ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2018 справа № 905/192/18

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1 (доповідач) ОСОБА_2, ОСОБА_3
При секретарі судового засідання: ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача:не зявились
від відповідача:ОСОБА_5 (адвокат), свідоцтво №3495
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
ухвалене22.03.2018 р. в місті Харкові
по справі№905/192/18 (суддя Левшина Г.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Трансексім, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область
до проПриватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область стягнення заборгованості в сумі 2 180 434,35 грн. В С Т А Н О В И В:
У січні 2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Трансексім, м. Кривий Ріг, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом б/н від 25.01.2018 р. до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, про стягнення суми - 2180434,35 грн., у тому числі:

- три проценти річних в сумі 110841,84 грн. та інфляція в сумі 504970,13 грн., які нараховані внаслідок прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань зі сплати вартості товару, отриманого за видатковими накладними №073001 від 30.07.2015р., №040401 від 04.04.2016р., №040501 від 05.04.2016р., №092201 від 21.09.2016р.

- стягнення заборгованості в сумі 1379663,73 грн. за корегуючими рахунками №100501 від 05.10.2015р., №111201 від 12.11.2015р., №092201-кор від 20.10.2017р., №040401-кор від 20.10.2017р., №073001 від 20.10.2017р., №040501-кор від 20.10.2017р.

- стягнення трьох процентів річних в сумі 35033,29 грн. та інфляції в сумі 149925,37 грн. внаслідок прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань зі сплати заборгованості за корегуючими рахунками №100501 від 05.10.2015р., №111201 від 12.11.2015 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №088М/16 від 10.03.2015р. в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманої продукції, що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 10.07.2017 р. по справі №905/1327/17.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.03.2018 р. закрито провадження у справі №905/192/18 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Трансексім, м. Кривий Ріг до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь про стягнення трьох процентів річних в сумі 16208,00 грн. та інфляції в сумі 114501,71 грн. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Трансексім, м. Кривий Ріг до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь про стягнення основного боргу в сумі 1379663,73 грн., трьох процентів річних в сумі 129667,13 грн. та інфляції в сумі 540393,79 грн., задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Трансексім основний борг у сумі 1179663,73 грн., три проценти річних в сумі 115865,40 грн., інфляцію в сумі 251313,87 грн., судовий збір в сумі 23202,65 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область звернулось з апеляційною скаргою №09-9/9 від 10.04.2018 р., в якій останній просить рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2018 р. №905/912/18 скасувати в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь інфляції в сумі 251 313,87 грн. Судові витрати покласти на позивача.

Підставою для апеляційного оскарження, згідно ст.277 ГПК України, відповідач вважає, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, саме в частині стягнення інфляції, вважає його прийнятим без належної оцінки доводів відповідача.

Також, скаржник наголошує, що стягнена рішенням господарського суду Донецької області від 11.07.2017 р. по справі №905/1327/17 заборгованість та штрафні санкції були в повному обсязі сплачені відповідачем під час добровільного виконання судового рішення від 29.09.2017 р. Вважає, що суд першої інстанції проігнорував доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, стверджує, що суд першої інстанції під час розгляду зазначеної частини позовних вимог у справі №905/192/18 помилково прийшов до необґрунтованого висновку, що з відповідача підлягає стягненню інфляція в сумі 251313,87 грн. за період з квітня 2017 р. по серпень 2017 р.

Відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення інфляції за видатковими накладними №073001 від 30.07.2015 р., №040401 від 04.04.2016 р., №040501 від 05.04.2016 р., №092201 від 21.09.2015 р. за період з квітня 2017 р. по серпень 2017 р., оскільки рішення суду першої інстанції в зазначеній частині, на думку відповідача, винесено в порушення норм матеріального права. Враховуючи положення діючого законодавства та обставини справи, стягнення з ПРАТ МК Азовсталь інфляції в сумі 251313,87 грн. за період з квітня 2017 р. по серпень 2017 р. є безпідставним, оскільки сторони в договорі чітко визначили інший спосіб компенсації знецінення грошових коштів у вигляді перерахунку ціни товару відносно курсу національної валюти гривні до долара США, в той час як індекс інфляції розраховується лише відносно національної валюти, а здійснений позивачем перерахунок вартості товару за курсом долара США повністю врахував таке знецінення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 14.03.2018 р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Чернота Л.Ф., судді: Попков Д.О., Зубченко І.В.(а.с.86).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.04.2018 р., керуючись ст. ст.234,262 Господарського процесуального кодексу України було відкрито апеляційне провадження по справі №905/192/18, встановлено строк для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до 11.05..2018 р. включно надати до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України (а.с.87).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 11.05.2018 р., керуючись ст.ст.234,268,270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2018 р. по справі №905/192/18 призначено на 18.06.2018 р. о 14:30 год. Явку представників учасників справи визнано необовязковою (а.с.102).

05.06.2018 р. на поштову адресу Донецького апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Трансексім, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область надійшли пояснення б/н від 31.05.2018 р., в яких останній наголошує, що суд першої інстанції правильно зясував обставини справи та захистив майнові права позивача, щодо стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції не за весь період прострочення, а виключно з моменту перерахунку з квітня 2017 р. по серпень 2017 р. Тобто, без одночасного стягнення з боржника інфляційних нарахувань та сум курсової різниці, про що зазначено в рішенні суду. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення першої інстанції без змін (а.с. 104-105). Судова колегія розглянула вищенаведені пояснення та долучила їх до матеріалів справи.

07.06.2018 р. на поштову адресу Донецького апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область надійшла заява №09-9-9 від 04.06.2018 р., в якій останній просить забезпечити проведення судового засідання по справі №905/192/18, яке призначене на 18.06.2018 р. о 14:30 в режимі відеоконференції за участі представника ПРАТ МК Азовсталь. Доручити забезпечення проведення судового засідання по справі №905/192/18 в режимі відео конференції Орджонікідзевському районному суду м. Маріуполя Донецької області 87505, м. Маріуполь, пр-т Перемоги,6 (а.р. с.109-110).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2018 р., керуючись ст.ст. 197, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України було відмовлено Приватному акціонерному товариству Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні по справі №905/192/18, що призначене на 18.06.2018 р. о 14:30 год, в режимі відеоконференції у приміщені суду, у звязку із тим, що зали для проведення відео конференції заброньовано, заява Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область, про участь у судовому засіданні 18.06.2018 р. о 14:30 год. по справі №905/192/18 в режимі відеоконференції у приміщенні суду (а.с.113-114).

Розпорядженням Донецького апеляційного господарського суду №436/2018 від 15.06.2018 р., з метою дотримання передбаченого законом строку розгляду апеляційної скарги, на підставі службової записки головуючого судді (судді-доповідача) Черноти Л.Ф. від 15.06.2018 р. у зв'язку з перебуванням у відпустці на день розгляду справи - 18.06.2018 - судді зі складу колегії ОСОБА_3 відповідно до Прикінцевих положень Змін до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (у редакції рішення від 02 березня 2018 року № 17), на підставі пунктів 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду (у редакції від 15.09.2016 року), п.11.1, 11.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Донецького апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/192/18.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2018 р. сформовано склад колегії суддів (за наявності): Чернота Л.Ф. головуючий суддя, судді Зубченко І.В., Радіонова О.О. (а.с.116).

У судовому засіданні 18.06.2018 р. було оголошено перерву до 26.06.2018 р. про що відповідача було повідомлено під розписку (а.с.121). Представник позивача в судове засідання 18.06.2018 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.42 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинної з 15.12.2017 р.) не скористався. В матеріалах справи містяться поштові повідомлення про вручення які повернулися до Донецького апеляційного господарського суду з відміткою: -вручено за довіреністю повноважному представнику (а.с.128).

18.06.2018 р. ухвалою Донецького апеляційного господарського суду, керуючись ст.ст. 216, 234, ч.2 ст.218 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву у судовому засіданні у справі №905/192/18 до 26.06.2018 р. о 15:15 год. (а.с.122-123).

