ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року Справа № 925/450/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Козоріз О.І.,

за участі представників сторін:

від позивача - Прусов В.М. - представник за довіреністю,

від відповідача - Драч М.В. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом корпорації "УКРІНМАШ", м. Київ

до фізичної особи-підприємця Романченко Наталії Володимирівни,

м. Черкаси

про стягнення 174 081 грн. 40 коп.

ВСТАНОВИВ:

Корпорація "УКРІНМАШ" звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця Романченко Наталії Володимирівни про стягнення з відповідача 105 139 грн. 00 коп. попередньої оплати, 27 000 грн. 00 коп. штрафу, 33 827 грн. 46 коп. інфляційних втрат та 8 114 грн. 94 коп. 3% річних, з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору від 06 січня 2016 року за №ЮД-027/16.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02 травня 2018 року позовну заяву корпорації "УКРІНМАШ" до фізичної особи-підприємця Романченко Наталії Володимирівни про стягнення 174 081 грн. 40 коп. передано за підсудністю до господарського суду Черкаської області.

Матеріали справи в порядку визначеному ст. 6 ГПК України були передані судді Васяновичу А.В.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26 червня 2018 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 26 червня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 12 год. 00 хв. 12 липня 2018 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 12 липня 2018 року було оголошено перерву до 11 год. 00 хв. 18 липня 2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності щодо стягнення пені, про що надав відповідну заяву.

В судовому засіданні, яке відбулося 18 липня 2018 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/450/18.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача попередньої оплати, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що на здійснив попередню оплату товару в розмірі 200 000 грн. 00 коп.

Проте, відповідачем було поставлено товар лише на суму 50 000 грн. 00 коп. та повернуто кошти в розмірі 44 861 грн. 00 коп.

Крім того на підставі ст. 625 ЦК України позивачем було також заявлено до стягнення 33 827 грн. 46 коп. інфляційних втрат та 8 114 грн. 94 коп. 3% річних, а також з урахуванням п. 8.1. договору поставки позивач просив суд стягнути з відповідача 27 000 грн. 00 коп. штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 06 січня 2016 року між фізичною особою-підприємцем Романченко Наталією Володимирівною (продавець) та корпорацією "УКРІНМАШ" (покупець) було укладено договір за №ЮД-027/16.

Згідно п. 1.1. договору продавець зобов'язався продати, а покупець придбати пиломатеріали з твердолистяних порід (дуб) іменовані далі "Товар", на умовах - склад продавця, у кількості, асортименті, за цінами і в строки, зазначених у специфікаціях, які є додатками і невід'ємною частиною цього договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Асортимент, кількість, терміни поставки і ціна на кожну партію товару конкретного виду пиломатеріалів буде визначатися в специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього договору. Ціна може коригуватися за письмовою угодою сторін (п. 2.1. договору).

Згідно Специфікації №1 до договору продавець зобов'язався протягом 3-5 днів відвантажити покупцю пиломатеріали твердолистяних порід обрізні (дуб), 1-3 ґатунку, в обсязі 35м3 +-10% на загальну суму 225 000 грн. 00 коп.

Позивачем було сплачено 200 000 грн. 00 коп. попередньої оплати, що підтверджується копіями банківських виписок від 29 січня 2016 року, від 03 лютого 2016 року та від 08 лютого 2016 року.

Як стверджував позивач у своєму позові відповідачем було поставлено товар лише на суму 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією видаткової накладної від 04 лютого 2016 року, а також повернуто 14 861 грн. 00 коп. 31 серпня 2016 року та 30 000 грн. 00 коп. - 20 березня 2017 року.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що копія видаткової накладної від 04 лютого 2016 року, яка додана до позовної заяви відрізняється від копії накладної наданої представником позивача суду в судовому засіданні 18 липня 2018 року.

Оригіналу відповідного документу представник позивача суду не надав.

Згідно ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Однак сторони не заперечують факту поставки відповідачем пиломатеріалів твердолистяних порід на суму 50 000 грн. 00 коп.

Проте, представник відповідача в судових засіданнях стверджував, що товар поставив позивачу в повному об'ємі, а не лише на суму 50 000 грн. 00 коп.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2016 року позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію від 19 жовтня 2016 року за №1/202, в якій позивач просив відповідача до 31 жовтня 2016 року сплатити заборгованість по договору в розмірі 135 139 грн. 00 коп.

На вищевказану претензію відповідач надав відповідь від 02 листопада 2016 року за №15 та вказав, що відвантажив товар згідно видаткових накладних №1 від 29 січня 2016 року на суму 50 000 грн. 00 коп., №3 від 03 лютого 2016 року на суму 100 000 грн. 00 коп. та №5 від 08 лютого 2016 року на суму 50 000 грн. 00 коп. та було повернуто кошти в розмірі 14 861 грн. 00 коп.

В листопаді 2016 року позивачем було надіслано відповідачу лист від 14 листопада 2016 року, який було отримано останнім 18 листопада 2016 року, в якому позивач просив надіслати йому накладні №3 від 03 лютого 2016 року та №5 від 08 лютого 2016 року, вантажно-транспортні накладні на партії товару, відвантажені 03 та 08 лютого 2016 року, а також довіреності корпорації, видані уповноваженим особам для отримання вантажу.

Вказаних документів відповідач ні суду, ні позивачу не надав.

Отже, відповідач зобов'язання щодо поставки товару на даний час не виконав, попередню оплату не повернув.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частинами 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

При цьому судом враховано правову позицію викладену в постанові Вищого господарського суду України від 16 квітня 2015 року зі справи №908/2649/14.

Відповідно до ч. 2 ст. 622 Цивільного кодексу України у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес (стаття 612 цього Кодексу), або передання відступного (стаття 600 цього Кодексу) боржник звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Відповідно до ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Тобто, позивач самостійно обрав спосіб захисту свого порушеного права, а саме - відмовився від прийняття виконання зобов'язання та вимагає повернення попередньої оплати.

При цьому судом враховано висновки викладені в постанові Вищого господарського суду України від 08 жовтня 2009 року зі справи №18/814.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту належного виконання зобов'язання щодо поставки товару.

Доводи позивача відповідач жодними належними доказами не спростував.

Таким чином сума попередньої оплати в розмірі 105 139 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 8 114 грн. 94 коп. - 3% річних та 33 827 грн. 46 коп. інфляційних втрат.

Однак нарахування 3% річних та інфляційних на суму попередньої оплати є безпідставним виходячи з наступного:

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, а є поверненням сплаченого авансу за непоставлений товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 536 Цивільного кодексу України).

Водночас, умовами договору, розмір процентів за користування продавцем чужими грошовими коштами не встановлено.

При цьому судом враховано висновки викладені в постановах Вищого господарського суду України від 09 червня 2011 року та Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року зі справи №43/308-10.

Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав (п. 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 8.1. договору, якщо товар не буде відвантажено у встановлені договором терміни, продавець оплачує покупцеві штраф, нарахований на вартість недопоставленого в строк товару з розрахунку 0,1% вартості за кожен день запізнення.

Так, з урахуванням вищенаведених умов договору позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 27 000 грн. 00 коп. штрафу за період з 14 лютого 2016 року по 11 серпня 2016 року на суму непоставленого товару в розмірі 150 000 грн. 00 коп.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З урахуванням вищевказаних норм, сторони визначили в п. 8.1. договору порядок та підстави нарахування неустойки.

Водночас, як зазначалося вище, відповідачем під час розгляду справи по суті було заявлено про пропуск позивачем спеціальної позовної давності, яка до вимог про стягнення неустойки становить один рік.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 27 квітня 2018 року (про що свідчить відтиск реєстраційного штампу господарського суду міста Києва), строк позовної давності за вимогами про стягненні пені сплинув за період, який передує 10 серпня 2017 року.

Оскільки строк позовної давності щодо стягнення пені в розмірі 27 000 грн. 00 коп. за період з 14 лютого 2016 року по 11 серпня 2016 року сплив, та враховуючи заяву відповідача, суд вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині також відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Романченко Наталії Володимирівни, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь корпорації "УКРІНМАШ", вул. Академіка Туполєва,8, м. Київ, ідентифікаційний код 22916863 - 105 139 грн. 00 коп. попередньої оплати та 1 577 грн. 18 коп. витрат на сплату судового збору.

3. В решті вимог - в позові відмовити.

Видати наказ після набрання рішення суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 19 липня 2018 року.

Суддя А.В.Васянович