ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2018 р. Справа №922/1907/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача - фізичної особи-підприємця Ревенка Андрія Петровича, м.Харків, (вх.№962Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2017р. у справі №922/1907/17,

за позовом фізичної особи-підприємця Ревенка Андрія Петровича, м. Харків,

до фізичної особи-підприємця Кривича Геннадія Миколайовича, смт. Пісочин, Харківська область,

про стягнення 60000,00 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець Ревенко Андрій Петрович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - фізичної особи-підприємця Кривича Геннадія Миколайовича грошових коштів в сумі 60000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, зокрема на те, що відповідач отримав попередню оплату товару згідно платіжного доручення №9 від 15.09.2015 року в сумі 60000,00 грн., проте товар у встановлений строк не поставив, у зв'язку з чим позивач вимагає повернення суми попередньої оплати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 31.07.2017 року у справі №922/1907/17 (повний текст рішення складено 01.08.2017 року, суддя Чистякова І.О.) відмовлено в задоволенні позову повністю.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2017 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на положення ст.ст. 205, 525-526, 629, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 181, 193, 712 Господарського кодексу України та вказує, що між сторонами було укладено договір поставки у спрощений спосіб і була пред'явлена вимога відповідачу в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, яку понад 30-ти денний термін виконано не було. Вказане, як стверджує апелянт, свідчить про відмову останнього від виконання взятих на себе зобов'язань та порушення прав позивача, на захист яких і було подано позовну заяву ФОП Ревенко А.П. до Кривича Г.М. про стягнення заборгованості.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 року апеляційну скаргу позивача задоволено; рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2017 року у справі №922/1907/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено; стягнуто з фізичної особи-підприємця Кривича Геннадія Миколайовича на користь фізичної особи-підприємця Ревенка Андрія Петровича 60000,00 грн. попередньої оплати, 1600,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову та 1760,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

За результатами касаційного провадження, Верховним Судом винесено постанову від 10.05.2018 року, якою постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 року скасовано, а справу №922/1907/17 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що судом апеляційної інстанції не досліджено правової природи цивільно-правових відносин, які фактично склалися між сторонами в цілому, виходячи з поданих позивачем доказів, а також не надано належної оцінки доказам наявним у матеріалах справи у розрізі їх належності, достовірності та достатності.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 року відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення зв'язку, копію вищевказаної ухвали суду від 24.05.2018 року позивачем отримано 29.05.2018 року, відповідачем - 01.06.2018 року.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Від відповідача 04.06.2018 року надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4217), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Так, відповідач вказує, що позивачем не доведена підстава позову і не надано доказів про направлення претензії відповідачу щодо повернення грошових коштів, сплачених згідно платіжного доручення №9 від 15.01.2015 року.

У ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, встановив наступне.

Суд першої інстанції розглядаючи справу встановив, що між сторонами укладено усний договір поставки будівельних матеріалів (у спрощений спосіб), шляхом виставлення рахунку та оплати коштів платіжним дорученням. Тобто, між сторонами існували правовідносини, які за своєю правовою природою є договором поставки.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачем - ФОП Кривич Г.М. було виставлено рахунки на оплату будівельних матеріалів №01, №02 та №03 від 15.01.2015 року і копії відповідних рахунків надані позивачем у якості додатків до позовної заяви.

Проте, перевіркою матеріалів справи встановлено, що до позовної заяви додано виставлені відповідачем копії рахунків на оплату №01 від 12.01.2015 року на суму 92131,11 грн., №2 від 12.01.2015 року на суму 136211,88 грн. та №03 від 12.01.2015 року на суму 9630,00 грн. Будь-які рахунки на оплату від 15.01.2015 року в матеріалах справи відсутні. При цьому, з матеріалів справи не вдається встановити, чи мало місце виставлення будь-яких рахунків з боку відповідача саме 15.01.2015 року.

Позивач вказує, що він на підставі виставлених відповідачем рахунків провів попередній платіж на суму 60000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9 від 15.01.2015 року, копію якого додано до позовної заяви.

Платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача (п. 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті).

Платіжне доручення обов'язково має містити такі реквізити: номер, дату складання; назву платника (повну або скорочену, яка заявлена платником у картці із зразками підписів і відбитком печатки), ідентифікаційний код/номер, рахунок платника, банк платника, підписи платника, м.п.; назву отримувача, рахунок отримувача, ідентифікаційний код/номер; банк отримувача, код банку отримувача; суму словами та цифрами; призначення платежу.

Дослідивши копію платіжного доручення №9 від 15.01.2015 року колегією суддів встановлено, що його оформлено у відповідності до вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті і ним підтверджується факт ініціювання перерахування ФОП Ревенко А.П. на користь ФОП Кривич Г.М. 60000,00 грн. 15.01.2015 року.

Слід відмітити, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу» банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Так, у «Призначенні платежу» платіжного доручення №9 від 15.01.2015 року вказано «п/плата буд.матер.зг.рах. 01 від 01.11.2014р.рах.02 08.11.2014р.рах. 03 від 12.11.2014р. без ПДВ.».

Таким чином, платіжне доручення №9 від 15.01.2015 року не є належним та допустимим доказом у підтвердження оплати виставлених відповідачем рахунків №01, №02 та №03 від 15.01.2015 року (які відсутні в матеріалах справи) так і від 12.01.2015 року.

Фактично позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 60000,00 грн. коштів сплачених ним як попередній платіж за попередньою домовленістю на підставі виставлених відповідачем рахунків-фактур.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, виставлених рахунків-фактур, на які посилається позивач, у матеріалах справи немає, а кошти були сплачені за іншими рахунками фактурами. Підстави вважати, що кошти у розмірі 60000,00 грн. перераховані безпідставно, або відповідачем не виконано своє зобов'язання, у колегії суддів відсутні.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів пред'явлення відповідачу вимоги про виконання зобов'язання щодо поставки товару, визначеного у рахунках-фактурах та сплаченого позивачем в сумі 60000,00 грн., матеріалами справи також не підтверджено погодження сторонами строків поставки товару позивачу.

Колегія суддів відмічає, що в матеріалах справи наявні виставлені відповідачем рахунки на оплату позивачем №01, №02 та №03 від 12.01.2015 року, в яких вказано, що товар відпускається за фактом надходження коштів на р/р постачальника самовивозом, за наявності довіреності та паспорта.

Позивач вказує, що відповідач свої зобов'язання не виконав - не поставив товар (будівельні матеріали). Разом з тим, з матеріалів справи не вдається встановити, яким чином не виконано відповідачем зобов'язання з огляду не специфіку відпуску товару, тобто, чи ініціював позивач отримання товару і йому було відмовлено.

У матеріалах справи міститься претензія про досудове врегулювання спору б/н від 02.02.2017 року, яку як стверджує позивач, ним було направлено відповідачу і отримано останнім 22.02.2017 року. У підтвердження цих обставин позивачем надано копію рекомендованого поштового відправлення та чек «Укрпошти» від 02.02.2017 року. Однак, колегія суддів зауважує, що вказані документи не є достатніми доказами, адже встановити достеменно, що було направлено саме претензію неможливо.

Також у матеріалах справи наявна відповідь вих.№02 від 27.02.2015 року на лист вих.№2.02.2015 від 24.02.2015 року, з якого вбачається, що між сторонами у справі були наявні правовідносини пов'язані підрядом - виконання часткового обсягу робіт по поточному ремонту автомобільної дороги по вул. Горького в смт. Есхар. У вказаному листі міститься інформація, що позивач перерахував на користь відповідача аванс на часткову закупівлю будівельних матеріалів в розмірі 50000,00 грн. готівковим розрахунком та передоплата на матеріали в розмірі 60000,00 грн. за безготівковим розрахунком.

Вказаний лист підтверджує факт наявності між сторонами триваючих правовідносин, що регулюються нормами підряду, а не відносин, що підпадають під визначення норм поставки. При цьому, колегія суддів зауважує, що такий лист не є беззаперечним доказом у підтвердження факту перерахування коштів у розмірі 60000,00 грн. і невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що позивачем по даній справі всупереч приписів ст. 74 та ст. 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення на вищевказані обставини уваги не звернув, невірно дослідив правову природу цивільно-правових відносин, що склались між сторонами у даній справі та не дослідив належним чином докази і обгрунтування заявлених позивачем вимог. Разом з тим, незважаючи на такі порушення, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Ревенка Андрія Петровича не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2017 року по справі №922/1907/17 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, ч.6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Ревенка Андрія Петровича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2017 року по справі №922/1907/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.