07.2018 р. о 11год. 20 хв..

Ухвалою суду від 10.06.2018 року розгляд справи відкладався на 24.07.2018 року.

Згідно ч.3 статті 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відводів складу суду та секретаря судового засідання у порядку статей 35,37 ГПК України не заявлялось.

В судове засідання 24.07.2018 року представники сторін не з'явились, причин неявки суду не довели, хоч були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез"явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, та поданий письмовий відзив на апеляційну скаргу (вих. № 2/53 від 18.06.2018 року, вх. № 01-04/3726/18 від 20.06.2018 року) проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 ст.16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

В свою чергу, охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам (Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №1-10/2004).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України визначено перелік способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки (визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів).

Як встановлено колегією суддів, на підставі рішення Теребовлянської міської Ради народних депутатів від 08 грудня 2000 року №224, Теребовлянському районному споживчому товариству видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 від 12.02.2001р., який зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №65 та, відповідно до якого позивачу надано у постійне користування земельну ділянку, площею 0,6956га в межах згідно з планом землекористування для обслуговування приміщень ринку та його функціонування. При цьому, в Плані зовнішніх меж землекористування даного Акту зазначено - Ринок в м.Теребовля по вул.Паращука, 7.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним № 34812292 від 12.03.2015 року за адресою: м.Теребовля Тернопільської області, вул.Паращука, 7, знаходиться цілісний майновий комплекс (реєстраційний номер об'єкта 0), А- адміністративний будинок з додатковим приміщенням площею 523 кв.м., В - павільйон по торгівлі продовольчими і не продовольчими товарами, площею 54,6 кв.м., Б - павільйон по торгівлі продовольчими товарами, площею 57,4 кв.м., Д - павільйон по торгівлі м'ясопродуктами з добудовою готелю та лабораторії, площею 670,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта 0), також за адресою: м.Теребовля Тернопільської області, вул.Паращука, 7, право власності на який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.06.2013р. за позивачем у справі.

Постановою правління Теребовлянського РайСТ від 02.12.2010 №46 затверджено статут (нова редакція) Підприємства споживчої кооперації "Кооператор" Теребовлянського РайСТ.

Відповідно до п.1.1 статуту Підприємство споживчої кооперації "Кооператор" Теребовлянського РайСТ створене відповідно до постанови правління Теребовлянського РайСТ від 30.06.2006 №33 "Про створення підприємства споживчої кооперації "Кооператор" Теребовлянського РайСТ".

Згідно п.2.1, п.2.2 Статуту ПСК "Кооператор" його метою і завданням, серед іншого, є задоволення потреб у послугах, товарах, роботах членів споживчих товариств, суб'єктів господарювання та фізичних осіб, створення необхідних зручностей для купівлі - продажу товарів, сприянні найбільш повному задоволенню потреб суспільства у продукції, послугах ринку; організації і надання ринкових послуг населенню, організаціям, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку і надають послуги; наданні в оренду торгових місць ринку; організації оптової, дрібнооптової, роздрібної та комісійної торгівлі товарами народного споживання і виробничо-технічного призначення продовольчими і непродовольчими товарами, тощо.

ПСК "Кооператор" є юридичною особою, має право від свого імені укладати договори та вчиняти інші правочини (п.5.1 статуту).

Виконавчим органом третьої особи №1 є директор. Директор має право діяти без письмових доручень від імені юридичної особи, укладати договори (п.6.1, п.п.8.4.2, п.п.8.4.3 статуту).

У Спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, сформованого судом 17.11.2015 щодо Підприємства споживчої кооперації "Кооператор", у інформації щодо засновників юридичної особи значиться Теребовлянське районне споживче товариство.

До створення третьої особи №1, подібні функції здійснював Теребовлянський ринок РайСТ, який було ліквідовано ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14.04.2008 у справі про його банкрутство №8/Б-998.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 01.09.2013 між ПСК "Кооператор" (наймодавцем) та приватним підприємцем Буковецьким С.М. (наймачем) укладено договір №73 найму (оренди) торговельного місця на території ринку ПСК "Кооператор" Теребовлянського РайСТ.

Згідно п.1.1., п.1.2, п.1.3 договору наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове платне користування для торгівлі торгівельне місце (об'єкт найму), площею 12 кв.м. яке розташоване на території ринку ПСК "Кооператор" за адресою: вул. Паращука, 7, м. Теребовля.

Пунктом 2.1 договору найму передбачено, що вступ наймача у користування об'єктом найму настає одночасно з підписанням сторонами договору та Акту приймання - передачі, який є обов'язковим додатком до цього договору.

На виконання умов договору №73 від 01.09.2013 орендодавцем передано, а орендарем прийнято в оренду торгове місце площею 12 кв.м. в стані, що відповідають умовам договору та його призначенню.

Даний договір діє з 01.09.2013 р. по 01.08.2014 р.. У випадку відсутності заперечень наймодавця та наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором (п.6.1, п.6.6 правочину).

Як встановлено судом першої інстанції за твердженням позивача, відповідно до п.6.6 договору №73 від 01.09.2013, за відсутності заперечень орендодавця договір був пролонгований до 01.07.2015 р..

Згідно довідки №37 від 15.12.2015 р., виданої за підписом директора та головного бухгалтера ПСК "Кооператор" (відповідно до даних реєстратора касових операцій третьої особи №1) на виконання договору оренди №73 торговельного місця на території ринку по вул. Паращука, 7 у м. Теребовля, ФОП Буковецьким С.М. внесено в касу 3705 грн. орендної плати (або по 195 грн. щомісячно) за період з 01.09.2013 по 01.04.2015 р.

Між Теребовлянським районним споживчим товариством (орендодавцем) та ПСК "Кооператор" (орендарем) - 30.12.2014 р. укладено договір №224 оренди об'єкта нерухомості, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування частину цілісного майнового комплексу, зокрема об'єкти нерухомого майна ринку: будівлю під літерою "Д", частину будівлі під літерою "А" на території цілісного майнового комплексу Ринку по вул. Паращука, 7 у м. Теребовля для організації і надання торговельних послуг населенню, підприємствам, надання в оренду торговельних місць та інше, відповідно до Статуту підприємства (розділ 1 договору).

Цей договір діє з 01.01.2015 до 01.12.2015 включно (п.4.1 договору №224).

Відповідно до розпорядженням правління Теребовлянського РайСТ № 44 від 07.12.2015 року створено комісію за участю представників РайСТ, старшого державного ревізора інспектора сектору доходів і зборів з фізичних осіб Теребовлянського відділення Гусятинської ОДПІ, інспектора Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, якою 08.12.2015 р. проведено перевірку роботи окремих підприємців на ринку Теребовлянського РайСТ по вул.Паращука, 7 у м.Теребовля Тернопільської області, про що складено відповідний Акт від 08.12.2015р.

З Акту перевірки вбачається, що в період з 01.10.2015р. суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою Буковецьким С.М. здійснюється підприємницька діяльність без укладеного із Теребовлянським РайСТ договору оренди торгового місця та сплати орендної плати. Торговий кіоск підприємця на дату проведення перевірки був відкритий та з нього проводилася торгівля.

Також, в січні 2018 року, за розпорядженням правління Теребовлянського РайСТ №8 від 18.01.2018 р. створено комісію за участю представників РайСТ та ПСК "Кооператор", якою 23.01.2018 р. проведено обстеження торгівельного місця №73 на території ринку РайСТ, по вул. Паращука, 7, м. Теребовля, про що складено відповідний Акт від 23.01.2018.

В Акті перевірки комісією зазначено: на торгівельному місці №73 є в наявності кіоск, в якому здійснював торгівлю ФОП Буковецький С.М. особисто та в присутності комісії реалізовував непродовольчі товари покупцям.

В ході розгляду справи позивачем долучено до матеріалів справи копію Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки Теребовлянського РайСТ в натурі (на місцевості) за 2016 рік.

