Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/206/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Зоренко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Купар І.Ю.- дов. № 6-03/52 від 28.12.2017

від відповідачів: 1.Томчук М. С., довіреність № 728 від 25.01.18;

від відповідача 2: Летушев М.Ф., дов. від 01.02.2018

від третьої особи: Кулик Т.Б.,(ордер ЖТ№10135 від 16.04.2018).

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до 1. Військової частини НОМЕР_1

2. ВЧ польова пошта НОМЕР_2 (Військової частини НОМЕР_3 )

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення 43997,33 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 , сплаченого страхового відшкодування в розмірі 43997,33грн. та 1016,00грн. витрат за послуги аварійного комісара.

Ухвалою господарського суду від 21.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 17.04.2018.

Ухвалою господарського суду від 17.05.2018 залучено до участі у справі співвідповідача - ВЧ польова пошта НОМЕР_2 , продовжено строк підготовчого засідання по 20.06.2018, відкладено підготовче засідання на 12.06.2018.

В підготовчому засіданні від 12.06.2016 суд відмовив в задоволені клопотання представника позивача про залучення до участі у справі як співвідповідача військової частини НОМЕР_4 .

Крім того, ухвалою від 12.06.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.07.2018.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач в силу положень ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснивши виплату страхового відшкодування в сумі 43997,33 грн., отримав право на звернення із регресним позовом до власника транспортного засобу, який заподіяв шкоду.

Представник відповідача-1 - Військової частини НОМЕР_1 заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 71-73).

Зокрема, зазначає, що транспортний засіб «МАЗ 537» д.н.з НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_1 під час здійснення ДТП, у військовій частині НОМЕР_1 на обліку не перебував.

Пояснив, що ДТП 19.07.2014 було вчинено військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , але в цей момент, ОСОБА_1 перебував у службовому відрядженні і виконував накази та розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Разом з тим, 17.05.2018 відповідачем -1 подано заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що строк позовної давності за позовними вимогами сплинув 12.02.2018, в той час як позивач звернувся до суду в березні 2018 року (а.с. 136-137).

Представник відповідача 2 - ВЧ польова пошта НОМЕР_2 в судовому засіданні вказав, що наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 з 30 червня 2017 введено в дію умовне найменування "Військова частина НОМЕР_3 " (а.с. 180), тобто змінено назву відповідача. З огляду на викладене другим відповідачем слід вважати Військову частину НОМЕР_3 .

Водночас, представник другого відповідача заперечив проти позову в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві (а.с. 177-178).

Заперечуючи проти позову, відповідач-2 зазначає, що солдат ОСОБА_1 згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 83 від 31 липня 2014 року був зарахований до списків тимчасово прибулого особового складу з військової частини польова пошта НОМЕР_6 м.Бердичів (транспортна група) та зарахований на котлове забезпечення з 01 серпня 2014 року.

Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 109 від 27 серпня 2014 року солдата ОСОБА_1 виключено з 27 серпня 2014 року із списків тимчасово прибулого особового складу з військової частини - польова пошта НОМЕР_6 м.Бердичів (транспортна група).

Вказує, що автомобіль МАЗ-357, д.н.з. НОМЕР_5 , за участю якого сталось ДТП, по обліках військової частини польова пошта НОМЕР_2 в 2014 році не рахувався.

За вказаних обставин просить відмовити в задоволені позову.

Представник третьої особи проти позовних вимог заперечила з підстав, зазначених у поясненнях (а.с. 125-127).

Зокрема, свої заперечення представник третьої особи ґрунтує та тому, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення судовим актом не встановлена.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.10.2014 № 274/4857/14-п справу було закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Розгляд справи по суті не проводився та вина ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не встановлювалась, що виключає настання відповідальності за ст. 1166 ЦК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

За поясненнями позивача 19 липня 2014 року о 03 годині 30 хвилин на автодорозі Харків-Сімферополь 450 км+ 550 км відбулось зіткнення автомобіля МАЗ 537, д.н. військові НОМЕР_5 з автомобілем ГАЗ 3302 ЗНГ, д.н.з. НОМЕР_7 .

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.10.2014 у справі № 274/4857/14-п, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП (а.с. 25).

Позивач зазначає, що в результаті зазначеного ДТП був пошкоджений автомобіль "ГАЗ 3302 ЗНГ", д.н.з НОМЕР_7 , власником якого є ОСОБА_2 , цивільно правова відповідальність якого була застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/9487975, укладеного зі страховою компанією ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", строк дії якого з 20.01.2014 по 19.01.2015 (а.с. 23).

28.07.2014 потерпілий внаслідок ДТП - ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі- МТСБУ) з повідомленням про дорожньо- транспортну пригоду (а.с.21).

22.08.2014 складено висновок №2171 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ .

Відповідно до вказаного висновку, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля ГАЗ 3320, державний номер НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_8 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 44147,33 грн. без ПДВ та 52976,80 грн. з урахуванням ПДВ. (а.с. 26-41).

24.11.2014 потерпілий внаслідок ДТП звернувся з заявою до позивача про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталась 19.07.2014 (а.с. 22).

13.02.2015 ОСОБА_2 на підставі ст. 41 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування згідно наказу № 719 від 10.02.2015 в сумі 43997,33 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1/24116 (а.с.43).

Крім того, позивачем згідно платіжного доручення № 8860 від 22.12.2014 сплачено послуги аварійного комісара в сумі 1016,58 грн. (а.с. 48).

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП, в результаті якого було завдано шкоди автомобілю ГАЗ 3320 державний номер НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 знаходився на військовій службі у Збройних силах України.

Так, згідно наказу № 61 від 21.03.2014 року ОСОБА_1 прибув до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби та був зарахований до списків особового складу (а.с. 74).

Відповідно до витягу з наказу №55 від 09.03.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас (а.с. 75).

Згідно витягу з наказу №64 від 01.07.2014 Голода Р.В. було відправлено у відрядження до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , де ОСОБА_1 перебував до 01.09.2014 року (а.с. 75,76).

Оскільки позивачем здійснено страхове відшкодування, в порядку п. 38.2 ст. 38 38.2 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", він звернувся з позовом до відповідачів про стягнення в солідарному порядку, в порядку регресу, сплаченого страхового відшкодування в розмірі 43997,33 грн. та вартість послуг аварійного комісара в розмірі 1016,58 грн.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, надавши правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідачів виплаченої потерпілій особі шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки завданої внаслідок ДТП.

Статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно положень статті 29 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством.

Відповідно до пунктів 34.1, 34.2. статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Приписами пп. а) ч.1 п 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Як досліджено вище, позивач на підставі п 41.1 ст. 41 вищезазначеного закону здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі у сумі 43997,33 грн.

За змістом ст. 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

Згідно з пп. 38.2.1 п. 38.2 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ, після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка її завдала. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відповідальність покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, навіть якщо ця особа безпосередньо не здійснювала експлуатації цього джерела.

За приписами ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Враховуючи норми вищезазначених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що МТСБУ, в контексті правовідносин, які склались в даній справі, наділений правом подати регресний позов до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В даному випадку позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, в порядку регресу звернувся до відповідачів - Військова частина НОМЕР_1 та Військова частина НОМЕР_3 (ВЧ польова пошта НОМЕР_2 ), як до осіб, з якими під час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом МАЗ 537", д.н.з НОМЕР_5 .

Суд звертає увагу, що якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відповідальність покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, тобто першочерговим у визначені особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду є власник такого джерела.

Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Частинами 1, 2 ст. 3 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних силах України" визначено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.

Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачам або одному з відповідачів на праві оперативного управління належить автомобіль МАЗ 537", д.н.з НОМЕР_5 , за участю якого сталось ДТП 19.07.2014, внаслідок якого було завдано шкоди автомобілю потерпілої особи.

Натомість, в матеріалах справи міститься лист т.в.о начальника Військової служби правопорядку у Збройних силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 06.06.2018 № 306/4/3364 (а.с. 159), відповідно до якого транспортний засіб "МАЗ*537" державний номерний знак НОМЕР_5 у підрозділах військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України не реєструвався та на обліку не перебуває.

Разом з тим вказано, що у ВІБДР на обліку 2014 року (19.07.2014) перебуває ДТП за участю транспортного засобу "МАЗ-537" державний номерний знак НОМЕР_9 , який належить військовій частині НОМЕР_4 (67570, с.Чорноморське, Лиманський район, Одеської області).

Довідково також зазначено про те, що автомобіль "МАЗ-537" шасі № НОМЕР_10 , 1988 р.в., державний номерний знак НОМЕР_9 зареєстрований відділом ВІБДР Південного територіального управління Військової служби правопорядку , перебуває на обліку з 15.06.2009, технічний талон транспортного засобу Збройних Сил України ПД № 019584.

Суд зауважує, що відповідачі у своїх письмових відзивах зазначають про те, що автомобіль марки МАЗ- 357 д.н.з НОМЕР_5 на їх обліках не рахується та не рахувався на момент скоєння ДТП.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, оскільки позивачем не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що автомобіль, яким керувала третя особа - Голод Р.В. під час скоєння ДТП, внаслідок якої було завдано шкоди автомобілю ГАЗ 3320, державний номер НОМЕР_7 на праві оперативного управління належить відповідачам, суд дійшов висновку, що позивач в порушення норм пп. 38.2.1 п. 38.2 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звернувся до суду до юридичних осіб (відповідачів), які не мають відповідати перед позивачем за зобов`язаннями.

Отже, позовні вимоги є безпідставними, не доведеними в порядку визначеному ГПК України, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стосовно заперечень третьої особи щодо відсутності вини ОСОБА_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, то суд не надає оцінки останнім, оскільки дійшов висновку, що позивачем пред`явлено позов до осіб, які не мають відповідати перед позивачем щодо відшкодування сплаченого позивачем страхового відшкодування.

Щодо заяви відповідача -1 про застосування строків позовної давності, то суд зазначає про наступне.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові з підстав його необґрунтованості, не підлягає й застосуванню строк позовної давності.

На підставі ст. 129 ГПК України, витрати, пов`язані з оплатою судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.07.18

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:
1- в справу
2- позивачу (рек. з пов.)
3- відповідачу ВЧ А 3091 (рек. з повід)
4- відповідачу ВЧ НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) ( рек. з пов.)
5- третій особі (Голод Р.В.) ( АДРЕСА_2 ) (рек. з повід).