ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

16 липня 2018 року Справа № 915/713/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,

розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства “Миколаївська теплоелектроцентраль”, Каботажний спуск, 18, м.Миколаїв, 54020

про стягнення з Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод», вул.Адміральська, 38, м.Миколаїв, 54001

заборгованості за теплову енергію в сумі 68 044,88 грн., інфляційних у розмірі 16 367,02 грн., 3% річних у розмірі 4539,20 грн. та пені у розмірі 38 406,84 грн.

09.07.2018 Приватне акціонерне товариство “Миколаївська теплоелектроцентраль” звернулось до господарського суду Миколаївської області із заявою №09.01/869 від 18.06.2018 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» заборгованості за теплову енергію в сумі 68 044,88 грн., інфляційних у розмірі 16 367,02 грн., 3% річних у розмірі 4539,20 грн. та пені у розмірі 38 406,84 грн.

Як на підставу заяви заявник посилається на неналежне виконання Державним підприємством «Миколаївський суднобудівний завод» умов Договору про постачання теплової енергії у гарячій воді в частині своєчасної оплати за надані заявником послуги.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

У відповідності до ч.1 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред’явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.2 ст.150 ГПК України, у заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім’я (прізвище, ім’я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім’я (прізвище, ім’я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов’язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Так, Приватним акціонерним товариством “Миколаївська теплоелектроцентраль” заявлено вимоги про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» інфляційних у розмірі 16 367,02 грн., 3% річних у розмірі 4539,20 грн. та пені у розмірі 38 406,84 грн.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже згідно норм ст.230 ГК України вимога про стягнення пені є вимогою про стягнення штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання, а сама пеня є видом забезпечення виконання зобов’язання та відповідальності за порушення грошового зобов’язання.

Частиною 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги про стягнення пені у розмірі 38 406,84 грн., інфляційних втрат у розмірі 367,02 грн., 3% річних у розмірі 4 539,20 грн. не відповідають вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором.

Крім того, суд прийшов до висновку про необхідність розгляду вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат окремо у позовному провадженні, з дослідженням та перевіркою судом нарахованих сум, підстав таких нарахувань, періодів, тому суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з

підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Крім того, заявником у прохальній частині заяви заявлено вимогу про стягнення з Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» основної заборгованості за теплову енергію у розмірі 68 044,88 грн., у наданому до заяві розрахунку заявник вказує суму основної заборгованості 38 406,84 грн. З тексту заяви про видачу судового наказу є незрозумілим, яку саме суму основної заборгованості за договором просить стягнути заявник (68 044,88 грн. або 38 406,84 грн.).

Оскільки вимоги заявника щодо стягнення основної заборгованості за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді №2439 є не уточненими, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу в частині цих вимог на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись п.4 ч.2 ст.150, п.1, п.3 ч.1 ст.152, ч.2 ст. 152, ст.153 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному акціонерному товариства “Миколаївська

теплоелектроцентраль” у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» заборгованості за теплову енергію в сумі 68 044,88 грн., інфляційних у розмірі 16 367,02 грн., 3% річних у розмірі 4539,20 грн. та пені у розмірі 38 406,84 грн.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ГПК України, ухвала про відмову у видачі судового наказу може бути оскаржена в апеляційному порядку у строки визначені ст.256 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.07.2018

Суддя                                                              Н.О.Семенчук