Відтак, предметом позовних вимог у даній справі позивачем визначено усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою розташованою по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, яка перебуває в постійному користуванні Теребовлянського районного споживчого товариства, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 від 12.02.2001, шляхом звільнення торгівельного місця №73, площею 12 кв.м., із демонтажем самочинно встановленого Фізичною особою - підприємцем Буковецьким С.М торгівельного кіоску .

Тобто, землекористувач звернувся з даними позовними вимогами на захист свого права користування земельною ділянкою, наданою йому у постійне користування у 2001 році, частина якої, на переконання Теребовлянського РайСТ, зайнята відповідачем під розміщення торговельного кіоску без жодних правовстановлюючих документів.

Частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Право постійного землекористування може бути припинено лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу, перелік яких є вичерпним:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою (така в матеріалах справи відсутня);

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом (позивач згоди на вилучення земельної ділянки не давав і така не вилучалася в порядку, передбаченому чинним законодавством);

в) припинення діяльності підприємства (товариство є господарюючим суб"єктом, жодних дій щодо його ліквідації (припинення) матеріали справи не містять);

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам (відсутні факти);

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (не доведено і сторони на дану підставу не вказують);

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати (на дану обставину сторони не вказують і такі відомості не містяться в матеріалах справи);

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (відомості відсутні);

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини (не доведено).

Разом з тим, норма статті 92 ЗК України не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими способами у встановлених законодавством випадках станом на 01.01.2002р. (Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005, п.2.7 постанови Пленуму Вищого Господарського Гуду України №6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Згідно з приписами ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, якими, відповідно до ст. 126 ЗК України, є державні акти, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України

Отже, якщо право постійного користування виникло у суб'єкта господарювання до 01.01.2002р. (дня набрання чинності діючим ЗК України), то після цієї дати таке право продовжує зберігатися.

Також, про відсутність обов'язкових вимог приписів щодо переоформлення права постійного користування землею зазначалося й у п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002р. №449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою", відповідно до якого раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (постанова втратила чинність 03.06.2013р.).

Крім того, Законом України "Про Державний земельний кадастр" (чинний з 01.01.2013р.) встановлено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, і котрі видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними (п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону).

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 від 12.02.2001р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №65, у позивача у встановленому законом порядку виникло право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,6956га для обслуговування приміщень ринку та його функціонування (Ринок в м.Теребовля по вул.Паращука).

На момент розгляду справи в суді першої інстанції Державний акт на право постійного користування був чинним, ніким не скасованим, відповідно, Теребовлянське районне споживче товариство є належним землекористувачем даної земельної ділянки, виділеної для обслуговування приміщень ринку та його функціонування.

Окрім того, під час розгляду справи в апеляційній інстанції колегією суддів з"ясовано, що рішенням господарського суду Тернопільської області від 01.11.2016р. у справі № 921/377/16-г/17 за позовом Теребовлянської міської ради до Теребовлянського районного споживчого товариства відмовлено позивачу у визнанні недійсним державного акта від 12.02.2001р. серії І-ТР № 001696 на право постійного користування земельною ділянкою. Вказане рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017р. та постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2017р.

Право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цих прав (ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

З наявних у справі документів вбачається, що відповідачем та Теребовлянською міською радою належними та допустимими доказами не спростовано факту надання у 2001 році позивачу земельної ділянки, площею 0,6956га (Ринок в м.Теребовля по вул.Паращука, 7) у постійне користування для обслуговування приміщень ринку та його функціонування.

В даному випадку, доказів припинення у відповідності до чинного законодавства (ст.ст.141, 142 ЗК України) права користування зазначеною земельною ділянкою чи її частиною, або її вилучення в судовому порядку у Теребовлянського РайСТ матеріали справи не містять, а сторонами суду не надано. Тому, посилання представника апелянта та Теребовлянської міської ради на відсутність встановлених меж земельної ділянки в натурі, відсутність волевиявлення власника земельної ділянки тощо, до уваги судом першої інстанції підставно не взято, оскільки такі є необґрунтованими.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем подано копію паспорту прив'язки тимчасової споруди торгового призначення ТС-34 на вулиці Паращука в м.Теребовля (реєстраційний №24), виданий 29.09.2016 Відділом архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради ФОП Буковецькому С.М.

Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення підставно дійшов висновку про те, що наявність паспорту прив'язки чи будь-яких інших дозвільних документів на право торгівлі свідчать про можливість підприємця здійснювати торгівлю на відповідній території, земельній ділянці або у приміщенні. Однак, такий документ жодним чином не регулює правовідносин щодо використання земельної ділянки як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташуванням та з визначеними щодо неї правами в розумінні ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України (п.3.3 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Посилання апелянта на те, що ним виготовлено паспорт прив'язки тимчасової споруди по вул. Паращука, в м. Теребовля, а також факт оплати комунальних послуг на рахунок КП "Теребовля" за надання послуг з прибирання території, вивезення ТПВ, проведення благоустрою території не заслуговують на увагу, оскільки не свідчать про використання земельної ділянки під торговим кіоском на законних підставах (оформлення правовстановлючих документів).

Обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки (п. 3.1 постанови пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Положеннями статті 413 Цивільного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту (ч.1).

Апелянтом не доведено, а судом не встановлено, що між Теребовлянською міською радою та ФОП Буковецький С.М. укладено договір користування спірною земельною ділянкою з метою встановлення торговельного кіоску, як і доказів укладення договору із землекористувачем земельної ділянки чи отримання згоди відповідного органу (особи) на встановлення торговельного кіоску.

Апелянтом не підтверджено, що право користування спірною земельною ділянкою у нього виникло в силу положень ст.402 ЦК України.

Згідно ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як зазначалося вище та встановлено судом першої інстанції, будь-яких договірних відносини між сторонами по справі щодо користування земельною ділянкою, площею, на якій розташовано підприємцем металевий торговельний павільйон не існує. Також, відсутнє рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) відповідачу земельної ділянки.

Навпаки, з долучених до матеріалів справи документів вбачається, що в період з 01.10.2015р. суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа Буковецький С.М. здійснює підприємницьку діяльність у металевому павільйоні №73, розміщеному на торговому місці, тобто на земельній ділянці, котра надана у постійне користування Теребовлянському РайСТ по вул.Паращука, 7 у м.Теребовля для обслуговування ринку (Акт перевірки роботи окремих підприємців на ринку Теребовлянського РайСТ від 08.12.2015р. та Акт обстеження земельної ділянки ринку Теребовлянського РайСТ від 21.03.2016р.).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що апелянт використовує земельну ділянку без відповідних правових підстав, визначених статтями 116, 125, 126 Земельного кодексу України.

Апелянт не довів суду належними та допустимими доказами правомірність встановлення ним торговельного кіоску на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні Теребовлянського РайСТ. В свою чергу, позивач, як належний землекористувач земельної ділянки, площею 0,6956га, переданої йому в постійне користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 від 12.02.2001р. для обслуговування приміщень ринку в м.Теребовля по вул.Паращука,7, вправі вимагати усунення перешкод в користуванні даною земельною ділянкою, які чинить відповідач самовільно встановивши торговельний металевий павільйон на спірній земельній ділянці, зайнявши торговельне місце №73, шляхом демонтажу самочинно встановленого торговельного кіоску.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У відповідності до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Тернопільської області від 12.04.2018 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.04.2018 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на відповідача в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 275, 276, 281, 282, 283, 284, 285 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,- ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Буковецького Сергія Михайловича, м. Теребовля, вх.№01-05/1705/18 від 11.06.2018 року - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.04.2018р. у справі № 921/1061/15-г/6 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 26 липня 2018 р.

Головуючий суддя Костів Т.С.

суддя Зварич О.В.

суддя Желік М.Б.