ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1079/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А+Сервіс", смт. Борова
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" с. Старовірівка
про стягнення коштів в розмірі 222697,64 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 20/04-18/1 від 20.04.2018;

відповідача - ОСОБА_2, дов. № б/н від 10.05.2018.

ВСТАНОВИВ:

озивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "А+Сервіс", смт. Борова, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" с. Старовірівка, про стягнення заборгованості за Договором поставки товару № 040106ЗЗР/17 від 04.01.2017 в розмірі 222697,64 грн., з яких: 169566,84 грн. - сума основної заборгованості, 29481,71 грн. - пеня, 8478,34 грн. - штраф, 3027,12 грн. - 3% річних, 12143,63 грн. - інфляційні витрати. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позову, позивач посилається на порушення відповідачем умов зазначеного договору поставки товару в частині вчасної та в повному обсязі оплати вартості поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду від 25.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на 22.05.2018 об 11:30 год.

18.05.2018 відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позов (вх. № 14540), в якому відповідач проти позову заперечує, вважає вимоги позивача щодо стягнення суми штрафу, 3% річних та інфляційних втрат безпідставними та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

05.06.2018 позивачем надано відповідь на відзив (вх. № 16189), в якій зазначає про правомірність заявлених позовних вимог та вважає недоведеними обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позов.

Протокольними ухвалами від 22.05.2018, 05.06.2018 розгляд підготовчого засідання відкладався, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України.

Ухвалою господарського суду від 20.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26.06.2018 о 12:45 год.

У судовому засіданні 26.06.2018, на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України, оголошувалась перерва до 09.07.2018 о 12:00 год.

У судовому засіданні 09.07.2018 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.07.2018 проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив.

04.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «А+Сервіс» (позивач, постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" (відповідач, замовник) укладений договір поставки товару № 040106ЗЗР/17 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, Постачальник в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов'язується поставити товар, а замовник в порядку та на умовах, визначених цим Договором зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість.

Згідно з п.1.3. Договору, асортимент товару, його кількість, ціна за одиницю товару та його загальна вартість, терміни передачі та оплати обумовлюються по кожній поставці у Додатках (Специфікаціях) до цього Договору, які погоджуються сторонами попередньо та є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п.3.1 замовник сплачує вартість товару в строки, зазначені у Додатках (Специфікаціях) до цього Договору.

Даний Договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017, або до виконання сторонами своїх зобов'язань в повному обсязі (п. 11.1)

Позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору, поставлено відповідачу товар на загальну суму 980579.46 грн., з урахуванням ПДВ, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, товарно-транспортними накладними (далі ТТН).

Відповідно до п.2.3 договору, факт поставки товару затверджується шляхом складання та підписання накладних повноважними представниками сторін.

Постачальником поставлено товар, а замовником сплачено частково вартість товару відповідно до:

Додатку № 5 від 13.03.2017 поставлено товар на суму 232985,80 грн., що підтверджується видатковою накладною № 313005 від 13.03.2017, ТТН № Р313005 від 18.03.17.

Додатку № 8 від 15.03.2017 поставлено товар на суму 3996,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 315008 від 15.03.2017, ТТН №РЗ 15008 від 15.03.17.

Додатку № 0 від 04.04.2017 поставлено товар на суму 118094,20 грн., що підтверджується видатковою накладною № 404010 від 04.04.2017, ТТН №Р404010 від 04.04.2017.

Додатку № 4 від 05.04.2017 поставлено товар на суму 70162,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № 405004 від 05.04.2017, ТТН №Р405004 від 05.04.2017.

Додатку № 5 від 05.04.2017 поставлено товар на суму 10101,48 грн., що підтверджується видатковою накладною № 405005 від 05.04.2017, ТТН №Р405005 від 05.04.2017.

Додатку № 1 від 21.04.2017 поставлено товар на суму 10101,48 грн., що підтверджується видатковою накладною № 421011 від 21.04.2017, ТТН № Р421011 від 21.04.2017.

Додатку № 2 від 21.04.2017 поставлено товар на суму 113 445,92 грн., що підтверджується видатковою накладною № 421012 від 21.04.2017, ТТН № Р421012 від 21.04.2017.

Додатку № 3 від 11.05.2017 поставлено товар на суму 20904,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 511023 від 11.05.2017, ТТН №Р511023 від 11.05.2017.

