Р І Ш Е Н Н Я

19 липня 2018 року Справа № 913/933/17

Провадження №1/913/933/17

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Первомайськтеплокомуненерго Первомайської міської ради, м. Золоте Попаснянського району Луганської області

за участю третьої особи, яка не заявляє без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

про визнання протиправними дій відповідача та зобовязання його врегулювати з постачальником газу питання небалансу природного газу, який виник жовтні-грудні 2017 року

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання Бикова К.А.

В засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_2, представник за довіреністю № 13 від 26.12.2017;

від відповідача не викликався;

від третьої особи ОСОБА_3, представник за довіреністю № 14-77 від 14.04.2017;

Суть спору: про визнання протиправними дій відповідача щодо несанкціонованого відбору природного газу, які порушують права ПАТ Луганськгаз за умовами Типового договору розподілу природного газу № 09420W2A48AT016 від 01.01.2016, а також зобовязання відповідача врегулювати з постачальником газу НАК Нафтогаз України питання небалансу природного газу, який виник жовтні-грудні 2017 року (з урахуванням заяви позивача № 01-02-43/366 від 14.02.2018 про зміну предмету позову).

Так, відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 12 ГПК України розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, яке через складність спору недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У відповідності до протоколу судового засідання від 14.12.2017 суд до розгляду справи по суті не перейшов, а тому з наступного судового засідання, яке було призначено на 16.01.2018 (вже набув чинності Закон України № 2147-VIII), розгляд справи відбувався зі стадії підготовчого засідання.

У відзиві на позовну заяву від 22.01.2018 № 45 відповідач заперечує проти вимог позивача з посиланням на те, що відповідно до положень. 9.1 договору № 09420W2А48АТ016 від 01.01.2016 оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу в порядку та у випадках, передбачених Кодексом газорозподільних систем, у т.ч. у разі несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за цим договором, відсутності підтвердженого обсягу природного газу у споживача або перевищення його місячного підтвердженого обсягу природного газу. Відповідач стверджує, що його підприємство вжило всіх заходів для отримання планових обсягів газу на опалювальний сезон згідно укладеного договору у відповідності до звернень про виділення номінацій на природний газ. Як зазначає відповідач, виконати умови законодавства по врегулюванню питання погашення заборгованості за поставлений природний газ неможливо через відсутність органу місцевого самоврядування, що є власником КП Первомайськтеплокомуненерго.

Перед початком судового засідання 15.02.2018 позивач подав заяву № 01-02-43/366 від 14.02.2018 про зміну предмету позову, яку судом прийнято до розгляду, оскільки підстави нових вимог про зобовязання відповідача врегулювати з постачальником газу ПАТ НАК Нафтогаз України питання небалансу природного газу, який виник жовтні-грудні 2017 року є подібними до первісних вимог про зобовязання припинити дії щодо несанкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи ПАТ Луганськгаз.

У звязку з тим, що заявлені позовні вимоги про зобовязання відповідача врегулювати питання небалансу природного газу у спірний період з іншим субєктом господарювання - постачальником газу, суд на підставі ст. 50 ГПК України залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ.

Ухвалою від 15.02.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 913/37/18, по якій позов залишено без розгляду, тому 05.06.2018 суд поновив провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, яка розглядається судом у порядку загального позовного провадження, вислухавши представників сторін та третьої особи, суд встановив, що спір між сторонами виник з наступних причин.

Так, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Луганськгаз (позивач) здійснює господарську діяльність за рахунок отриманих доходів від розподілу та постачання природного газу, обслуговування систем газопостачання у Луганській області і це є основний напрямок діяльності товариства.

Як зазначає позивач, постачання природного газу здійснюється на підставі постанови КМ України від 22.03.2017 № 187 Про затвердження Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу.

Як свідчать матеріали справи, у січні 2016 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Луганськгаз (позивачем) та ОСОБА_1 підприємством Первомайськтеплокомуненерго Первомайської міської ради (відповідачем) шляхом підписання останнім заяви-приєднання № 09420W2А48АТ016 від 01.01.2016 було укладено договір на розподіл природного газу у відповідності до ст. 40 Закону України Про ринок природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу є публічним, він регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до обєктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Правове регулювання взаємовідносин оператора газорозподільних систем із субєктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газорозподільних систем, затв. постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494.

