ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" липня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/498/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Літвінова С.В.

при секретарі судового засідання Липі Т.О.

за участю представників:

від позивача - Назарук К.О. по довіреності

від відповідача - не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (просп.Перемоги,14,Київ 135,01135) в особі, якою є Одеська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) (Митна площа, 1, Одеса, 65026) до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ГОТЕЛЬ ОДЕСА" (вул.Приморська,буд.6-А,Одеса,Одеська область,65026) про стягнення 4734,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "ГОТЕЛЬ ОДЕСА", в якому просить господарський суд: про стягнення 4734.19 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання умов договору за №КД-17957 від 23.05.2012 року, у відповідності якого заборгованість складає 4088,83 гривень, пеня в сумі 534,36 гривень та 3% річних в сумі 111 гривень, що складає 4734,19 гривень.

Ухвалою суду від 23.03.2018року (суддя Гуляк Г.І.) відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату суду №241 від 22.05.2018року, у зв'язку з перебуванням судді Гуляк Г.І. на тривалому лікарняному з 05.04.2018р., з метою дотримання строків розгляду справи, призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/498/18 відповідно якому справу передано на розгляд судді Літвінову С.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.05.2018р. справу прийнято до розгляду суддею Літвіновим С.В.. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "20" червня 2018 р. о 15:00.

20.06.2018року оголошено перерву до "11" липня 2018 р. о 15:45, з викликом сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою. Але, судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду із позначкою „за закінченням терміну зберігання". Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 11.07.2018р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

23.05.2012 року між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (далі - Адміністрація, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Готель Одеса» (далі - Споживач, Відповідач) було укладено договір № КД-17957, відповідно до якого Адміністрація силами дільниці тепловодопостачання Служби енергетичного забезпечення забезпечує подачу Споживачу питної холодної води, приймання господарсько-побутових стоків, подачу теплової енергії (далі - послуги) на об'єктах Споживача (цілісного майнового комплексу готелю «Одеса», співвласниками якого є Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» - 80% 1 Відповідач - 20%) на території порту, а Споживач зобов'язався своєчасно сплачувати зазначені послуги відповідно до умов Договору.

Згідно з п. 2.2.2 Договору Споживач зобов'язався виконувати своєчасно свої обов'язки, у тому числі відшкодування витрат Адміністрації на виконання комплексу заходів, передбачених Договором, враховуючи, що припинення (розірвання) Договору не звільняє Споживача від погашення заборгованості за надані послуги.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору Споживач зобов'язався щомісяця оформлювати та підписувати з Балансоутримувачем двосторонній акт про кількість питної холодної води, стоків згідно зі встановленою формою (Додаток № 1 до Договору) не пізніше 27-го числа поточного місяця.

Споживач компенсує Адміністрації витрати на забезпечення приміщень питною водою, опаленням, водовідведення стоків в об'ємах, визначених засобами обліку або розрахунковим шляхом згідно з письмовими даними, наданими Споживачем за 5 днів до укладення Договору та зазначених в Реєстрі (Додаток № 2) (п. 3.1 Договору).

З метою погашення заборгованості Адміністрацією неодноразово висувалися вимоги в досудовому порядку до Відповідача щодо необхідності відшкодування витрат, на адресу Відповідача було надіслано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), але їх було повернуто підприємством зв'язку з відміткою, що адресат за даною адресою не зареєстрований.

Також виставленні Адміністрацією претензії ( 20А.3/6-466 від 17.06.2016 року та 20А.3/6 - 734 від 03.10.2016 року), що не призвело до добровільної сплати заборгованості Відповідачем.

Відповідно до п.4.2 Договору Відповідач повинен сплачувати платежі за надані послуги протягом 10 днів з моменту закінчення розрахункового періоду (місяця).

Так, відповідно до умов Договору, Позивач забезпечив подачу питної води на об'єкт Відповідача протягом березня 2016 - жовтень 2017 р. У зв'язку з чим Відповідач мав відшкодувати витрати Позивача до 10-го числа місяця, наступного за звітним. Розмір витрат становить: за березень 2016 р.-290,33 грн (рахунок № 531301 від 31.03.16 р.) за квітень 2016 р. - 145,16 грн (рахунок № 531378 від 30.04.2016 р.) за травень 2016 р. - 304,84 грн (рахунок № 531455 від 31.05.16 р.) за червень 2016 р. - 348,40 грн (рахунок № 531531 від 30.06.16 р.); за липень 2016 р. - 333,88 грн (рахунок № 531611 від 31.07.16 р.) за травень 2017 р. - 931.88 грн (рахунок № 531311 від 31.05.17 р.) за серпень 2017 р. - 1062,98 грн (рахунок № 531563 від 31.08.2017 р.) за жовтень 2017 р. -671,36 грн (рахунок № 531712 від 31.10.2017 р.)

Проте, незважаючи на умови Договору, зазначені витрати Відповідачем не відшкодовані та, відповідно, станом на дату позову - 20.02.2018 р., прострочення оплати становить: по 290,33 грн за березень 2016 р. (рахунок № 531301 від 31.03.16 р.) - 681 дн. з 11.04.16р. по 20.02.2018 р.; по 145,16 грн за квітень 2016 р. (рахунок № 531378 від 30.04.2016 р.) - 651 дн. з 11.05.2016 р. по 20.02.2018 р.; по 304,84 грн. за травень 2016 р. (рахунок № 531455 від 31.05.16 р.) - 620 дн. з 11.06.2016р. по 20.02.2018 р.; по 348,40 грн за червень 2016 р. (рахунок № 531531 від 30.06.16 р.) - 590 дн. з 11.07.2016р. по 20.02.2018р.; по 333,88 грн. за липень 2016 р. (рахунок № 531611 від 31.07.16 р.) - 559 дн. з 11.08.2016р. по 20.02.2018 р.; по 931,88 грн. за травень 2017 р. (рахунок № 531311 від 31.05.17 р.) - 255 дн. з 11.07.2017р. по 20.02.2018 р.; по 1062,98 грн. за серпень 2017 р. (рахунок № 531563 від 31.08.2017 р.) - 163 дн. з 11.09.2017 р. по 20.02.2018 р.; по 671,36 грн за жовтень 2017 р. (рахунок № 531712 від 31.10.2017 р.) - 102 дн. з 11.11.2017 р. по 20.02.2018 р.

Вищезгадані рахунки також надсилалися на адресу Відповідача, але їх було повернуто підприємством зв'язку з відміткою „за закінченням терміну зберігання"

З урахуванням зазначеного, загальна сума заборгованості, що підлягає сплаті Відповідачем на користь Позивача, становить 4088,83 грн. (290,33 + 145,16 + 304,84 + 348,40 + 333,88 + 931,88 +1062,98 + 671,36)

Враховуючи, що відповідач Своїми діями порушив права та законні інтереси Адміністрації, позивач звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача 4088,83 гривень, пеня в сумі 534,36 гривень та 3% річних в сумі 111 гривень та судові витрати у розмірі 1762грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено наявність заборгованості відповідача з надання послуг у розмірі 4088,83 грн., у зв'язку з чим позовна вимога позивача підлягає судом задоволенню повністю.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за Договором 3% річних у розмірі 111грн..

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та несвоєчасне погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 111грн. підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 534,36грн. - пені.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 4.1 Договору за прострочення платежів Споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо надання послуг, відповідачу позивачем нарахована пеня в розмірі 534,36грн.

Наданий позивачем розрахунок пені, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом пеня у розмірі 534,36 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Згідно з ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем у справі доказів щодо сплати боргу, 3%річних, пені до суду не надано.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"; в особі, якою є Одеська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОТЕЛЬ ОДЕСА" про стягнення 4734,19 грн. - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " ГОТЕЛЬ ОДЕСА" (вул.Приморська,буд.6-А,Одеса,Одеська область,65026, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (просп.Перемоги,14,Київ 135,01135, ) в особі, якою є Одеська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) (Митна площа, 1, Одеса, 65026, ) 4088 (чотири тисячі вісімдесят вісім) грн. 83 коп. -основного боргу, пеню у розмірі 534 (п'ятсот тридцять чотири ) грн. 36 коп., 3% річних 111 (сто одинадцять ) грн. 00коп. та 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 16 липня 2018 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов