ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.07.2018 р. Справа№ 914/1042/18

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., при секретарі Палюх Г.І., розглянувши матеріали справи

за позовом:Товариство з обмеженою відповідальністю «Софро», смт.Жвирка, Львівська область;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокме», смт.Жвирка, Львівська область;
про:стягнення 12 439 066,76 грн. та розірвання договору поставки №1 від 02.01.2018р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 адвокат (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4462 від 29.08.2012р.); ОСОБА_2 директор;

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність б/н від 06.07.2018р.); ОСОБА_4 - адвокат (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1237 від 17.11.2006р.).

ВСТАНОВИВ:

06.06.2018р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Софро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокме» про стягнення 12 439 066,76 грн. та розірвання договору поставки №1 від 02.01.2018р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.06.2018р. суд залишив без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Софро» та надав строк для усунення недоліків. У звязку з усуненням допущених недоліків позовної заяви, 20.06.2018р. Господарським судом Львівської області винесено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.07.2018р. та призначено розгляд заяви про забезпечення позову в судове засідання з викликом сторін.

Одночасно з предявленням позову до Господарського суду Львівської області - 06.06.2018р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Софро» надійшла заява про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову, які належать ТОВ «Сокме» () та знаходяться на його рахунках, зокрема, але не виключно: ПАТ «Креді ОСОБА_5», МФО 300614, рахунок 8238 та інших фінансових установах.

Подана заява обґрунтована тим, що 02.01.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Софро» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокме» (покупець) укладено договір поставки №1, за яким постачальник взяв на себе зобовязання поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити фасади меблеві (товар), на умовах та в порядку, визначених цим договором. Як стверджує у заяві ТОВ «Софро» (постачальник) належним чином виконав взяті на себе зобовязання по договору, проте ТОВ «Сокме» (покупець) оплату за поставлений товар не здійснив, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 10 766 157,19 грн. без урахування штрафних санкцій. 27.04.2018р. ТОВ «Софро» (постачальник) надіслав на адресу ТОВ «Сокме» (покупець) претензію за вих. №73 від 27.04.2018р., в підтвердження чого долучив опис вкладення у цінний лист №137 від 02.05.2018р. про направлення ТОВ «Сокме» претензії, повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 02.05.2018р., фіскальний чек від 02.05.2018р. Як стверджує у заяві ТОВ «Софро», заборгованість відповідача (ТОВ «Сокме») складає більше 10 млн. грн., а сам відповідач не вчиняє жодних дій, направлених на її погашення. Необхідність вжиття заходів до забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що невжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що належить ТОВ «Сокме», може унеможливити в подальшому виконання рішення суду та стягнення вказаної заборгованості.

Представник позивача в підготовче засідання 09.07.2018р. зявився, підтримав заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову та додатково, усно обґрунтовував необхідність вжиття заходів до забезпечення позову тим, що позивачу стало відомо, про те, що відповідачем після подання позовної заяви до суду вчиняються дії по відчуженню належного відповідачу майна, в підтвердження чого позивач посилався на копії витягів з реєстру прав власності.

Проте, в судовому засіданні 09.07.2018р. представник позивача повідомив суд про те, що доказів, які б підтверджували факт вчинення відповідачем дій по відчуженню належного відповідачу майна у позивача немає.

Представники відповідача в підготовче засідання 09.07.2018р. зявилися, подали заперечення на заяву про вжиття заходів забезпечення позову за вих.№09/07/18-2 від 09.07.2018р. (вх.№25275/18 від 09.07.2018р.), в якій зазначають, що позивачем жодним чином не підтверджено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами наявності фактичних обставин, з якими повязується можливість застосування господарським судом певного виду забезпечення позову. Крім того, у поданому запереченні зазначили, що ТОВ «Сокме» (відповідач) не погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для забезпечення позову у звязку із можливим невиконанням відповідачем зобовязань за спірним договором поставки, оскільки такі обставини є безпосередньо предметом позову у даній справі, а факт можливого ухилення відповідача від виконання зобовязань не є встановленим та підлягає доведенню під час вирішення справи по суті і сам по собі не може свідчити про майбутнє ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Розглянувши у нарадчій кімнаті заяву про забезпечення позову, Господарський суд Львівської області дійшов висновку про відмову у її задоволенні. Роблячи такий висновок, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п.2, 4, 10 ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобовязання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Предметом спору у справі № 914/1042/18 є стягнення заборгованості за договором поставки №1 від 02.01.2018р. та розірвання договору поставки №1 від 02.01.2018р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Софро» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокме» (покупець), відповідно до якого постачальник зобовязувався поставити і передати у власність покупцю, а покупець прийняти й оплатити фасади меблеві (товар), на умовах та в порядку, визначених цим договором.

З урахуванням предмету позову у даній справі стягнення заборгованості в розмірі 12 439 066,76 грн. (10 766 157,19 грн. основний борг, 441 334,10 грн. штраф, 205 480,62 грн. пеня, 18 142,73 грн. три проценти річних та 7 952,12 грн. інфляційні нарахування) та розірвання договору поставки №1 від 02.01.2018р., звертаючись із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову, позивач мав довести на підставі належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, що майно, яке є у відповідачів на момент предявлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення в результаті обєктивних (відсутність грошових коштів для виконання зобовязань за спірними договорами, незадовільний фінансовий стан, наявність невиконаних безспірних зобовязань, відкритих виконавчих проваджень щодо відповідачів тощо) або субєктивних (вчинення відповідачами умисних дій, направлених на приховування або відчуження майна або вчинення інших дій з метою уникнення відповідальності за спірними договорами або перешкоджання законному стягненню зазначеної заборгованості) причин.

Суд не погоджується з доводами позивача (ТОВ «Софро») щодо наявності підстав для забезпечення позову у звязку із невиконанням відповідачем зобовязань за договором поставки, оскільки такі обставини є безпосередньо предметом позову у даній справі, а факт можливого ухилення відповідача від виконання зобовязань не є встановленим та підлягає доведенню під час вирішення справи по суті і сам по собі не може свідчити про майбутнє ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні та заявником суду не надані докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ТзОВ «Софро» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253-257 ГПК України.

Суддя Мазовіта А.Б.