Додатку № 6 від 12.05.2017 поставлено товар на суму 39128.00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 512026 від 12.05.2017 р., ТТН №Р512026 від 12.05.2017.

Додатку № 7 від 20.05.2017 поставлено товар на суму 29472,72 грн., що підтверджується видатковою накладною № 520007 від 20.05.2017, ТТН № Р5520007 від 20.05.2017.

Додатку № 9 від 23.06.2017 поставлено товар на суму 18576.00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 623009 від 23.06.2017, ТТН № Р623009 від 23.06.2017.

Додатку № 9 від 23.08.2017 поставлено товар на суму 27 864.00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 823009 від 23.08.2017 р., ТТН № Р823009 від 23.08.2017.

Додатку № 5 від 06.09.2017 поставлено товар на суму 33299,10 грн., що підтверджується видатковою накладною № 906015 від 06.09.2017, ТТН № Р906015 від 06.09.2017.

Додатку № 6 від 06.09.2017 поставлено товар на суму 8894,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № 906016 від 06.09.2017, ТТН № Р906016 від 06.09.2017.

Додатку № 9 від 08.09.2017 поставлено товар на суму 6917,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № 908009 від 08.09.2017, ТТН № Р908009 від 08.09.2017.

Товар за вказаними поставками сплачений замовником на суму 469732, 62 грн., платіжними дорученнями № 42 від 17.07.2017, № 125 від 16.08.2017, № 154 від 28.08.2017, № 197 від 05.09.2017, № 2271 від 05.09.2017; № 198 від 07.09.2017; № 212 від 11.09.2017, № 375 від 02.11.2017, № 379 від 03.11.2017.

Згідно з Додатком № 8 від 01.06.2017 поставлено товар на суму 159 976,80 грн., що підтверджується видатковою накладною № 601028 від 01.06.2017, ТТН № Р601028 від 01.06.2017. Замовник повинен здійснити оплату - до 15.09.2017 Частково сплачено на суму 57929,76 грн. Залишок заборгованості 102047,04 грн.;

Згідно з Додатком № 9 від 07.06.2017 поставлено товар на суху 37449,60 грн., що підтверджується видатковою накладною № 607009 від 07.06.2017, ТТН № Р607009 від 07.06.2017. Замовник повинен здійснити оплату - до 15.09.2017.

Згідно з Додатком № 6 від 09.06.2017 поставлено товар на суму 30070,20 грн., що підтверджується видатковою накладною № 609026 від 19.06.2017, ТТН № Р609026 від 09.06.2017. Замовник повинен здійснити оплату - до 01.09.2017.

Таким чином, в рамках укладеного між сторонами Договору поставки, всього позивачем поставлено товару на суму 980579,46 грн., частково сплачено замовником 469732,62 грн. Залишок боргу складає 510846,84 грн., з якого 341280,00 грн. переведено відповідно до Договору про переведення боргу від 10.11.2017 на нового боржника - TOB «TІЛІС».

А отже, відповідач не виконав свої договірні зобов'язання щодо здійснення оплати за поставлений за Договором товар у повному обсязі, частково його оплативши, в зв'язку з чим, у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 169566,84 (980579,46 грн. - 469732,62 грн. (оплата) - 341280,00 грн. переведення боргу), та позивачем, в порядку досудового врегулювання спору направлено відповідачу претензію вих. № 27/02-18/1 від 27 лютого 2018 року, про сплату до 31.03.2018 даної суми заборгованості.

Направлена на адресу відповідача претензія залишилась з боку відповідача без відповідного реагування, сума заборгованості відповідачем сплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Таким чином, станом на дату звернення позивача з даним позовом до господарського суду, відповідно до розрахунку суми заборгованості з урахуванням пені - 29481,71 грн., інфляційних - 12143,63 грн., 3% річних - 3027,12 грн. та штрафу - 8478,34 грн., у звязку з простроченням виконання зобовязання по Договору поставки товару № 040106ЗЗР/17 від 04.01.2017, відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 222697,64 грн.

Станом на момент розгляду справи, в матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем даної суми заборгованості.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як свідчать матеріали справи, позивачем на виконанням умов укладеного між сторонами Договору поставки товару від 04.01.2017, поставлено відповідачу товар на загальну суму 980579,46 грн., з урахуванням ПДВ, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, товарно-транспортними накладними.

Натомість, відповідач не виконав свої договірні зобов'язання щодо здійснення оплати за поставлений за Договором товар у повному обсязі, частково його оплативши, в зв'язку з чим, у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 169566,84 (980579,46 грн. - 469732,62 грн. (оплата) - 341280,00 грн. переведення боргу).

Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Переведення боргу в сумі 341280,00 грн. від первісного боржника - СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" до нового боржника - ТОВ "ТІЛІС" підтверджується укладеним між СТОВ "Старовірівський птахокомплекс", ТОВ "ТІЛІС" та кредитором - ТОВ "А+Сервіс" договором про переведення боргу від 10.11.2017.

А отже, відповідач не виконав свої договірні зобов'язання щодо здійснення оплати за поставлений за Договором товар у повному обсязі, в зв'язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 169566,84 грн., яка на час розгляду справи відповідачем у добровільному порядку не сплачена.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобовязання з оплати товару за Договором поставки товару № 040106ЗЗР/17 від 04.01.2017.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 ГГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суму боргу за Договором поставки товару № 040106ЗЗР/17 від 04.01.2017 в сумі 169566,84 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 169566,84 грн. заборгованості за Договором поставки належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Звертаючись до господарського суду з даним позовом, позивач просить суд стягнути на свою користь пеню в розмірі 29481,71 грн. та штраф 5% в розмірі 8478,34 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як передбачено пунктом 6.2.1. Договору № 04010633Р/17 від 04.01.2017, за порушення строків оплати замовник сплачує на користь постачальника пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого грошового зобов'язання (п.2 ст. 343 ГКУ та ст. З Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"). Якщо ставка НБУ зазнавала змін, пеня за кожен період буде розраховуватись окремо. Сплата пені не звільняє замовника від виконання свого грошового зобов'язання та не позбавляє постачальника права на відшкодування збитків.

Крім того, п. 6.2.2. договору визначено, що якщо відпускна вартість товару залежить від коливання курсу валют (п.п. 3.3. розділу 3 Договору), затримка при виконанні замовником свого грошового зобов'язання може призвести до збитків та втрати вигоди, на яку має право розраховувати постачальник у разі неналежного виконання своїх зобов'язань замовником. В такому випадку, на підставі ст. 549, ст. 551, ст. 627 ЦКУ та ст.231 ГКУ, замовник сплачує штраф, що складає 5% від суми неналежно виконаного або невиконаного зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

В п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" зазначено, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

У відповідності до п. 6.3.1. Договору, штрафні санкції постачальнику нараховуються протягом одного року з моменту кожної несплати або кожної несплати в повному обсязі своїх грошових зобов'язань.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором поставки товару № 040106ЗЗР/17 від 04.01.2017, позивач нарахував відповідачеві пеню, яка, станом на 17.04.2018, складає 29481,71 грн.

Дане нарахування пені відповідає умовам Договору 04010633Р/17 від 04.01.2017 та вимогам діючого законодавства, в зв'язку з чим, наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобовязань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 29481,71 грн.

Суд зауважує, що одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі №911/1351/17.

Укладеним між сторонами договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, а відтак наявні правові підстави для одночасного стягнення пені та штрафу.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором поставки товару № 04010633Р/17 від 04.01.2017, позивач нарахував відповідачеві штраф в розмірі 8478,34 грн.

Дане нарахування суми штрафу є законодавчо обґрунтованим, що дає підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем штрафу в розмірі 8478,34 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 3027,12 грн. та 12143,63 грн. інфляційних витрат, нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобовязання, підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом).

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "А+Сервіс" обгрунтованими, доведеними матеріалами справи, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати в даній справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" (63631, Харківська область, Шевченківський район, с. Старовірівка, вул. 40 років Перемоги, 227а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "А+Сервіс" (63801, Харківська область, смт. Борова, вул. Підлиманська, 25, ) суму заборгованості за Договором поставки товару № 040106ЗЗР/17 від 04.01.2017 в розмірі 222697,64 грн. (з яких: 169566,84 грн. - сума основної заборгованості, 29481,71 грн. - пеня, 8478,34 грн. - штраф, 3027,12 грн. - 3% річних, 12143,63 грн. - інфляційні витрати), судові витрати в розмірі 3340,47 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "А+Сервіс" (63801, Харківська область, смт. Борова, вул. Підлиманська, 25, );

Відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" (63631, Харківська область, Шевченківський район, с. Старовірівка, вул. 40 років Перемоги, 227а, ).

Повне рішення складено 16.07.2018.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/1079/18