19.06.2018 р. на поштову адресу Донецького апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область надійшло клопотання б/н від 19.06.2018 р., в якій останній просить забезпечити проведення судового засідання по справі №905/192/18, яке призначене на 26.06.2018 р. об 15:15 в режимі відеоконференції за участі представника ПРАТ МК Азовсталь. Визнати суд відповідальний за проведення відео конференції під час вищевказаного судового засідання (а.с.124).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 22.06.2018 р., керуючись ст.ст. 197, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України було відмовлено Приватному акціонерному товариству Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні по справі №905/192/18, що призначене на 26.06.2018 р. об 15:15 год. в режимі відеоконференції у приміщені суду, у звязку із тим, що зал для проведення відеоконференції заброньовано, клопотання про участь у судовому засіданні 26.06.2018 р. о 15:15 год. по справі №905/192/18 в режимі відеоконференції у приміщенні суду (а.с.126-127).

У судовому засіданні 26.06.2018 р. було оголошено перерву до 10.07.2018 р., про що відповідача було повідомлено під розписку (а.с.138). Представник позивача в судове засідання 26.06.2018 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.42 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинної з 15.12.2017 р.) не скористався. В матеріалах справи містяться поштові повідомлення про вручення які повернулися до Донецького апеляційного господарського суду з відміткою: вручено за довіреністю повноважному представнику (а.с.142).

Розпорядженням Донецького апеляційного господарського суду №516/2018 від 09.07.2018 р. з метою дотримання передбаченого законом строку розгляду апеляційної скарги, на підставі службової записки головуючого судді (судді-доповідача) Черноти Л.Ф. від 09.07.2018 р. у зв'язку з неможливістю продовження розгляду справи суддею зі складу колегії ОСОБА_6 (перебування у відпустці на день розгляду справи - 10.07.2018), відповідно до Прикінцевих положень Змін до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (у редакції рішення від 02 березня 2018 року № 17), на підставі пунктів 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду (у редакції від 15.09.2016 року), п.11.1, 11.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Донецького апеляційного господарського суду було призначено повторний автоматизований розподіл справи № 905/192/18 (а.с.143).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2018 р. було сформовано склад колегії суддів (за наявності): головуючий суддя Чернота Л.Ф., судді Зубченко І.В., Попков Д.О. (а.с.144).

Відповідно до п.9 розділу Х1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу в новій редакції (набрав чинності з 15.12.2017р.), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017р. Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах (який набрав чинності 16.01.2018 р. (офіційне опублікування в Офіційному віснику України, 2018, №5) відповідно до пп.6 п.161 розділу XV Перехідні положення Конституції України, ч.3 ст.19, ч.3 ст.26 та п.40 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів було постановлено про ліквідацію, зокрема, Донецького апеляційного господарського суду та утворення Східного апеляційного господарського суду в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Таким чином, Донецький апеляційний господарський суд продовжує здійснювати свої повноваження до утворення апеляційного суду, який забезпечує здійснення правосуддя у відповідному апеляційному окрузі, та до дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Керуючись вказаними приписами, апеляційна скарга у межах даної справи розглянута судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності від 15.12.2017 р.

Представник позивача ТОВ Трансексім в судове засідання 10.07.2018 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.42 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинної з 15.12.2017 р.) не скористався.

Представник відповідача ПРАТ Металургійний комбінат Азовсталь в судовому засіданні 10.07.2018 р. наполягав на вимогах викладених в апеляційній скарзі, просив рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2018 р. №905/192/18 скасувати в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь інфляції в сумі 251 313,87 грн. Судові витрати покласти на позивача.

Пункт 2 ч.3 ст.42 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) зобов'язує сторони зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою.

Пунктом 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) врегульовано, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін не визнавалась обовязковою судова колегія вважає можливим розглянути справу №905/192/18 без участі представника позивача.

Відповідно до ст. ст. 222, 223 Господарського процесуального кодексу України (в новій редакції) здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. А тому, вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з`ясування фактичних обставин справи достатньо доказів, що знаходяться в матеріалах справи №905/192/18.

Заслухавши представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.03.2015р. між Публічним акціонерним товариством Металлургійний комбінат Азовсталь (покупець), в особі комерційного директора ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності №09-18/4125 від 19.12.2014 р. з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю Трасексім (постачальник), в особі директора ОСОБА_8, який діє на підставі Статуту з другої сторони було укладено типовий договір №088М/16, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязався передати, а відповідач (покупець) прийняти та оплатити обладнання на умовах, передбачених даним договором.

Умовами п.2.1 договору встановлено, що кількість, номенклатура обладнання вказуються у специфікаціях до договору, які є його невідємною частиною.

Згідно розділу 3 договору від 10.03.2015 р. №088М/16 поставка обладнання здійснюється видами транспорту, вказаними у специфікаціях. Позивач зобовязаний поставити обладнання на умовах, поставки, вказаних у специфікаціях згідно з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2000р. Строки поставки обладнання вказуються у специфікаціях.

Пунктом 4.3 договору сторони визначили, що загальна сума договору визначається як сумарна вартість обладнання, поставка якого здійснюється згідно доданих до нього специфікацій.

Розділом 5 встановлено, що оплата відповідачем обладнання здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, вказаний у договорі. Оплата за поставлене обладнання буде здійснюватися протягом строку, вказаного у специфікації, який відраховується з моменту поставки обладнання та надання документів, вказаних в п.6.3 договору рахунку на оплату обладнання, транспортних та супровідних документів, упаковочних документів, сертифікату або паспорту якості постачальника або виробника, сертифікатів санітарно-гігієнічного висновку та сертифікату радіологічної безпеки, акту приймання-передачі обладнання.

Розділом 6 договору передбачено умови прийому-передачі обладнання.

Відповідальність сторін врегульовано в розділі 7 договору. Розділом 8 визначено форс-мажор.

Порядок вирішення спорів визначено умовами розділу 9.

Пунктом 10.4 сторони погодили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання, однак не раніше виконання вимог засновницьких документів сторін про необхідність надання згоди органами управління сторін, які мають відповідні повноваження (при наявності таких вимог).

Цей договір діє до 31.12.2015 р. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобовязань (у тому числі гарантійних) по даному договору, згідно п. 10.5.

Пунктом 10.6 унормовано, що зі всіх видів зобовязань та відповідальності сторін встановлюється строк позовної давності тривалістю три роки (за виключенням строків позовної давності, перевищуючих трирічний період у відповідності з діючим законодавством України.

Договір підписаний стронами у встановленому порядку та скріплений печатками підприємств.

Оцінивши зміст вказаного договору, апеляційний господарський суду дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

На виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію №1 від 10.03.2015р. (а.с.23) до договору від 10.03.2015р. №088М/16, згідно якої постачанню позивачем відповідачу підлягала колесна пара з буксами у кількості 50 одиниць на суму 12150000,00 грн., умови поставки DDP склад покупця.

У відповідності до умов вищенаведеної специфікації, позивачем було частково поставлено товар за видатковими накладними:

- №073001 від 30.07.2015р. на поставку колісної пари з буксами в кількості 10шт. на загальну суму 2430000,00 грн.;

- №040401 від 04.04.2016р. на поставку колісної пари з буксами в кількості 13шт. на загальну суму 3159000,00 грн.;

- №040501 від 05.04.2016р. на поставку колісної пари з буксами в кількості 7шт. на загальну суму 1701000,00 грн.;

Згідно специфікації №1 від 10.03.2015р. до договору від 10.03.2015р. №088М/16 передбачено відстрочку платежу 20 календарних днів з моменту поставки. При цьому, датою поставки вважається дата, вказана в товаротранспортній та/або видатковій накладній з відміткою покупця про отримання обладнання, згідно п.8 специфікації.

Відповідно до специфікації №2 від 17.03.2015р. (а.с.24) до договору від 10.03.2015р. №088М/16, постачанню позивачем відповідачу підлягала колесна пара колії у кількості 24 одиниці на суму 2136960,00 грн., умови поставки DDP склад покупця.

У відповідності до вищенаведеної специфікації позивачем було частково поставлено товар за видатковими накладними:

- №051901 від 19.05.2015р. на поставку колісної пари колії в кількості 10шт. на загальну суму 890400,00 грн.;

- №070901 від 09.06.2015р. на поставку колісної пари колії в кількості 6шт. на загальну суму 534240,00грн.;

- №092201 від 22.09.2015р. на поставку колісної пари колії в кількості 8шт. на загальну суму 712320,00 грн.

За змістом специфікації №2 від 17.03.2015 р. до договору від 10.03.2015р. №088М/16 вартість обладнання сплачується протягом 20 банківських днів наступних за днем поставки та отримання покупцем повного пакету документів згідно з п.6.3 договору.

Як вбачається із матеріалів справи та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням господарського суду Донецької області від 10.07.2017 р. по справі №905/1327/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Трансексім, м. Кривий Ріг до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 7405062,20 грн., у тому числі основний борг у сумі 5811206,20 грн., інфляція в сумі 727985,33 грн., три проценти річних в сумі 238446,16 грн. та пеня в сумі 627424,51 грн., задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у сумі 5811206,20 грн., інфляцію в сумі 727985,33 грн., три проценти річних в сумі 237574,49 грн. та пеню в сумі 625436,37 грн. за період з 16.04.2015р. по 31.03.2017р. , всього заборгованість в сумі 7402202,39 грн., судовий збір в сумі 111031,50 грн. (а.с.11-18)

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.09.2017р. по справі №905/1327/17 рішення господарського суду Донецької області від 10.07.2017р. у справі №905/1327/17 залишено без змін.

Таким чином, рішення суду по справі №905/1327/17 набрало законної сили 12.09.2017р.

Частиною 5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.326 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обовязковому виконанню на всій території України.

Умовами статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено в рішенні господарського суду Донецької області від 10.07.2017р. та постанові Донецького апеляційного господарського суду від 12.09.2017р. по справі №905/1327/17, згідно з наданими до матеріалів справи видатковими накладними позивачем за умовами специфікацій №1 від 10.03.2015р., №2 від 17.03.2015р. до договору від 10.03.2015р. №088М/16 було поставлено відповідачу:

- за видатковою накладною №073001 від 30.07.2015р. товар на суму 2430000,00 грн. (а.с.25);

- за видатковою накладною №040401 від 04.04.2016р. товар на суму 3159000,00 грн.(а.с.26);

- за видатковою накладною №040501 від 05.04.2016р. товар на суму 1701000,00 грн. (а.с.27);

- за видатковою накладною №051901 від 19.05.2015р. товар на суму 890400,00 грн.(а.с.28);

- за видатковою накладною №070901 від 09.07.2015р. товар на суму 534240,00 грн.(29);

- за видатковою накладною №092201 від 22.09.2015р. товар на суму 712320,00 грн. (а.с.30).

У подальшому, позивачем на оплату вказаного товару було надано рахунок-фактуру №073001 від 30.07.2015р. на суму 2430000,00 грн., рахунок-фактуру №040401 від 04.04.2016р. на суму 3159000,00 грн., рахунок-фактуру №040501 від 05.04.2016р. на суму 170100,00грн., рахунок-фактуру №051901 від 19.05.2016р. на суму 890400,00 грн., рахунок-фактуру №070901 від 09.07.2015р. на суму 534240,00 грн., рахунок-фактуру №092201 від 21.09.2015р. на суму 712320,00 грн.

Відповідачем було сплачено за договором №088М/16 від 10.03.2015р., зокрема,:

- за видатковою накладною №073001 від 30.07.2015р. була здійснена оплата 21.10.2015р. на суму 200000,00 грн., 10.11.2015р. на суму 100000,00 грн., 30.11.2015р. на суму 500000,00 грн., 30.12.2015р. на суму 741113,80 грн., 18.03.2016р. на суму 100000,00 грн., всього 1641113,80 грн.

- за видатковою накладною №040401 від 04.04.2016р. оплата здійснена не була;

- за видатковою накладною №040501 від 05.04.2016р. оплата здійснена не була;

- за видатковою накладною №051901 від 19.05.2015р. була здійснена оплата 05.08.2015р. на суму 90400,00 грн., 06.08.2015р. на суму 100000,00 грн., 14.09.2015р. на суму 100000,00 грн., 02.10.2015р. на суму 100000,00 грн., 12.10.2015р. на суму 200000,00 грн., 23.10.2015р. на суму 150000,00грн., 12.11.2015р. на суму 150000,00грн. Всього: 890400,00грн. (сплачено в повному обсязі);

- за видатковою накладною №070901 від 09.07.2015р. була здійснена оплата 05.10.2015р. на суму 534240,00грн. (сплачено в повному обсязі);

- за видатковою накладною №092201 від 22.09.2015р. оплата здійснена не була.

Таким чином, згідно встановлених судовим рішенням у справі №905/1327/17 обставин заборгованість відповідача перед позивачем склала:

- за видатковою накладною №073001 від 30.07.2015р. становила 788886,20 грн.;

- за видатковою накладною №040401 від 04.04.2016р. становила 3159000,00 грн.;

- за видатковою накладною №040501 від 05.04.2016р. становила 1701000,00 грн.;

- за видатковою накладною №092201 від 22.09.2015р. становила 712320,00 грн.

Предметом розгляду у справі №905/1327/17 було також невиконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем за договором №089ло/103 від 15.01.2015р.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо нарахування індексу інфляції на суму перерахованої заборгованості за курсом НБУ, оскільки він нараховується лише стосовно національної валюти України.

У даному випадку, сума трьох процентів річних за період з 16.04.2015 р. по 31.03.2017 р. становила 237574,49 грн., інфляції за період з травня 2015р. по березень 2017р. - 727985,33 грн.

Таким чином, судом першої інстанції було стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг за договором №089ло/103 від 15.01.2015р. та договором №088М/16 від 10.03.2015р. в сумі 5811206,20 грн. (до якого частково увійшла заборгованість за видатковими накладними №073001 від 30.07.2015р., №040401 від 04.04.2016р., №040501 від 05.04.2016р., №092201 від 22.09.2015р.), а також інфляцію в сумі 727985,33 грн. за період з травня 2015р. по березень 2017р., три проценти річних в сумі 237574,49 грн. за період з 16.04.2015р. по 31.03.2017р. та пеню в сумі 625436,37 грн.

Посилаючись на наявність у відповідача прострочення грошового зобовязання, позивачем за період з 01.03.2017р. по 28.09.2017р. було нараховано та предявлено до стягнення з відповідача три проценти річних та інфляційні витрати, які нараховані внаслідок прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань зі сплати вартості товару, отриманого за видатковими накладними №073001 від 30.07.2015р., №040401 від 04.04.2016р., №040501 від 05.04.2016р., №092201 від 21.09.2016р.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що провадження по даній справі в частині вимог про стягнення трьох процентів річних в сумі 16208,00 грн. за період з 01.03.2017р. по 31.03.2017р. та інфляції в сумі 114501,71 грн. за березень 2017р. підлягає закриттю, згідно п.3 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно решти вимог про стягнення інфляції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що заборгованість за вказаними вище видатковими накладними була погашена відповідачем - 29.09.2017р. Відтак, нарахування інфляції за вересень 2017р. є неправомірним.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають три проценти річних в сумі 94633,83 грн. за період з 01.04.2017р. по 28.09.2017р. та інфляція в сумі 251313,87 грн. за період з квітня 2017р. по серпень 2017р.

На підставі приписів статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як вже зазначалось, у п.9 Специфікації №1 від 10.03.2015р. до договору №088М/16 від 10.03.2015р. сторонами було узгоджено додаткові умови: ціна, загальна вартість обладнання і сума специфікації, вказана в гривнях але зафіксована в дол. США за офіційним курсом НБУ на 03.03.2015р. (1 дол. США = 24,820658 грн.). У випадку зміни офіційного (НБУ) курсу дол. США більше чим на 3% (три проценти), ціна, загальна вартість обладнання та сума специфікації в гривнях переглядається пропорційно збільшенню курсу валюти на 00:00 годин дати оплати за наступною формулою:

Ц2 = Ц1*К2/К1, де:

Ц2 сума в гривнях, що підлягає сплаті;

Ц1 сума в гривнях, зафіксована в специфікації;

К2 курс дол. США до гривні, встановлений НБУ на 00:00 годин дати оплати;

К1 курс дол. США до гривні, встановлений НБУ на 03.03.2015р. (1 дол. США. = 24,82058).

Постачальник зобовязаний надати покупцю корегуючий рахунок з обовязковим за значенням курсу НБУ на 00:00 дату оплати, корегуючи видаткову накладну і розрахунок коректування до податкової накладної.

Умовами п. 9 Специфікації №2 від 17.03.2015р. чітко визначено, що: у випадку збільшення офіційного (НБУ) курсу долара США більше ніж на 3% (три проценти) відносно курсу станом на 27.01.2015р. (1USD=15,899591UAH), ціна в гривнях перераховується пропорційно збільшенню курсу валюти на 00:00 годин дати оплати. Дані зміни будуть відбуватися автоматично, пропорційно зміні курсу валюти, і не будуть потребувати ніякої додаткової згоди сторін. Оплата за обладнання здійснюється в гривні України.

Постачальник зобовязаний у випадку перерахунку суми оплати надати корегуючий рахунок корегуючи видаткову накладну з обовязковим зазначенням курсу НБУ (USD/UAH) і розрахунок-корегування до податкової накладної. Постачальник є стороною, відповідальною за правильність розрахунку.

Частиною 1 статті 189 Господарського кодексу України визначено, що ціна є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, згідно ч.2 ст.524 Цивільного кодексу України.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, згідно ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України.

Умовами ст.632 Цивільного кодексу України врегульовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Наведеними нормами надано можливість визначення сторонами у зобов'язанні грошового еквівалента в іноземній валюті, а також можливість узгодження сторонами порядку визначення суми, що підлягає сплаті в такому випадку.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач виставив відповідачу наступні корегуючі рахунки:

- корегуючий рахунок №100501 від 05.10.2015р. до рахунку №07901 від 09.07.2015р. на суму 176299,20 грн. та підписано сторонами акт узгодження ціни, у звязку з оплатою 05.10.2015р. відповідачем за отриманий товар за видатковою накладною №07901 від 09.07.2015р. та зміною валютного курсу станом на 05.10.2017р.;

- корегуючий рахунок №11201 від 12.11.2015р. на оплату до рахунку №051901 від 19.05.2015р. на суму 332948,00 грн. та підписано сторонами акт узгодження ціни, у звязку з оплатами 05.08.2015р., 06.08.2015р., 14.09.2015р., 02.10.2015р., 12.10.2015р., 23.10.2015р., 12.11.2015р. відповідачем за отриманий товар за видатковою накладною №051901 від 19.05.2015р. та зміною валютного курсу станом на05.08.2015р., 06.08.2015р., 14.09.2015р., 02.10.2015р., 12.10.2015р., 23.10.2015р., 12.11.2015р.;

- корегуючий рахунок №092201-кор від 20.10.2017р. на оплату до рахунку №092201 від 21.09.2015р. на суму 475855,40 грн., у звязку з оплатою 29.09.2017р. відповідачем за отриманий товар за видатковою накладною №092201 від 22.09.2015р. та зміною валютного курсу станом на 29.09.2017р.;

- корегуючий рахунок №040401-кор від 20.10.2017р. на оплату до рахунку №040401 від 04.04.2016р., у звязку з оплатою 29.09.2017р. відповідачем за отриманий товар за видатковою накладною №040401 від 04.04.2016р. та зміною валютного курсу станом на 29.09.2017р.;

- корегуючий рахунок №073001-кор від 20.10.2017р. на оплату до рахунку №073001 від 30.07.2015р., у звязку з оплатою 21.10.2015р., 10.11.2015р., 30.11.2015р., 30.12.2015р., 18.03.2016р., 29.09.2017р. відповідачем за отриманий товар за видатковою накладною №073001 від 30.07.2015р. та зміною валютного курсу станом на 21.10.2015р., 10.11.2015р., 30.11.2015р., 30.12.2015р., 18.03.2016р., 29.09.2017р.;

- корегуючий рахунок №040501-кор від20.10.2017р. на оплату до рахунку №040501 від 05.04.2016р.. у звязку з оплатою 29.09.2017р. відповідачем за отриманий товар за видатковою накладною №040501 від 05.04.2016р. та зміною валютного курсу станом на 29.09.2017р.

Сторонами у спірних правовідносинах було визначено обовязок оплати товару в національній валюті України, з відповідним коригуванням пропорційно зміні курсу продажу відповідної іноземної валюти (долара США) за офіційним курсом НБУ на дату оплати обладнання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 27.02.2018р. №09-9/9 заперечував проти вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 176299,20 грн. за корегуючим рахунком №100501 від 05.10.2015р. та заборгованості у розмірі 332948,00 грн. за корегуючим рахунком №111201 від 12.11.2015р., у звязку з частковою сплатою відповідачем вищезазначених рахунків та зазначає, що станом на час розгляду справи заборгованість за рахунком №100501 від 05.10.2015р. складає 26299,20 грн., за рахунком №111201 від 12.11.2015р. складає 282948,00 грн.

В матеріалах справи містяться копії виписки банку Публічного акціонерного товариства ПУМБ, з яких вбачається, що відповідачем було проведено оплату, зокрема: 12.02.2016р. на суму 50000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за сменка-изм.курс. USD на дату опл.д.088М/16 сп.2 согл.сч.111201 от 12.11.2015г. В.т.ч.НДС та 29.02.2016р. на суму 150000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за сменка-измен курса USD дату опл.088М/16 согл.сч. 100501 от 05.10.2015г.Вт.ч. НДС 25000.00 грн. (а.с.56-57).

На момент звернення з позовом, зобовязання відповідача щодо сплати заборгованості в сумі 200000,00 грн. за корегуючими рахунками №100501 від 05.10.2015р., №111201 від 12.11.2015р. припинились, внаслідок чого, судом першої інстанції було встановлено відсутність порушеного з боку відповідача права позивача на отримання грошових коштів в сумі 200000,00 грн.

Решта позовних вимог про стягнення заборгованості за корегуючими рахунками в сумі 1179663,73 грн. обґрунтовано підлягала задоволенню.

Крім того, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України було нараховано та пред`явлено до стягнення внаслідок прострочення відповідачем оплати за корегуючим рахунком №100501 від 05.10.2015р. до рахунку №070901 від 09.07.2015р., корегуючим рахунком №111201 від 12.11.2015р. на оплату до рахунку №051901 від 19.05.2015р. три проценти річних в сумі 35033,29 грн. за період з 06.10.2015р. по 30.11.2017р. та інфляцію в сумі 149925,37 грн. за період з жовтня 2015р. по листопад 2017р.

Дослідивши матеріали справи в цій частині, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказане нарахування проведене позивачем невірно, без врахування здійсненої відповідачем оплати на суму 200000,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині нарахування інфляції судова колегія зазначає наступне.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів. Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті Урядовий курєр на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати боргу з врахуванням індексу інфляції, він має врахувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

У даному випадку, стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні). Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Судом першої інстанції було обгрунтовано враховано правову позицію, викладену в рішенні Верховного Суду України від 28.03.2012р. у справі № 6-36736вов10, постанові Верховного Суду України від 27.01.2016р. у справі № 6-771цс15, щодо неправомірності одночасного стягнення з боржника інфляційних нарахувань на означені суми та сум курсової різниці.

З огляду на викладене судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно стягнув інфляційні втрати за період з ківтня 2017 р. по серпень 2017 р. на підставі вимог ст.625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017 р.) рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2018 року у справі №905/192/18 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Витрати по сплаті судового сбору розподіляються відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України (в новій редакції).

Керуючись статтями 86, 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції), Положеннями п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) встановлено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства 2Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2018р. у справі №905/192/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2018 р. у справі №905/192/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у встановленому законом порядку протягом двадцяти днів.

У судовому засіданні 10.07.2018 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 10.07.2018р.

Головуючий Л.Ф. Чернота

Судді І.В.Зубченко

ОСОБА_3

Надруковано примірників 4:

1 позивачу;

1 відповідачу ;

1 у справу;

1 ГСДО;