Відповідно до п. 1 глави 5 розділу VІ цього Кодексу споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та оператором ГРМ здійснюється за умови наявності у споживача (його постачальника) підтверджених обсягів природного газу (лімітів) на відповідний розрахунковий період та забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Матеріалами справи підтверджено, що 18.09.2017 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (третьою особою) та ОСОБА_1 підприємством Первомайськтеплокомуненерго Первомайської міської ради (відповідачем) було укладено договори № 5147/1718-КП-20, № 5148/1718-ТЕ-20, № 5149/1718-БО-20 постачання природного газу, за умовами яких постачальник зобовязався поставляти споживачу у жовтні-грудні 2017 року природний газ різним категоріям споживачів у певних визначених обсягах.

Таким чином у спірних правовідносинах позивач є підприємством, яке здійснює розподіл природного газу, третя особа постачальником природного газу, а відповідач є споживачем.

Як встановлено судом, у жовтні-листопаді 2017 року відповідач спожив газ за відсутності номінацій за укладеними договорами це замовлення замовника послуг транспортування, надана Оператору ГТС стосовно обсягів природного газу для споживача.

Так, за умовами п.п. 3.1, 3.2 Типового договору розподілу природного газу санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи здійснюється споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб споживача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим договором. Наявність підтвердженого обсягу природного газу споживача (його постачальника) доводиться до відома Оператора ГРМ у встановленому законодавством порядку Оператором ГТС, а до відома споживача його постачальником.

Позивач, звертаючись до суду з вимогами про визнання протиправними дій відповідача щодо несанкціонованого відбору природного газу у жовтні-листопаді 2017 року, зазначає, що КП Первомайськтеплокомуненерго Первомайської міської ради не мало права використовувати (споживати) природний газ із газорозподільної системи, оскільки у нього були відсутні виділені його постачальником ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України підтверджені обсяги на відповідний календарний період, що передбачено Типовим договором.

Як зазначено у письмових поясненнях третьої особи за листом від 22.06.2018 № 14/4-528 номінації за укладеними договорами не були виділені через значну заборгованість підприємства з оплати боргу за поставлений природний газ.

Факти несанкціонованого відбору газу відповідачем, тобто здійсненого з порушенням вимог Кодексу газорозподільних систем, підтверджені актами про порушення №№ 377-381 від 01.11.2017, в яких є відмітка про ознайомлення з документами представника споживача.

За даними позивача загальний обсяг спожитого відповідачем газу (без виділених та підтверджених постачальником номінацій) складає 88174,802 м.куб.

Крім цього, до справи додані численні акти від 07.11.2017 про ненадання представниками КП Первомайськтеплокомуненерго доступу працівникам ПАТ по газопостачанню та газифікації Луганськгаз до відповідного обладнання для проведення робіт з примусового відключення споживача від споживання природного газу (арк. справи 57-61, т. 1).

В обґрунтування позову позивач посилається на факти виставлення йому ПАТ Укртрансгаз актів із зазначенням обсягу негативного місячного небалансу підприємства ПАТ по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, які мають негативні наслідки у вигляді сплати послуг у підвищеному розмірі.

Також позивач посилається на значне недоотримання обігових коштів, що унеможливлює виконання товариством певних зобовязань (сплата податків, виплата заробітної плати) та просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо несанкціонованого відбору природного газу та зобовязати його врегулювати з постачальником газу НАК Нафтогаз України питання небалансу природного газу, який виник жовтні-грудні 2017 року.

У відзиві від 14.06.2018 на заяву позивача про зміну предмету позову відповідач зазначає, що його дії у спірний період не можуть бути кваліфіковані як несанкціонований відбір природного газу, оскільки в укладених між ним та ПАТ НАК Нафтогаз України договорах №№ 5147/1718-КП-20, 5142/1718-ТЕ-20, 5149/1718-БО-20 було чітко визначено планові обсяги постачання природного газу і перевищення таких обсягів не допущено. Також відповідач вказує, що згідно з п. 4 глави 5 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем якщо за підсумками місяця фактичний обєм (обсяг) споживання природного газу споживачем (побутовими споживачами) буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу, його (їх) постачальник має врегулювати обєми небалансу (дефіцит) природного газу відповідно до вимог Кодексу ГТС, тобто обовязок врегулювання питання небалансу покладений на постачальника за договором, на ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у поясненнях за листом від 22.06.2018 № 14/4-528 проти позову також заперечує та посилається на законність своїх дій щодо КП Первомайськтеплокомуненерго у спірний період, враховуючи наявність заборгованості відповідача за спожитий в минулі періоди природний газ, низький рівень розрахунків, а також відсутність підтвердженого планового обсягу в номінації.

Оцінивши матеріали справи, доводи сторін та третьої у сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Так, ст. 5 ГПК України передбачено, що господарський суд, здійснюючи правосуддя, захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як звісно, одним з елементів позову є предмет позову. Предмет позову матеріально правова вимога, заявлена позивачем у суд до відповідача відносно усунення допущеного відповідачем порушення права позивача.

Статтею 16 ЦК України визначено, якими способами захисту цивільних прав та інтересів здійснюється усунення допущеного відповідачем порушення права позивача, зокрема, припинення дії, яка порушує право; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб тощо.

Статтею 20 ГК України також визначено, якими способами захисту прав та інтересів здійснюється усунення допущеного відповідачем порушення права позивача,зокрема, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків тощо.

Вирішуючи спір в частині вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо несанкціонованого відбору природного газу за умовами Типового договору розподілу природного газу № 09420W2А48АТ016 від 01.01.2016, суд дійшов висновку, що цей спосіб захисту не відповідає закону та договору, оскільки фактично зведений до встановлення судом факту порушення умов договору, що завжди оцінюється судом у разі застосування певного виду відповідальності, передбаченої за порушення умов договору, але не як самостійна вимога.

Так, позивач посилається на порушення його права відносно ПАТ Укртрансгаз щодо наявності негативного місячного небалансу підприємства, наслідком чого може бути сплата послуг у підвищеному розмірі. Втім, у разі понесення таких витрат позивач вправі захистити своє право шляхом предявлення позову про відшкодування збитків. Наразі, у справі не бере участі ПАТ Укртрансгаз, що унеможливлює зясування цих обставин, тим більше, що плата у підвищеному розмірі за послугами спірного періоду ще не здійснювалась позивачем.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 Рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Обєднаного Королівства" (Chahal v.the United Kingdom (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі мірі правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобовязань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобовязань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий спосіб захисту повинен бути повним, та забезпечувати, таким чином, мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним та не може забезпечити поновлення прав позивача, а тому в частині вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо несанкціонованого відбору природного газу, які порушують права ПАТ Луганськгаз за умовами Типового договору розподілу природного газу № 09420W2A48AT016 від 01.01.2016 слід відмовити.

Щодо вимог позивача про зобовязання відповідача врегулювати з постачальником газу НАК Нафтогаз України питання небалансу природного газу, який виник жовтні-грудні 2017 року, то ці вимоги також є необґрунтованими, оскільки згідно з Кодексом газорозподільних систем обовязок по врегулюванню спірного питання покладено на постачальника газу (ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України третю особу), а не відповідача, який є споживачем, а саме:

- якщо за підсумками місяця фактичний обєм (обсяг) споживання природного газу споживачем (побутовими споживачами) буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу, його (їх) постачальник має врегулювати обєми небалансу (дефіцит) природного газу відповідно до вимог Кодексу ГТС (пункт 4 глави 5 пункт 4 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем).

Таким чином позовні вимоги про зобовязання відповідача врегулювати з постачальником газу питання небалансу природного газу протирічать закону, а тому є необґрунтованими.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити з підстав, вказаних вище, з віднесенням судових витрат на позивача у відповідності до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 129, 232-233, 236-241, 247 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, м. Сєвєродонецьк Луганської області до ОСОБА_1 підприємства Первомайськтеплокомуненерго Первомайської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, - ПАТ «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ про визнання протиправними дій щодо несанкціонованого відбору природного газу та зобовязання відповідача врегулювати з постачальником газу питання небалансу природного газу, який виник жовтні-грудні 2017 року, в і д м о в и т и.

2. Витрати по судовому збору покласти на позивача.

У відповідності до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлене 24.07.2018.

Суддя Н.М.Зюбанова