УХВАЛА

м. Київ

11.07.2018Справа № 910/8699/18

Суддя Бондаренко Г.П., розглянувши заяву про вжиття заходів до забезпечення позову Лідертано Холдінгс Лтд, у справі

За позовом Лідертано Холдінгс Лтд (Республіка Кіпр м.Лімасол ,Арх Макаріу 155 5й поверх, адреса для листування: 03067, м. Київ, вул. Виборзька, 81/83, оф. 15)

До Антимонопольного комітету України (вул. Митрополіта Василя Липківського, 45,м. Київ,Південна Частина Києва, Київ,03035)

Про визнання недійсним та скасування рішень Антимонопольного комітету України

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Компанія Лідертано Холдінг Лтд. (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, відповідач) про визнання недійсним та скасування рішення АМК про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи, оформлене протоколом засідання № 57 від 16.08.2016 та про визнання недійсним та скасування рішення Комітету від 16.12.2016 № 551-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення № 551-р/оскаржуване рішення).

Позовні вимоги мотивовано тим, що АМК неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, не доведенням обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, а також позивач посилається на порушення порядку прийняття оскаржуваного рішення щодо визнання зайняття ТОВ "Тедіс Україна" монопольного домінуючого становища на загальнодержавному ринку дистрибуції сигарет, а також щодо вчинення ТОВ "Тедіс Україна" порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктами 1, 5 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

При цьому, позивач посилається на те, що йому належить частка в управлінні ТОВ "Тедіс України", про що ним додаються відповідні докази до позовної заяви, а тому просить залучити безпосередньо ТОВ "Тедіс Україна" до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2018 року судом відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання у справі на 07.08.2018, а також залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» як особу щодо якої безпосередньо стосуються оскаржувані рішення Антимонопольного комітету України.

04.07.2018 року позивачем у справі подано разом з позовною заявою також заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, відповідно до якої останній просить вжити заходів до забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати дії, направлені на виконання рішення Антимонопольного комітету України № 551-р від 16.12.2016, які полягають у стягненні суми штрафу, встановленого вказаним рішенням, а також просить вжити заходів до забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Антимонопольного комітету України № 551-р від 16.12.2016 та нарахуванню суми пені за кожний день прострочення сплати штрафу.

Заявник обґрунтовує подану заяву тим, що виконання оскаржуваного рішення призведе до погіршення фінансового стану ТОВ «Тедіс Україна» (третя особа), неможливості ведення господарської діяльності, оскільки боргове навантаження буде значно перевищувати розмір активів товариства, що в свою чергу спричинить негативні наслідки для позивача як учасника третьої особи, зокрема зменшення розміру дивідендів учасників і погіршить становище особи, права на управління якої належать позивачеві.

Оцінивши подану заяву на відповідність вимогам статті 139 ГПК України, суд прийшов до висновку, що вона відповідає зазначеним вимогам, оплачена судовим збором у встановленому розмірі, а тому підлягає розглядові господарським судом.

Розглянувши подану заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням принципів об`єктивності, розумності та спів розмірності заходів про які клопоче заявник, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як передбачено в п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії та заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання. Отже, чинне законодавство України передбачає можливість вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії щодо предмету спору.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, основною підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є те, що невжиття таких заходів зможе утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у справі, або невжиття таких заходів до забезпечення позову унеможливить ефективний захист або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача.

Суд зазначає, що предмет спору у даній справі є немайновий, а отже, навіть у разі задоволення позову, не передбачається виконання рішення суду у справі, а отже нема і підстав забезпечувати таке виконання рішення.

Щодо унеможливлення ефективного судового захисту або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття заходів до забезпечення позову, то суд має констатувати наступне.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого:

згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції";

за результатами перевірки відповідно до частини п'ятої статті 57 цього Закону;

за результатами перегляду відповідно до частини третьої статті 58 цього Закону,

а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення Антимонопольного комітету України №551-р від 16.12.2016 року прийнято саме на підставі статей 48 і 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а отже положення ч. 4 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» щодо зупинення виконання рішення АМК на час розгляду справи господарським судом, поширюються на рішення, що є предметом спору у даній справі, а тому зупинення виконання оскаржуваного рішення АМК №551-р від 16.12.2016 року відбувається в силу норм закону. За таких обставин, потреби у вжитті таких заходів до забезпечення позову як зупинення виконання оскаржуваного рішення Антимонопольного комітету України, не має, як і підстав для вжиття таких заходів до забезпечення позову.

Щодо застосування такого заходу до забезпечення позову як зупинення нарахування пені за кожний день прострочення сплати штрафу, то суд зазначає, що відповідно до абзаців 3-5 частини п'ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

За таких обставин, зупинення нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного оскаржуваним рішенням АМК № 551-р від 16.12.2016 відбувається в силу приписів норм закону, а отже підстав для вжиття аналогічних заходів до забезпечення позову суд не вбачає.

Висновки суду щодо зупинення виконання оскаржуваного рішення Антимонопольного комітету України та зупинення нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного оскаржуваним рішенням АМК, повністю узгоджуються з викладеним у п. 20.2 та 21 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства».

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, про які клопоче позивач, не має, через немайновий характер спору та через встановлення на законодавчому рівні підстав для зупинення виконання оскаржуваного рішення та нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного оскаржуваним рішенням, що означає, що необхідності встановлювати такі заборони відповідачу судом у якості забезпечення позову, не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 136, 137, 139, 140, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Лідертано Холдінгс Лтд. про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 12.07.2018р.

3. Відповідно до підпункту 17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України дана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення. Згідно ч.8 ст.140 Господарського процесуального кодексу України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено та підписано 12.07.2018р.

Суддя Г.П. Бондаренко