ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.07.2018 р. Справа № 905/2615/17

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В. при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укрпошта, м. Київ, в особі Донецької дирекції Публічного акціонерного товариства Укрпошта, м.Словянськ, Донецька область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м. Краматорськ, Донецька область

про стягнення 393 297 грн. 91 коп., -

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 19.12.2017р.

від відповідача: не з`явився

Відповідно до ст.69 ГПК України (в редакції від 03.08.2017р.) - 12.12.2017р. строк розгляду справи продовжено на 15 днів до 30.01.2018 р.

У судовому засіданні 21.06.2018 р. оголошено перерву до 16.07.2018 р.

Позивач, Публічне акціонерне товариство Укрпошта, м. Київ, в особі Донецької дирекції Публічного акціонерного товариства Укрпошта, м.Словянськ, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення 393 297 грн. 91 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за надані послуги з приймання платежів за спожитий природний газ у розмірі 1% від суми прийнятих платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість 255 798,98 грн. та виникли підстави для нарахування інфляційних витрат та 3% річних.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст. ст. 509, 526, 530, 610, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 181, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 54-57 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 03.08.2017р.).

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 03.08.2017р.), відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №908/2615/17 визначено суддю Мельниченко Ю.С.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 16.11.2017р. позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/2615/17.

11 грудня 2017 року через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив №15/1-2864 від 07.12.2017р., в якому останній заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що спірний договір припинено 31.12.2003р., отже договірні відносини, на думку відповідача, між сторонами відсутні. Крім того, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності, про що надав відповідну заяву №15/12865 від 07.12.2017р.

14.12.2017 року на адресу господарського суду Донецької області від позивача надійшли письмові пояснення №09-1122 від 11.12.2017р., в яких позивач зазначив, що строк дії договору помилково не було пролонговано, проте він продовжував надавати послуги з приймання платежів за спожитий природний газ, а відповідач приймав надані ним послуги, що підтверджується рахунками фактурами №228 від 10.11.2014р., №34 від 05.01.2015р., №42 від 04.02.2015р., №54 від 03.03.2015р. №90 від 08.04.2015р., №131 від 18.05.2015р., №153 від 10.06.2015р., актами приймання здачі виконаних робіт №№32,33 від 31.10.2014р., №№40,41 від 31.12.2014р., №44 від 30.01.2015р., №№1,2 від 28.02.2015р., №7 від 31.03.2015р., №10 від 30.04.2015р., №11 від 29.05.2015р. зазначенням найменування та кількості послуг, періоду їх надання, розмір комісійної винагороди, які підписані сторонами. Також зазначає про визнання відповідачем заборгованості у розмірі 255 798,08 грн. станом на 02.03.2017р., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 02.03.2017р. згідно договору №1/2-03 від 01.02.2003р.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, господарський процесуальний кодекс викладено в новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року.

У судовому засіданні 18.01.2018 р. суд розпочав розгляд справи спочатку зі стадії підготовчого провадження.

14 лютого 2018 року позивач надав відповідь №09-163 від 12.02.2018р. на відзив відповідача, зазначивши, що внаслідок підписання сторонами рахунків фактур, актів приймання здачі виконаних робіт та акту взаємних розрахунків, між сторонами фактично досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору про надання послуг, тобто між сторонами існують договірні відносини, укладені у спрощений спосіб.

15.02.2018р. через канцелярію суду Донецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №15/1-1 від 12.02.2018р., в якому викладені заперечення з підстав, викладених у відзиві №15/1-2864 від 07.12.2017р. Також надана заява №15/1-2 від 12.02.2018р. про застосування строку позовної давності.

20.03.2018р. позивач надав заперечення №09-539 від 14.03.18р. на заяви відповідача про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що строк позовної давності не сплинув, оскільки відповідач визнав борг, що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами.

