РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2018Справа № 905/657/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі

регіональної філії «Донецька залізниця»

про стягнення 41.668,59 грн.

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

25.05.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення 41.668,59 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів № 0103/11437 від 15.09.2014, згідно договору перевезення, оформленого залізничною накладною № 42477224, на адресу позивача надійшов вантаж - високо летуче коксівне вугілля Toms Creek, вантажовідправником якого є Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний». Проте, на станції Авдіївка Донецької залізниці була виявлена недостача вантажу у вагонах № 62256581 та № 56372758 у кількості 9650 кг, внаслідок чого позивачу були спричинені збитки, які відповідач, як перевізник зобов'язаний відшкодувати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 відкрито провадження у справі № 905/657/18 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 29.05.2018 було направлено ПАТ «Українська залізниця» рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 648 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, яка згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є його місцезнаходженням, а також направлено на адресу регіональної філії «Донецька залізниця» 84400, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 800.

Відповідач ухвалу суду від 29.05.2018, надіслану за вказаними вище адресами, отримав 04.06.2018 та 05.06.2018, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення за № 648 та № 800, а отже відповідач мав подати відзив до 20.06.2018 включно.

12.07.2018 регіональною філією «Донецька залізниця» до відділу діловодства суду подано відзив на позовну заяву, який не приймається судом до уваги оскільки

по-перше відзив поданий з пропущенням встановленого строку для його подачі без клопотання про поновлення цього строку із зазначенням поважних причин неможливості подачі відзиву вчасно;

по-друге відзив підписаний представником регіональної філії «Донецька залізниця» ОСОБА_1 на підставі довіреності від 01.11.2017, яка видана в.о. головного інженера - першого заступника директора регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 та в.о. заступника директора регіональної філії з рухомого складу і матеріально-технічного постачання регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_3, проте доказів, які б підтверджували повноваження зазначених осіб в якості виконуючих обов'язки не подано. Крім того, не подано доказів, що свідчать про наявність у вказаних осіб повноважень на здійснення представництва інтересів ПАТ «Українська залізниця».

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.09.2014 між Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (покупець) укладено договір купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів № 0103/11437 (далі - договір купівлі продажу), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити сировинні, паливно-енергетичні або матеріально-технічні ресурси (далі - ресурси) на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з п. 3.1 договору купівлі-продажу постачальник зобов'язується поставити ресурси на умовах поставки, указаних в специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційного терміну «Інкотермс» в редакції 2000 року.

Відповідно до специфікації № 403 від 01.12.2017 постачальник має передати покупцю високо летюче коксівне вугілля ТОМС КРИК у кількості 45956 т загальною вартістю 267.931.016,78 грн. (5.830,16 грн. за 1 тонну).

Додатковою угодою № 47 від 01.12.2017 сторони дійшли згоди що специфікацією № 403 від 01.12.2017 за відвантажене у період з 01.12.2017 по 15.12.2017 високо летуче коксівне вугілля в кількості 26.741,90 тонн встановити ціну в розмірі 6.047,68 грн. за 1 тонну, загальна сума становить 273.748.021,85 грн.

Додатковою угодою № 47/1 від 16.12.2017 сторони дійшли згоди викласти специфікацію № 403 від 01.12.2017 в новій редакції, згідно якої постачальник мав поставити високо летюче коксівне вугілля ТОМС КРИК у період з 01.12.2017 по 15.12.2017 у кількості 26.741,90 тонн вартістю 161.726.667,73 грн. та у період з 16.12.2017 по 26.12.2017 у кількості 19685 тонн вартістю 119.935.508,16 грн., загалом на суму 281.662.175,89 грн.

09.12.2017 Державне підприємство «Морський торгівельний порт «Южний», як вантажовідправник, за накладною № 42477224 відправив на станцію Авдіївка Донецької залізниці вагони з вантажем високо летуче коксівне вугілля ТОМС КРИК на адресу ПАТ ««Авдіївський коксохімічний завод» вагони № 62256581 та № 56372758.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що під час прибуття вагонів на станцію призначення було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у накладній та є меншою, тому відповідач має відшкодувати збитки у вигляді вартості втраченого вантажу в сумі 41.668,59 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 306 Господарського кодексу України встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Як передбачено ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України, п. 22 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (надалі - Статут), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), а у даному випадку спірний вагон є напіввагоном, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до накладної № 42477224 вантаж (високо летюче коксівне вугілля) завантажено відправником насипом та маркований вапном.

З матеріалів справи вбачається, що при відправленні вантажу у залізничній накладній № 42477224 від 09.12.2017 зазначено, що загальна маса вантажу (високо летюче коксівне вугілля) у вагоні № 62256581 складає 69400 кг та у вагоні № 56372758 складає 68650 кг.

Згідно з ст. 24 Статуту залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Доказів того, що залізницею при прийняті вантажу до відправлення було перевірено правильність відомостей в накладній № 42477224 від 09.12.2017 щодо фактичної маси вантажу у вагонах № 62256581 та № 56372758 та встановлено її невідповідність не подано.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до п. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин як невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Як свідчать матеріали справи, по прибуттю на станцію Авдіївка Донецької залізниці у вагонах було виявлено недостачу вантажу, а саме у вагоні № 62256581 в кількості 2400 кг, про що складено комерційний акт № 482803/412 від 14.12.2017 та у вагоні № 56372758 в кількості 7250 кг, про що складено комерційний акт № 482803/413 від 14.12.2017.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно із статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Згідно ст. 115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість втраченого вантажу визначена з урахуванням додаткової угоди № 47/1 від 16.12.2017 до договору купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів № 0103/11437 від 15.09.2014.

Сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 62256581 складає 1388 кг (69400 кг * 2%), а кількість фактичної недостачі становить 2400 кг (2400 кг (недостача зазначена у комерційному акті № 482803/412 від 14.12.2017) - 1388 кг (сума норми природної втрати) = 1012 кг), сума втраченого вантажу 6.108,17 грн.

Сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 67170860 складає 1369 кг (68450 кг * 2%), а кількість фактичної недостачі становить 7250 кг (7250 кг (недостача зазначена у комерційному акті № 482803/413 від 14.12.2017) - 1369 кг (сума норми природної втрати) = 5881 кг), сума втраченого вантажу 35.560,42 грн.

Відповідно до п. 2.7 роз'яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 130 Статуту право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, ) 41.668 (сорок одна тисяча шістсот шістдесят вісім) грн. 59 коп. збитків, 1.762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова