РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2018 Справа № 910/3441/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Бродівське лісове господарство»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент»

про стягнення 158 354, 05 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Гейвич М.М. - ордер серії ЛВ № 099156 від 04.04.2018;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Бродівське лісове господарство» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент» (далі - відповідач) про стягнення 158 354, 05 грн., з яких 111 150, 00 грн. основного боргу, 38 425, 05 грн. інфляційних втрат, 8 779, 00 грн. 3 % річних. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 375, 31 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10 000, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки товару № 26 від 12.05.2015 року в частині здійснення повної та своєчасної оплати товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/3441/18, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 26.04.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.04.2018 судове засідання відкладено на 23.05.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.05.2018 судове засідання відкладено на 11.06.2018 року.

07 червня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано клопотання № 250 від 05.06.2018 про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

11.06.2018 року судове засідання не відбулось у зв'язку з проходженням суддею Літвіновою М.Є. процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.06.2018 судове засідання у справі № 910/3441/18 призначено на 02.07.2018 року.

18 червня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву б/н від 08.06.2018, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки передбачену Договором лісопродукцію він не отримував, в наданих позивачем залізничних накладних відсутні відмітки про отримання вантажу та зазначено іншого вантажоотримувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон».

02 липня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано відповідь на відзив б/н від 27.06.2018, відповідно до змісту якої позивач вважає відзив відповідача таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України.

У судовому засіданні 02.07.2018 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 02.07.2018 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Разом з цим, частина 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 02.07.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2015 року між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) було укладено Договір поставки № 26 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупцю замовлений товар, (лісоматеріали та інший товар, відповідно до Специфікації - Додаток № 1 до цього Договору), а Покупець зобов'язується своєчасно прийняти замовлений товар, та здійснити його оплату на умовах даного Договору.

Згідно з пунктом 2.1. Договору ціна, кількість товару, що підлягають виготовленню та поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами визначаються у Специфікації - Додатку № 1 до цього Договору.

Загальна кількість товару остаточно визначається по фактично відвантаженій кількості, згідно накладних (пункт 2.2. Договору).

Відповідно до пункту 3.1. Договору загальна сума цього Договору відповідно до Специфікації - Додатку до цього Договору № 1 становить 22 500, 00 грн., в тому числі ПДВ (3 750, 00 грн.).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що поставка товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року, з врахуванням особливостей встановлених цим Договором. У разі виникнення розбіжностей між текстом договору та термінологією "Інкотермс" перевага надається тексту Договору.

Постачальник поставляє товар на умовах СРТ станція визначена у Специфікації Додаток № 1 до цього Договору. Право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця в момент передачі товару Перевізнику на станції відправлення, що підтверджується відміткою в залізничній накладній (пункт 5.2. Договору).

Відповідно до пункту 5.3. Договору Постачальник зобов'язується поставити Покупцю товар до 20 травня 2015 року. Терміни поставки товару погоджені сторонами у Додатку № 2 до цього Договору.

Згідно з пунктом 7.2. Договору оплата за товар здійснюється Покупцем на підставі цього Договору згідно Плану фінансування (Додаток № 3 до Договору). Покупець сплачує Постачальнику вартість поставленого товару та доставки товару в межах суми цього Договору але не більше фактичної вартості поставленого товару та фактичної вартості доставки товару відповідно до підтверджуючих документів.

За умовами пункту 7.5. Договору кількість отриманого товару при розрахунках сторони визначають кожний місяць на підставі накладних станом на 24-у годину останнього дня місяця, про що сторони підписують акт звірки взаєморозрахунків. Покупець зобов'язаний після надання Постачальником Акту звірки, інших документів підписати їх та поставити печатку і в термін не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання документів повернути Постачальнику.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до "31" грудня 2015 pоку, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього Договору, жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію Договору, його дія автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (пункт 10.1. Договору).

Відповідно до пункту 11.5. Договору якщо одержувачем товару вказано третю особу, така обставина не є заміною сторони у Договорі, тобто зобов'язаною особою за цим Договором залишається Замовник, який повинен здійснити оплату поставленого товару.

Додатком № 1 до Договору передбачено обсяг продукції, яку позивач зобов'язався поставити відповідачу: жердини хвойних порід, d 70мм, довж.4,5 або 6,0 м, кількість 50 м.куб., ціна з ПДВ/м.куб. - 450, 00 грн., вартість 22 500, 00 грн. Станція - Рубіжне.

19 червня 2015 року сторони уклали Додаток № 2 до Договору, яким визначили додатковий обсяг продукції, яку позивач зобов'язався поставити відповідачу: жердини хвойних порід, d 70мм, довж.3,2 або 4,0 м, кількість 197 м.куб., ціна з ПДВ/м.куб. - 450, 00 грн., вартість 88 650, 00 грн. Станція - Рубіжне.

Отже, всього по Договору позивач зобов'язався поставити відповідачу 247, 00 м.куб. жердини хвойних порід на загальну суму 111 150, 00 грн.

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 111 150, 00 грн. що підтверджується рахунком на оплату № 152 від 15.05.2015 року на суму 22 500,00 грн. та залізничною накладною № 36731701 від 14.05.2015 року (вантаж одержано 18.05.2015 року); рахунком-фактурою № СФ-0000211 від 22.06.2015 року на суму 22 050,00 грн. та залізничною накладною № 37218831 від 22.06.2015 року (вантаж одержано 27.06.2015 року); рахунком-фактурою № СФ-0000219 від 24.06.2015 року на суму 22 050,00 грн. та залізничною накладною № 37244910 від 24.06.2015 року (вантаж одержано 30.06.2015 року); рахунком-фактурою № СФ-0000221 від 25.06.2015 року на суму 22 050,00 грн. та залізничною накладною № 37274040 від 26.06.2015 року (вантаж одержано 01.07.2015 року); рахунком-фактурою № СФ-0000225 від 26.06.2015 року на суму 22 500,00 грн. та залізничною накладною № 37257482 від 25.06.2015 року (вантаж одержано 30.06.2015 року).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 5.2. Договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару перевізнику на станції відправлення, що підтверджується відміткою в залізничній накладній.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві (частина 2 статті 664 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Таким чином, оскільки відповідач прийняв товар, однак в обумовлений Договором строк не оплатив його вартості, відповідний борг в сумі 111 150, 00 грн., який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з нього в судовому порядку.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, суд зазначає наступне.

У відзиві на позов відповідач стверджує, що передбачену Договором лісопродукцію він не отримував, а надані позивачем документи не є належними та допустимими доказами на підтвердження поставки товару позивачем, оскільки наявні в матеріалах справи залізничні накладні не містять відміток про одержання відповідачем товару, графа № 53 не заповнена.

Проте, суд вважає вказані доводи відповідача безпідставними та до уваги не приймає.

Так, пунктом 5.1. Договору передбачено, що поставка товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року, з врахуванням особливостей встановлених цим Договором. У разі виникнення розбіжностей між текстом договору та термінологією "Інкотермс" перевага надається тексту Договору.

Постачальник поставляє товар на умовах СРТ станція визначена у Специфікації Додаток № 1 до цього Договору. Право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця в момент передачі товару Перевізнику на станції відправлення, що підтверджується відміткою в залізничній накладній (пункт 5.2. Договору).

Частина 2 статті 664 Цивільного кодексу України передбачає, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

З аналізу пунктів 5.1., 5.2. Договору та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України вбачається, що обов'язок оплатити товар виникає у відповідача в момент його одержання, який настає при переданні позивачем товару Перевізнику.

Як зазначалось вище, з наявних в матеріалах справи залізничних накладних № 36731701, № 37218831, № 37244910, № 37274040, № 37257482 вбачається, що позивач передав лісопродукцію Перевізнику для перевезення 14.05.2015 року, 22.05.2015 року, 24.06.2015 року, 25.06.2015 року та 26.06.2015 року відповідно, що підтверджується наявними на них відбитками календарного штемпелю станції відправлення та відмітками електронно-цифрового підпису відправника.

Крім того, згідно з листа Філії «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № ЦТЛ-19/862 від 01.06.2018 підтвердженням про одержання вантажу в даних накладних є те, що одержувачем ТОВ «Трансвагон» у графі № 53 «Підтвердження одержання вантажу. Вантаж одержав» зазначено «Довіреність № 1 від 01.05.2015 НОМЕР_1 ОСОБА_3 «ЕЦП» 18.05.2018 08:49», відповідно до розділу 4 Додатку 3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2014 за № 864/5085.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що у залізничних накладних у графі вантажоодержувач визначено одержувачем вантажу Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», в той час як спірний Договір було укладено між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аеровент», відтак одержувачем вантажу за вказаним Договором є відповідач, а жодної інформації про визначення вантажоодержувачем за вказаним Договором саме ТОВ «Трансвагон» матеріали справи не містять.

Проте, дослідивши зміст залізничних накладних судом встановлено, що у графі 7 зазначено, вантаж передано для Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент». При цьому, за умовами пункту 11.5. Договору якщо одержувачем товару вказано третю особу, така обставина не є заміною сторони у Договорі, тобто зобов'язаною особою за цим Договором залишається Замовник, який повинен здійснити оплату поставленого товару.

Так само, не приймаються судом до уваги доводи відповідача в частині того, що він не укладав специфікацій, на які міститься посилання у графі 9 залізничних накладних, а саме на специфікації № 192 від 14.05.2015, № 241 від 22.06.2015, № 246-2 від 24.06.2018, № 249-1 від 26.06.2018, № 249-2 від 26.06.2018, № 248-1 від 25.06.2018, № 248-2 від 25.06.2018, оскільки відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вказані у графі 9 залізничних накладних документи є документами, доданими відправником, необхідні для здійснення перевезень, відповідно до правил оформлення перевізних документів, а також документами, необхідними для виконання митних та інших адміністративних правил.

Враховуючи вищевикладене, наведені відповідачем аргументи не спростовують тверджень позивача щодо поставки за спірним Договором лісопродукції на суму 111 150, 00 грн. та не нівелюють обов'язок відповідача в частині її оплати.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення 38 425, 05 грн. інфляційних втрат та 8 779, 00 грн. 3% річних суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено обґрунтованість заявлених позовних вимог, вони підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Що стосується судових витрат позивача, пов'язаних з професійною правничою допомогою адвоката в сумі 10 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивачем надано Договір № 15/03/18 від 15.03.2018 про надання правничої дороги, укладений між позивачем та Адвокатським об'єднанням «Парпан і партнери», платіжне доручення № 762 від 19.03.2018 про оплату послуг адвоката в сумі 10 000, 00 грн. та розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, в матеріалах справи наявне Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Гейвич Михайла Миколайовича.

Проте, суд зазначає, що відповідно до положень статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України. До Єдиного реєстру адвокатів України вносяться такі відомості: 1) прізвище, ім'я та по батькові адвоката; 2) номер і дата видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, номер і дата прийняття рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (номер і дата прийняття рішення про включення адвоката іноземної держави до Єдиного реєстру адвокатів України); 3) найменування і місцезнаходження організаційної форми адвокатської діяльності, номери засобів зв'язку; 4) адреса робочого місця адвоката, номери засобів зв'язку; 5) інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю; 6) інші відомості, передбачені цим Законом.

Згідно з п. 1.1. Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 26 від 17.12.2012 (із змінами та доповненнями) Єдиний реєстр адвокатів України - це електронна база даних, яка містить відомості про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» набули права на зайняття адвокатською діяльністю, та про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності.

Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі адвокатів України (інформаційний ресурс http://erau.unba.org.ua/profile/55718) міститься профайл адвоката Гейвич Михайла Миколайовича, що обліковується в Раді адвокатів Львівської області із зазначенням відомостей, передбачених частиною 2 статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

При цьому, інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю в профайлі адвоката Гейвич Михайла Миколайовича відсутня.

Положеннями частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката відповідачем не подавалось.

Зважаючи на відсутність заперечень відповідача стосовно розміру заявлених до стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000, 00 грн., перевіривши надані позивачем документи на підтвердження таких витрат, суд відповідно до пункту 1 статті 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача в цій частині покладає на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-80, 86, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент» про стягнення 158 354, 05 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" (03680, місто Київ, вулиця Пшенична, будинок 4; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32110708) на користь Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» (80602, Львівська область, Бродівський район, місто Броди, вулиця Низька, будинок 15, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00992444) 111 150 (сто одинадцять тисяч сто п'ятдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 38 425 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять п'ять) грн. 05 коп. інфляційних втрат, 8 779 (вісім тисяч сімсот сімдесят дев'ять) грн. 00 коп. 3 % річних, 2 375 (дві тисячі триста сімдесят п'ять) грн. 31 коп. судового збору та 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 23.07.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова