ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2018р. Справа № 917/149/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Мелітопольський м"ясокомбінат" (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, 175, ідентифікаційний код 00443513)

до Фізичної особи - підприємця Сергієнка Володимира Івановича (36029, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1)

про стягнення 226 412,80грн.

Суддя Ореховська О.О.

Секретар судового засідання Кобець Н.С.

За участю представників:

від позивача: Ніколаєнко Д.В., довіреність від 09.03.2018р., Кальченко А.В., довіреність від 20.04.2018р.

від відповідача: Васильченко С.П., довіреність від 06.12.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Мелітопольський м"ясокомбінат" (далі по тексту - ПАТ "Мелітопольський м"ясокомбінат" - позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою від 07.02.2018р., б/н (вх. № 164/18 від 14.02.2018р.) до Фізичної особи - підприємця Сергієнка Володимира Івановича (далі по тексту - ФОП Сергієнко В.І. - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором постачання від 14.06.2016р. № 211 в сумі 226 412,80грн., з яких 205 829,82грн. - основний борг та 20 582,98грн. - штраф.

До закінчення підготовчого засідання позивач, на підставі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, змінив підстави позову шляхом подання до суду відповідної заяви (вх. № 4212 від 25.04.2018р.) (а.с. 48-102).

Зазначена заява прийнята судом, а тому, подальший розгляд справи проводиться в межах позовних вимог згідно заяви про зміну підстав позову за вх. № 4212 від 25.04.2018р.

Також на стадії підготовчого засідання від позивача надійшло клопотання (вх. № 5585 від 07.06.2018р. ) (а.с. 129-140) про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 400,00грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо проведення розрахунку за отриманий від позивача товар, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, яка до цього часу ним не погашена.

Відповідач у своєму клопотанні (вх. № 5586 від 07.06.2018р. - а.с. 115-128) позовні вимоги, викладені в заяві позивача про зміну підстав позову, заперечує з підстав, зазначених у клопотанні. Зокрема, відповідач ставить під сумнів достовірність видаткових накладних на товар , оскільки, як вказує, на момент прийому товару по даних накладних відбувалось коригування кількості товару і, як наслідок, суми у видаткових накладних. Вищевказані видаткові накладні та товарно-транспортні накладні до них, як стверджує відповідач, містили виправлення.

За даним позовом ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.02.2018р. зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 917/149/18. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.03.2018р.

21.03.2018р. в судовому засіданні у справі № 917/149/18 оголошено перерву до 10.04.2018р.

Згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 10.04.2018р. строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 10.05.2018р.

10.05.2018р. судове засідання не відбулося у зв'язку з перебуванням судді у відпустці.

Згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 29.05.2018р. визначено нову дату та час проведення підготовчого засідання у справі № 917/149/18 - 07.06.2018р.

07.06.2018р. судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого засідання у справі № 917/149/18 та призначення справи до розгляду по суті на 13.06.2018р.

Згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 13.06.2018р. в судовому засіданні оголошено перерву до 12.07.2018р.

Від позивача через канцелярію суду надійшли:

- таблиця взаєморозрахунків між ПАТ "Мелітопольський м"ясокомбінат" та ФОП Сергієнко В.І. (вх. № 6478 від 10.07.2018р.);

- клопотання про залучення до матеріалів справи документів (вх. № 6519 від 12.07.2018р.)

Вказані клопотання та таблицю надані позивачем суд залишає без розгляду з огляду на те, що вони подані після закінчення підготовчого провадження у справі.

Від відповідача через канцелярію суду надійшло Заперечення проти клопотання позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 6527 від 12.06.2018р.).

Представник відповідача в судовому засіданні заявив до суду усне клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що відповідачем подано до правоохоронних органів заяву про підробку підпису відповідача на видаткових накладних на поставку товару.

Проте, документальних доказів звернення до правоохоронних органів з відповідною заявою представник відповідача суду не надав.

Клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі судом відхилено як невмотивоване та документально необґрунтоване, про що постановлено протокольну ухвалу.

В судовому засіданні 12.07.2018. представник позивача підтримує позов (з урахуванням заяви про зміну підстав позову), представник відповідача проти задоволення позову заперечує.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені матеріали справи, всі письмові докази та пояснення, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 12.07.2018р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України та повідомив, що повне рішення буде складено 17.07.2018р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд, встановив:

14.06.2016р. між ПАТ "Мелітопольський м"ясокомбінат" (постачальник, позивач) та ФОП Сергієнко В.І. (покупець, відповідач) укладено Договір постачання № 211 (далі - Договір) (а.с. 6-7), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати, у встановлений Договором строк, товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму згідно Договору (п. 1.1. Договору).

У зазначеному Договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- кількість, асортимент та ціна товару встановлюється у накладних на кожну відпускаєму партію. Накладні, що підписуються при кожній поставці виконують роль специфікацій, додаються до цього Договору і є його невід'ємною частиною (п. 1.3. Договору);

- поставка здійснюється за домовленістю сторін на умовах: ЕXW - Україна, Запорізька обл., Мелітопольський район, м. Мелітополь, вул. Кірова 175 або на умовах: DDP - Україна, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Харчовиків, 6, у розумінні 1НКОТЕРМС редакція 2010 року (п. 4.1. Договору);

- постачальник виконує поставку товару після одержання заявки не пізніше 3-х днів з часу одержання заявки від покупця (п. 5.1. Договору);

- товар, що постачається за Договором, оплачується за цінами, погодженими Сторонами (п. 6.1. Договору постачання);

- вказана у рахунку або товарно - транспортній накладній ціна товару включає в себе ПДВ, транспортні витрати по доставці товару покупцю (у разі їх наявності), відповідно до п. 4.2. даного Договору, а також інші витрати продавця, зв"язані з виконанням зобов"язань по цьому Договору (п. 6.2. Договору);

- оплата товару виконується шляхом попереднього перерахування грошових коштів на рахунок постачальника, а у випадку відвантаження товару без попередньої оплати, оплата повинна здійснюватися по факту відвантаження товару покупцю (п. 6.3. Договору);

- перехід права власності на товар здійснюється в момент надходження товару в пункт поставки. Факт отримання товару представниками покупця засвідчується постановкою підпису представника покупця на товарно-транспортній накладній. Порушення зазначеного порядку оформлення товарно-транспортної накладної і вся відповідальність за нього покладається на покупця (п. 7.1. Договору).

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору постачання здійснив поставку відповідачу товару, а саме:

1) тушки індиків на загальну суму 320 396, 03 грн., на підтвердження чого надав видаткові та товарно-транспортні накладні (а.с. 52-57, 60-61):

- № 24067 від 17.06.2016р. на загальну суму 54 756, 00 грн. (товарно-транспортна накладна № МК-0024067 від 17.06.2016р.);

- № 24852 від 23.06.2016 р. на загальну суму 13 392, 53 грн. (товарно - транспортна накладна № МК-0024852 від 23.06.2016р.);

- № 24853 від 23.06.2016 р. на загальну суму 101 667,01грн. (товарно - транспортна накладна № МК-0024853 від 23.06.2016р.);

- № 25626 від 29.06.2016 р. на загальну суму 150 580,49 грн. (товарно - транспортна накладна № МК-0025626 від 29.06.2016р.).

Товар був прийнятий відповідачем, що підтверджується його підписом на зазначених накладних, скріпленого печаткою, претензій щодо неналежної поставки товару з боку покупця до позивача не надходило.

Позивач зазначає, що відповідач розрахунок за поставлений товар здійснив частково.

При цьому вказує, що перераховані 17.06.2016 р. відповідачем грошові кошти розмірі 45 500, 00 грн. зараховано в рахунок погашення по накладній № 24067, оскільки в платіжному дорученні № 3802 є посилання на рахунок № 9 від 17.06.2016 р.. Отже, залишок заборгованості за видатковою накладною № 24067 складає 9 256, 00 грн.

За видатковими накладними № 24852 та № 24853 поставлено товар на загальну суму 115 059, 54 грн. Перераховані 29.06.2016 р. відповідачем грошові кошти розмірі 111 954, 00 грн. зараховано позивачем по накладним № 24852 та № 24853, оскільки платіжне доручення № 3975 не містило відповідного посилання на призначення платежу. Отже, залишок заборгованості за видатковими накладними № 24852 та № 24853, як вказує позивач, складає 3 105, 54 грн.

Таким чином, з урахуванням часткової сплати відповідачем вартості поставленого товару, загальна сума заборгованості відповідача за поставлені позивачем тушки індиків становить 162 942, 03 грн. (320 396,03грн. - 157 454, 00 грн.=162 942, 03 грн. )

2) м'ясо свинини на загальну суму 1 642 424,04грн., на підтвердження чого надав видаткові та товарно-транспортні накладні (а.с. 8-9, 58-59, 62-63):

- № 25484 від 28.06.2016 р. на загальну суму 829 036, 14 грн. (товарно-транспортна накладна № МК-0025484 від 28.06.2016р.);

- № 25842 від 30.06.2016 р. на загальну суму 412 229,57 грн. (товарно-транспортна накладна № МК-0025842 від 30.06.2016р.);

- № 26445 від 18.05.2017 р. на загальну суму 401 158, 33 грн. (товарно-транспортна накладна № МК-0026445 від 18.05.2016р.).

Товар був прийнятий відповідачем, що підтверджується його підписом на зазначених накладних, скріпленого печаткою, претензій щодо неналежної поставки товару з боку покупця до позивача не надходило.

Позивач зазначає, що відповідач розрахунок за поставлений товар здійснив частково.

При цьому, як вказує позивач, сплачені за період з 29.06.2016 р. по 04.07.2016 р. відповідачем грошові кошти в загальному розмірі 1 198 350, 28 грн. позивачем зараховано по накладним № 25484 та № 25842, оскільки платіжні доручення № 4019, 4032, 4072, 188, 4079, 4102, 189, 4124, 4184 не містили відповідного посилання щодо призначення платежу.

19.05.2017р. відповідачем сплачено по накладній № 26445 від 18.05.2017 р. 401 185, 97 грн. Тобто, відповідач переплатив по зазначеній накладній 27, 64 грн.

Таким чином, з урахуванням часткової сплати відповідачем вартості поставленого товару, загальна сума заборгованості відповідача за поставлене м'ясо свинини становить 42 887, 79грн. (1 642 424, 04 грн. - 1 599 536, 25 грн. = 42 887, 79 грн.).

На підтвердження надходження від відповідача грошових коштів у вищевказаних розмірах позивач надав банківські виписки по рахунку (а.с. 64-95).

Таким чином, всупереч взятим на себе договірним зобов'язанням відповідач розрахунок за поставлений товар здійснив частково, сплативши 1 756 990,25грн., у зв"язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 205 829,82грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором постачання від 14.06.2016р. № 211 в сумі 226 412,80грн., з яких 205 829,82грн. - основний борг та 20 582,98грн. - штраф.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до норм ст. ст. 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли правовідносин, що випливають з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини 1 та 6 ст. 265 ГК України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

За змістом ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" ( редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що видатковими та товарно - транспортними накладними, підписаними та скріпленими печатками обох сторін, підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачеві на загальну суму 1 962 820,07грн.

Відповідач, в порушення своїх зобов'язання за Договором, оплату поставленого товару здійснив частково, сплативши 1 756 990,25грн. , у зв"язку з чим на момент подання позову заборгованість відповідача за поставлений товар, за розрахунком позивача, становить 205 829,82грн. (див. таблицю взаєморозрахункі - а.с. 161-162).

Відповідач у своєму клопотанні (вх. № 5586 від 07.06.2018р.) зазначив, що отримання товару підтверджується проведеною відповідачем оплатою відповідно до платіжних доручень (а.с. 118-128): № 3802 від 17.06.2016р. (на суму 45 500,00грн.), № 4032 від 29.06.2016р. (на суму 100 000,00грн.), № 4019 від 29.06.2016р. (на суму 100 000,00грн.), №3975 від 29.06.2016р. (на суму 111 954,00грн.), № 4184 від 04.07.2016р. (на суму 50 000,00грн.), № 4124 від 04.07.2016р. (на суму 76 293,26грн.), 4102 від 01.07.2016р. (на суму 174 195,02грн.), № 4079 від 01.07.2016р. (на суму 100 000,00грн.), № 4072 від 30.06.2016р. (на суму 100 000,00грн.), № 13664 від 19.05.2017р. (на суму 1 185,97грн.), № 13637 від 19.05.2017р. (на суму 400 000,00грн.). Таким чином, згідно зазначених платіжних доручень загальна сума грошових коштів, перерахованих відповідачем за поставлений позивачем товар, становить 1 259 128,25грн. , що на 497 862,00грн. менше порівняно з сумою сплати зазначеною позивачем ( 1 756 990,25грн.).

Доказів того, що відповідач здійснив оплату поставленої позивачем продукції у повному обсязі матеріали справи не містять.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 205 829,82грн.

Заперечення відповідача, викладені у клопотанні (вх. № 5586 від 07.06.2018р.) по суті позову, судом відхиляються як необґрунтовані та безпідставні, оскільки наявність печатки та підпису уповноваженої особи покупця (відповідача) на видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Пунктом 8.2. Договору визначено, що у випадку несплати коштів у термін, визначений п. 6.3. даного Договору, понад 10 днів, покупець сплачує на користь постачальника штраф 10% від суми заборгованості за кожний випадок, при цьому нарахування пені не припиняється.

На підставі приписів чинного законодавства України та умов Договору позивачем нараховано відповідачу штраф в сумі 20 582,98грн.

Здійснивши перевірку наданого заявником розрахунку щодо нарахування штрафу суд прийшов до висновку, що заявлений розмір нарахування є правомірним.

З огляду на вищенаведене та доведення факту неналежного виконання відповідачем обов'язку з оплати поставленого товару, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу підлягають задоволенню..

Згідно із ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 205 829,82грн. основного боргу та 20 582,98грн. штрафу обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, позивач просить покласти на відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7 400,00грн. , з яких:

600,00грн. за попередню консультацію щодо характеру спірних правовідносин, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини;

1 200,00грн. за ознайомлення з матеріалами справи (договір поставки, видаткові накладні, звіряння взаєморозрахунків), підготовка заяви про зміну підстави позову;

4 000,00грн. за судове представництво (поїздка в господарський суду Полтавської області на засідання, призначене на 10.05.2018р.);

800,00грн. за підготовку клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції;

800,00грн. за підготовку клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач подав до суду заперечення проти клопотання позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 6527 від 12.06.2018р.), в якому відповідач вважає необґрунтованими адвокатські послуги в сумі 4 000,00грн., що становлять витрати за судове представництво (поїздка в господарський суду Полтавської області на засідання, призначене на 10.05.2018р.).

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у зв'язку із розглядом даної справи в загальному розмірі 7 400,00 грн. суду надані такі докази: Договір про надання правових послуг адвоката від 20.04.2018р. з Додатком № 1,свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 657 від 28.12.2007р., видане на ім"я Кальченка Андрія Володимировича, Акт від 05.06.2018р. виконаних робіт про надання правової допомоги до Договору про надання правових послуг адвоката від 20.04.2018р.; Акт від 11.07.2018р. виконаних робіт про надання правової допомоги до Договору про надання правових послуг адвоката від 20.04.2018р.; ордер на надання правової допомоги серія ЗП № 79451; видатковий касовий ордер від 06.06.2018р. на суму 7 400,00грн.

Згідно з ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у запереченні проти клопотання позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 6527 від 12.06.2018р.) зазначає, що витрати , понесені позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, в сумі 4 000,00грн. (з розрахунку вартість роботи адвоката 400грн. / год.) за судове представництво (поїздка в господарський суду Полтавської області на засідання, призначене на 10.05.2018р.), є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив, що поїздка до м. Полтави з м. Мелітополь займає 10 годин та не надано жодного документального доказу на підтвердження цих витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 Справа East/West Alliance Limited проти України зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Суд дійшов висновку про те, що витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 4 000,00 грн., що становлять витрати за судове представництво (поїздка в господарський суду Полтавської області на засідання, призначене на 10.05.2018р.), не підтверджені належними доказами, а отже не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Керуючись ст.ст. 126, 129 (ч. 1), 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми основого боргу та штрафу задовольнити у повному обсязі, частково задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Сергієнка Володимира Івановича (36029, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Мелітопольський м"ясокомбінат" (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, 175, ідентифікаційний код 00443513) заборгованість за Договором постачання від 14.06.2016р. № 211 в сумі 226 412,80грн. ( з яких 205 829,82грн. - основний борг та 20 582,98грн. - штраф), витрати по сплаті судового збору в сумі 3 396,20грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 400,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині витрат на оплату професійної правничої допомоги відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 17.07.2018р.

Суддя О.О. Ореховська