16.04.2018 р. відповідач надав заперечення на заяву-заперечення позивача щодо застосування строку позовної давності, в яких відповідач зазначає, що договір №1/02-03 від 01.03.2003р. між сторонами не укладався, строк позовної давності сплинув та акти звірки взаємних розрахунків не є доказом визнання відповідачем боргу перед позивачем.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2018р., у звязку з перебуванням судді Мельниченко Ю.С. у відпустці, визначено головуючим суддю Чернову О.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.04.2018р., з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, судом ухвалено рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

У підготовчому судовому засіданні 21.06.2018р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу №905/972/18 до розгляду по суті на 16.07.2018 р.

Позивач у судовому засіданні 16.07.2018р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2003 року між Артемівським вузлом звязку (Позивач) та Артемівським управлінням по газопостачання та газифікації (Відповідач) укладено договір №1/02-03 про приймання платежів за газопостачання (далі - Договір), відповідно до п. 1. розділу 1 якого вузол звязку зобовязується проводити прийом платежів на користь відповідача за газопостачання від населення через відділення звязку. Приймання платежів проводиться всіма відділами звязку за типовими платіжними документами заповненими платниками. Бланки платіжних документів платників забезпечує відповідач (п.1 розділу 2 Договору).

Згідно з п.2 розділу 2 Договору в редакції додаткової угоди №2 від 03.02.2005р. за виконання робіт з прийому платежів відповідач сплачує позивачу комісійну винагороду у розмірі 0,5% від суми платежу.

За приписами п.1 розділу 3 Договору даний Договір вступає в силу з 1.02.2003р. та діє до 31.12.2003р.

Даний Договір підписаний уповноваженими особами сторін у встановленому порядку.

Додатковою угодою №3 від 21.11.2005р. та додатковою угодою №5/с від 26.02.2007р. до договору №1/02-03 від 01.02.2003р. Сторони узгодили на які рахунки відповідача позивач зобовязується здійснювати приймання та перерахування платежів.

15.03.2007р. Сторони уклали угоду про внесення змін до додаткової угоди №5/с від 26.02.2007р. до договору №1/02-03 від 01.02.2003р. щодо заміни найменування позивача з Артемівського вузлу звязку на Центр поштового звязку №2 Донецької дирекції УДППЗ «Укрпошта».

Листом №02/7-1426 від 08.04.2008р. позивач повідомив відповідача про зміну розміру своєї винагороди у розмірі 1% з 01.04.2008р.

08.04.2008р. Сторонами підписано Протокол погодження вільних цін (тарифів) на товари (роботи, послуги), згідно якого винагорода позивача за приймання платежів від населення за послуги відповідача складає 1% згідно умов договору.

Листом №970 від 30.06.2011р. відповідач повідомив позивача про зміну свого найменування з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз».

На виконання умов договору, позивачем надано відповідачу послуги з приймання платежів від населення за природний газ за період з жовтня 2014 по травень 2015 року на загальну суму 255 798,98 грн., що підтверджується рахунками фактурами №228 від 10.11.2014р., №34 від 05.01.2015р., №42 від 04.02.2015р., №54 від 03.03.2015р. №90 від 08.04.2015р., №131 від 18.05.2015р., №153 від 10.06.2015р. та актами приймання здачі виконаних робіт №№32,33 від 31.10.2014р., №№40,41 від 31.12.2014р., №44 від 30.01.2015р., №№1,2 від 28.02.2015р., №7 від 31.03.2015р., №10 від 30.04.2015р., №11 від 29.05.2015р., підписаними відповідачем без заперечень, належним чином засвідченні копії яких наявні в матеріалах справи.

Претензією №04-8-724 від 05.03.2015р. позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити борг за договором №1/2 від 01.02.2003р. у розмірі 154 664,68 грн.

Листом №01/3-1067 від 07.04.2015р. позивач повідомив відповідача про наявність у останнього станом на 01.04.2015р. заборгованості перед позивачем за договором №1/2 від 01.02.2003р. у розмірі 209 736,84 грн.

22.05.2015 року відповідач листом №460 повідомив позивача про розірвання договору про приймання платежів від населення №1/02-03 від 01.02.2003р. та зобовязався виконати грошові зобовязання на суму 249 643,87 грн. відповідно до графіку, погодженому з позивачем.

06 листопада 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою №04/8-3095 про перерахування заборгованості за договором про приймання платежів від населення №1/02-03 від 01.02.2003р. у розмірі 255 798,98 грн. протягом 7 днів.

Актом звірки взаємних розрахунків від 02.03.2017р. сторони становили , що станом на 02.03.2017р. заборгованість відповідача по комісійній винагороді за комунальні платежі перед позивачем складає 255 798,08 грн.

Актом звірки розрахунків станом на 31.10.2017р. з заборгованість перед позивачем складає 255 798,08 грн.

Зазначені акти звірки взаєморозрахунків підписані та скріплені печатками Сторін.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за надані послуги з приймання платежів за спожитий природний газ у розмірі 1% від суми прийнятих платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість 255 798,98 грн. та виникли підстави для нарахування інфляційних витрат та 3% річних, позивач зврнувся до суду з розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що підлягають задоволенню в частково, з огляду на наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні Відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором про приймання платежів від населення №1/02-03 від 01.02.2003р.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються насамперед його положеннями та іншими актами господарського законодавства, Цивільним кодексом України, а також умовами договору про приймання платежів від населення №1/02-03 від 01.02.2003р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем про приймання платежів від населення №1/02-03 від 01.02.2003р. строк дії якого припинено 31.12.2003 р.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами ст. 205 Цивільного кодексу України, згідно з якої правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Підтвердженням такого волевиявлення є наявність підписаних з боку сторін первинних бухгалтерських документів (видаткових накладних).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За загальним правилом відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

У свою чергу, відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Так, позивачем за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року надано відповідачу послуги з приймання платежів від населення за природний газ на суму 255 798,98 грн., що вбачається з актами приймання здачі виконаних робіт №№32,33 від 31.10.2014р., №№40,41 від 31.12.2014р., №44 від 30.01.2015р., №№1,2 від 28.02.2015р., №7 від 31.03.2015р., №10 від 30.04.2015р., №11 від 29.05.2015р., з зазначенням сум, прийнятих позивачем на користь відповідача комунальні платежів та з зазначенням розміру винагороди позивача за наданні послуги, які підписані позивачем та відповідачем без заперечень.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами укладений договір надання послуг у спрощений спосіб, у звязку з чим, враховуючи прийняття послуг з боку відповідача, про що свідчать підписані акти приймання здачі виконаних робіт, у останнього виник обовязок щодо оплати наданих послуг.

Факт наявності між сторонами договірних відносин також підтверджується листом відповідача №460 від 22.05.2015р. про зобовязання сплатити заборгованість відповідно до графіку, погодженому з позивачем.

Відтак, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з надання послуг, які підпадають під правове регулювання глави 63 Цивільного кодексу України.

Як встановлено ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 530 ЦК України).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України про обов'язковість договору для виконання сторонами.

З таких підстав, Відповідач не мав правових підстав ухилятися від здійснення розрахунку за надані послуги протягом 7 днів з дня пред'явлення вимоги №04/8-3095 від 06.11.2015р.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином

Між тим, як вбачається із матеріалів справи, і Відповідачем, всупереч ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України належних у розумінні ч.1 ст. 76 цього Кодексу належних доказів іншого до матеріалів справи не надано, внаслідок неналежного виконання грошових зобов'язань за наданні позивачем послуги з приймання платежів від населення за природний газ, утворилась та має місце заборгованість Відповідача в сумі 255 798,98 грн.

Таке невиконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення зобов'язання у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважається таким, що прострочив виконання відповідних грошових зобов'язань у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Беручи до уваги встановлений судом факт існування між сторонами договірних відносин, надання позивачем послуг та їх прийняття відповідачем, вимоги позивача є правомірними, доведені належним чином та відповідачем не спростовані, з огляду на що, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 255 798,98 грн. підлягають задоволенню.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, отже, проценти річних входять до складу грошового зобов'язання.

Проте, перевіривши розрахунок 3% річних суд дійшов висновку, що він є арифметично невірним з огляду на наступне:

При розрахунку 3% річних, позивачем не вірно зазначено періоди з яких починається нарахування зазначених процентів. Так, Позивачем зазначено, що по претензії №04/8-724 від 05.03.2015р., зазначено період з 14.03.2015р., тоді як вказану претензію отримано відповідачем 07.03.2015р. За претензією №01/3-1067 від 07.04.2015р. зазначено період з 14.04.2018р., в той час коли вказана претензія отримана відповідачем 07.04.2018р. За претензією №04/8-3095 від 06.11.2015р. зазначено період з 18.11.2015р., тоді як вказану претензію отримано відповідачем 11.11.2015р.

Отже, Позивач, у урахуванням строку оплати товару, а саме семиденного строку від дня пред'явлення вимог, повинен був нарахувати 3% річних за претензією №04/8-724 від 05.03.2015р. за період з 15.03.2015р. по 14.04.2015р., за претензією №01/3-1067 від 07.04.2015р. за період з 15.04.2015р. по 18.11.2015р., за претензією №04/8-3095 від 06.11.2015р. за період з 19.11.2015р. по 01.11.2017р.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних за вказані періоди, зазначає, що позовні вимоги в цій частини підлягають частковому задоволенню у розмірі 19 142,62 грн.

Щодо вимог про стягнення інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем надано розрахунок індексу інфляції за претензією №04/8-724 від 05.03.2015р. за березень 2015р., за претензією №01/3-1067 від 07.04.2015р. за період з квітня 2015р. по листопад 2015 р. та за претензією №04/8-3095 від 06.11.2015р., однак зазначені періоди не є вірними, оскільки індекс інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, що кореспондується з приписами абз. 3 п.3.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Таким чином, Позивач повинен був нарахувати індекс інфляції за претензією №04/8-724 від 05.03.2015р. за квітень 2015р., за претензією №01/3-1067 від 07.04.2015р. за період з травня 2015р. по листопад 2015 р., враховуючи строк оплати зазначеної претензії протягом семиденного строку від дня пред'явлення вимоги.

Враховуючи зазначене, здійснивши перерахунок позовних вимог щодо інфляційної індексації за вказані періоди, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 92 790,25 грн.

Заяви відповідача про застосування строку позовної давності не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 3 та 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України, визначена загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Крім того, за приписами ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У підпункті 4.4.1 пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем підписані акт звірки взаємних розрахунків від 01.05.2015р. згідно якого відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 249 643,87грн., акт звірки взаємних розрахунків від 31.10.2015р. акт звірки взаємних розрахунків від 02.03.2017р. та акт звірки розрахунків станом на 31.10.2017р., відповідно до яких заборгованість відповідача перед позивачем складає 255 798,08 грн., отже враховуючи вищезазначені положення ст. 264 ЦК України, в даному випадку мало місце переривання строку позовної давності.

Таким чином, на момент подання позову в даній справі (14.11.2017р. згідно штампу вхідної кореспонденції господарського суду Донецької області а.с. 3) строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості не сплив.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з Відповідача на користь Позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укрпошта, м. Київ, в особі Донецької дирекції Публічного акціонерного товариства Укрпошта, м.Словянськ, Донецька область до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м. Краматорськ, Донецька область про стягнення 393 297 грн. 91 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (8431, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Південна, буд.1; ) на користь Публічного акціонерного товариства Укрпошта, м. Київ, в особі Донецької дирекції Публічного акціонерного товариства Укрпошта (84122, Донецька область, м. Словянськ, вул. Свободи, 1; ) заборгованість у розмірі 367 731,85 грн., з яких 255 798,98 грн. сума основного боргу, 92 790,25 грн. інфляційні витрати, 19 142,62 грн. 3% річних, а також судовий збір у розмірі 5 516,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області в порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та підписано 17.07.2018 року.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/