ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2018 р.Справа № 922/1272/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Виконавчого комітету Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, смт. Рогань
до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської РДА
про стягнення 359733,23 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 02-25-800 від 10.05.18р.; ОСОБА_2, за довіреністю від 06.07.2018р.;

відповідача - ОСОБА_3, за довіреністю № 1879 від 08.06.18р.

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Роганської селищної ради звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації про стягнення надмірно сплачених грошових коштів в розмірі 359733,23 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що внаслідок розірвання договору та внесення позивачем попередньої оплати очікуваного обсягу споживання теплової енергії на рахунки теплопостачальної організації відбулося набуття грошових коштів попередньої оплати на підставі, яка відпала у зв`язку з довгостроковим розірванням договору, а тому вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.05.2018 року було прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 11.06.2018 року.

В судовому засіданні 11.06.2018 року на підставі заяви сторін про закриття підготовчого провадження і перехід до розгляду справи по суті, суд перейшов до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 25.06.2018 року було оголошено перерву до 09.07.2018 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 09.07.2018 року представник позивача надав клопотання про долучення документів (вх. № 19624).

Представник позивача в судовому засіданні 09.07.2018 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що внаслідок розірвання договору та внесення позивачем попередньої оплати очікуваного обсягу споживання теплової енергії на рахунки теплопостачальної організації відбулося набуття грошових коштів попередньої оплати на підставі, яка відпала у зв`язку з довгостроковим розірванням договору, а тому вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.07.2018 року проти позову не заперечував.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

13.02.2017 року між виконавчим комітетом Роганської селищної ради (позивач) та Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (теплопостачальна організація, відповідач) було укладено договір про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти № 25/01/17.

Пунктом 1.1 Договору визначено, що предметом цього Договору є код ДК 021:20-8 Пара, гаряча вода та повязана продукція (постачання теплової енергії).

Згідно з п.п. 1.2, 1.3, 1.5 договору місцем поставки теплової енергії є Україна, 62481, Харківська область, смт. Рогань, за адресами обєктів підпорядкованих замовнику (зазначені у Додатку І до цього Договору). Теплопостачальна організація зобовязується у період дії цього Договору постачати Споживачу теплову енергію в потрібних обсягах, а Споживач - прийняти і оплатити теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

Теплова енергія постачається Споживачу для цілей опалення в обсязі 2855,000 Гкал.

Строк поставки теплової енергії - від 01.01.2017 до 31.12.201 7.

Ціна Договору складає 5012066,70 грн. (пять мільйонів дванадцять тисяч шістдесят шість грн. 70 коп.) разом з ПДВ, як то передбачено п. 3.1 Договору.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, згідно з п. 4.1 Договору, проводяться шляхом перерахування коштів на рахунок теплопостачальної організації, вказаний у Договорі, відповідно до встановлених тарифів, діючих у період постачання теплової енергії та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності - розрахунковим способом до чинних нормативно-правових актів, або в інший формі, яка не суперечить чинному законодавству України. Розрахунковим періодом є місяць, за результатами якого підписується акт виконаних робіт з постачання теплової енергії за розрахунковий період (в 2-х примірниках).

Згідно з п. п. 4.2, 4.3 Договору факт отримання теплової енергії підтверджується актом виконаних робіт, який теплопостачальна організація до 10 числа кожного місяця надає на підпис Споживачеві разом з актом звіряння розрахунків. Споживач зобов'язаний підписати акти та повернути теплопостачальній організації протягом 3-х робочих днів. Якщо протягом зазначеного строку акти не підписані без мотивованого обґрунтування та не повернуті теплопостачальній організації, вони вважаються такими, що підписані належним чином та є підставою для оплати послуг.

Споживач здійснює попередню оплату. До початку розрахункового періоду Споживач сплачує теплопостачальній організації вартість очікуваного обсягу споживання теплової енергії у наступному розрахунковому періоді з урахуванням залишкової суми розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію Споживач здійснює до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Якщо обсяг фактично спожитої теплової енергії перевищує сплачений обсяг, вартість такого перевищення оплачується Споживачем не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Якщо фактичне споживання теплової енергії нижче від оплаченого обсягу, вартість такого перевищення зараховується в рахунок сплати обсягу спожитої теплової енергії в місяці, наступному за розрахунковим.

Окрім того, частиною 1 статті 25 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право отримувати від споживачів авансовий платіж, якщо це передбачено договором.

На виконання умов Договору позивачу було поставлено теплову енергію згідно актів виконаних робіт, які наявні в матеріалах справи (від 13.02.2017 року на суму 400975,43 грн., від 13.02.2017 року на суму 759994,48 грн., від 31.03.2017 року на суму 222943,58 грн., від 31.03.2017 року на суму 132716,89 грн., від 28.02.2017 року на суму 465056,24 грн., від 28.02.2017 року на суму 292322,52 грн.) на суму 2274009,14 грн.

Крім того, на виконання умов, укладеного між сторонами договору, позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 2500484,80 грн. на підставі платіжних доручень, які наявні в матеріалах справи, а саме: платіжне доручення № 464 від 23.02.2017 року на суму 117000,00 грн., платіжне доручення №466 від 23.02.2017 року на суму 210000,00 грн., платіжне доручення № 348 від 15.02.2017 року на суму 12198,86,00 грн., платіжне доручення №354 від 15.02.2017 року на суму 230922,62 грн.,платіжне доручення №359 від 15.02.2017 року на суму 12844,32 грн., платіжне доручення №331 від 15.02.2017 року на суму 10000,00 грн., платіжне доручення № 347 від 15.02.2017 року на суму 11330,73 грн., платіжне доручення №350 від 15.02.2017 року на суму 221982,13 грн., платіжне доручення №356 від 15.02.2017 року на суму 20000,00 грн., платіжне доручення № 358 від 15.02.2017 року на суму 54611,72 грн., платіжне доручення № 349 від 15.02.2017 року на суму 68170,41 грн., платіжне доручення № 352 від 15.02.2017 року на суму 196008,00 грн., платіжне доручення № 355 від 15.02.2017 року на суму 528007,00 грн.,платіжне доручення № 357 від 15.02.2017 року на суму 37350,00 грн., платіжне доручення № 360 від 15.02.2017 року на суму 89979,63 грн.

Між сторонами до вищевказаного Договору неодноразово укладалися додаткові угоди.

Так, Додатковою угодою № 1 до Договору № 25/01/17 від 13 лютого 2017 р. «Про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти» від 01.06.2017 Додаток 1 від 13.02.2017 р. «Перелік обєктів постачання теплової енергії» до Договору № 25/01/17 від 13 лютого 2017 р. змінено на Додаток 1 від 01.06.2017 р. до Договору № 25/01/17 від 13 лютого 2017 р.

У подальшому між позивачем та відповідачем 21.09.2017 було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 25/01/17 від 13 лютого 2017 р. «Про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти» від 01.06.2017, якою Договір № 25/01/17 розірвано з 01.08.2017 в частині постачання теплової енергії, а в частині взаємних розрахунків Договір діє до їх повного виконання.

Таким чином позивач зазначає, що враховуючи той факт, що вказаний Договір за домовленістю сторін було розірвано, у відповідача відпали правові підстави для подальшого утримання коштів попередньої оплати, перерахованих позивачем.

З метою підтвердження залишків розрахунків за теплову енергію, сторонами, було складено акт звірки на 01.02.2018.

Відповідно до вищевказаного акту звірки позивачем, в якості передплати, надмірно сплачено 359733,23 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 359733,23 грн. надмірно сплачених грошових коштів.

Відповідач у своєму відзиві та в судовому засіданні не заперечував проти позову.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна видокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, однією з підстав можливості застосування статті 1212 ЦК України є припинення зобов'язань сторін.

Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених законом, зокрема, виконанням, здійсненим належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов'язання належним чином розуміється реалізація зобов`язаною і управленою сторонами суб`єктивних прав і обов`язків, обумовлених цим зобов'язанням, у суворій відповідності з його змістом, тобто виконання належній особі, в належному місці, в належний строк, з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язання. Загальним щодо належного виконання господарських зобов'язань є відповідність виконання вимогам закону, іншого правового акта, договору, яким визначається зміст конкретного зобов'язання (суб`єктивні права та обов`язки його сторін). При припиненні зобов'язання останнє перестає існувати, і його учасників більше не пов`язують ті права та обов`язки, які раніше з нього випливали.

Як вже було встановлено судом, додатковою угодою № 2 від 21.09.2017 року, договір № 25/01/17 було розірвано з 01.08.2017 року.

Таким чином у відповідача відпали підстави для подальшого утримання коштів попередньої оплати, перерахованих позивачем.

Як на підтвердження суми грошових коштів, які підлягають поверненню відповідачем, позивачем надано акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого позивачем надмірно сплачено 359733,23 грн.

Проте дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 2500484,80 грн.

В той час, як згідно актів виконаних робіт, які наявні в матеріалах справи (від 13.02.2017 року на суму 400975,43 грн., від 13.02.2017 року на суму 759994,48 грн., від 31.03.2017 року на суму 222943,58 грн., від 31.03.2017 року на суму 132716,89 грн., від 28.02.2017 року на суму 465056,24 грн., від 28.02.2017 року на суму 292322052 грн.), позивачу було поставлено теплову енергію на суму 2274009,14 грн.

Таким чином, залишок невикористаних коштів, перерахованих позивачем за договором складає 226475,71 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведені обставини та приймаючи до уваги сплату грошових коштів позивачем в якості попередньої оплати за договором та розірвання договору сторонами, що призвело до залишку невикористаних коштів позивача в сумі 226475,71 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 226475,71 грн., у зв`язку з безпідставністю їх набуття відповідачем.

Щодо стягнення 133257,52 грн., то суд зазначає наступне.

На підтвердження залишку коштів в розмірі 133257,52 грн. позивачем було надано акт звірки взаємних розрахунків, підписаний сторонами.

В судовому засіданні позивачем було зазначено про те, що відповідні кошти є залишком раніше сплачених коштів позивача.

Проте суд вважає за необхідне зазначити, що акт звірки взаєморозрахунків не вважається документом, що підтверджує здійснення господарської операції між сторонами чи наявність зобовязання за господарським договором, оскільки він не відповідає вимогам, що ставляться до первинних документів.

Отже акт звірки взаєморозрахунків від 01.02.2018 року не підтверджує залишок невикористаних коштів позивача, у звязку з чим у суду відсутні підстави для визнання вимог у 133257,52 грн. на підставі такого доказу.

Разом з тим, судом встановлено, що інших доказів для підтвердження надмірно сплачених коштів у розмірі 133257,52 грн. позивачем не додано, а саме платіжні доручення , виписки банку тощо.

Акт звіряння взаємних розрахунків доводить лише обставини про звіряння сторонами розрахунків між собою за певний період часу чи на конкретну дату. Правильність (достовірність) показників дебіторської чи кредиторської заборгованості цим актом не підтверджується. Тому він не являється доказом про визнання боржником своїх грошових зобовязань перед кредитором.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 133257,52 грн., у зв`язку з недоведеністю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає до стягнення 3397,13 грн. витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Виконавчого комітету Роганської селищної ради Харківського району Харківської області (62481, Харківський район, смт Рогань, вул. 1-го Травня, 1, ) до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району ХРДА (62466, Харківський район, смт Хорошеве, вул. Горького, 1, ) відмовити частково.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району ХРДА (62466, Харківський район, смт Хорошеве, вул. Горького, 1, ) на користь Виконавчого комітету Роганської селищної ради Харківського району Харківської області (62481, Харківський район, смт Рогань, вул. 1-го Травня, 1, ) 226475,71 грн. надмірно сплачених коштів та 3397,14 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказі після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 133257,52 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 12.07.2018 р.

Суддя ОСОБА_4

922/1272/18