ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

16 липня 2018 року Справа 923/646/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд" про забезпечення позову у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд", м.Херсон

до відповідача: Житлово-будівельного кооперативу "Нове Місто", м.Херсон

про визнання договору суборенди земельної ділянки недійсним

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд", м.Херсон звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до відповідача Житлово-будівельного кооперативну "Нове Місто", м.Херсон про визнання договору суборенди земельної ділянки недійсним.

Одночасно із поданням позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи заяву ТОВ "Херсонміськбуд" зазначає наступне.

11.04.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд" та Житлово-будівельним кооперативом "Нове Місто" укладено договір суборенди земельної ділянки.

Предметом означеного договору є передача ТОВ "Херсонміськбуд" (орендодавець) до ЖБК "Нове Місто" (орендар) в строкове платне користування земельної ділянки площею 0,2130 га, що розташована в м.Херсоні, проспект Ушакова, 62-А, з кадастровим номером :01:001:1124.

Цільове призначення земельної ділянки: категорія земель - землі житлової та громадської забудови.

Строк дії договору - 5 років, до 29.07.2020р.

Як стверджує позивач, на даний час на земельній ділянці, яка є об'єктом суборенди за оспорюваним договором, відповідач здійснює будівництво багатоквартирного житлового будинку на підставі Декларації про початок будівельних робіт, зареєстрованої Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради 28.07.2016р. №ХС 22.

Позивач зазначає, що у випадку задоволення позову та визнання недійсним Договору суборенди земельної ділянки від 11.04.2016р. у відповідності до ст.216 ЦК України повинна застосовуватись двостороння реституція - повернення сторін у первісний стан.

Позивач повинен буде отримати від відповідача земельну ділянку площею 0,2130 га, що розташована в м.Херсоні, проспект Ушакова, 62-А, з кадастровим номером :01:001:1124.

Проте, у випадку подальшого здійснення будівництва житлового будинку, введення в експлуатацію, видачі відповідного сертифіката на об'єкт будівництва та державної реєстрації за відповідачем прав на об'єкт нерухомого майна, розташований на зазначеній ділянці, відчуження квартир в будинку, позивач буде позбавлений можливості отримати внаслідок застосування двосторонньої реституції земельну ділянку у стані, який дозволить подальше використання позивачем земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Більш того, на думку позивача, оформлення відповідачем права власності на готовий житловий будинок, відчуження його кінцевим покупцям - фізичним особам, матиме наслідком втрату позивачем права користування земельною ділянкою в силу ст.377 ЦК України, ст.120, п .е ст.141 ЗК України, ч.3 ст.7, ст.31 Закону України "Про оренду землі".

У такому випадку буде унеможливлено виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача.

У зв'язку з чим позивач, з посиланням на приписи ст.ст. 136-139 ГПК України та постанову Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26.12.2011р., з метою недопущення подальшого порушення прав та законних інтересів товариства, забезпечення можливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову, просить задовольнити заяву та заборонити ЖБК "Нове Місто" будівництво будівель і споруд на земельній ділянці площею 0,2130 га, що розташована в м.Херсоні, проспект Ушакова, 62-А, з кадастровим номером :01:001:1124; заборонити органам державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, в тому числі Державній архітектурно-будівельній інспекції України та Управлінню з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради вводити будь-які об'єкти будівництва, які розміщені на земельній ділянці площею 0,2130 га, що розташована в м.Херсоні, проспект Ушакова, 62-А, з кадастровим номером :01:001:1124, в експлуатацію, та видавати відповідний сертифікат; заборонити суб'єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією прав на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці площею 0,2130 га, що розташована в м.Херсоні, проспект Ушакова, 62-А, з кадастровим номером :01:001:1124.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд" про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Передбачивши різні види забезпечення позову, закон не встановлює конкретно, який вид в яких судових справах застосовується. Це питання вирішується судом за заявою заявника (особи, яка бере участь у справі), враховуючи причини, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, характер спірних правовідносин тощо.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За приписами частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частинами 5, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 згаданої статті передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов'язків щодо доказів.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (із подальшими змінами), заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно абзаців 2, 3, 4 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Ухвала господарського суду про забезпечення позову в обов'язковому порядку повинна містити дані, на підставі яких можна зробити висновок про те, що невжиття того чи іншого заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду.

Заявник (позивач) має довести наявність тих обставин, на підставі яких він просить вжити заходів до забезпечення позову.

Предметом спору в даному випадку є визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, укладеного між сторонами.

Слід зазначити, що позов про визнання недійсним договору, спрямований на захист прав та законних інтересів позивача, не передбачає виконання рішення суду (в разі його задоволення) в примусовому порядку, оскільки незалежно від дій сторін після набрання рішенням суду законної сили воно створює відповідні правові наслідки, як то визначає відсутність прав на земельну ділянку, дає підстави для вжиття інших способів захисту порушених прав тощо.

Суд вважає, що такі заходи до забезпечення позову як заборона ЖБК "Нове Місто" здійснювати будівництво на земельній ділянці, заборона відповідним органам вводити в експлуатацію об'єкти будівництва та видавати сертифікат, заборона вчиняти дії, пов'язані з реєстрацією прав на об'єкти нерухомого майна, розташовані на спірній земельній ділянці, не пов'язані з реальним виконанням рішення суду у даній справі, оскільки предметом позову у цій справі є не усунення перешкод у користуванні майном чи звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, а є визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, якому судом, під час розгляду справи по суті та винесенні рішення, надаватиметься відповідна оцінка.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд зауважує, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами по справі факт вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після подання позову до суду та того, яким чином заборона здійснювати дії щодо будівництва будівель і споруд на земельній ділянці, заборона введення в експлуатацію та державної реєстрації об'єктів нерухомого майна сприятиме виконанню рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору суборенди від 11.04.2016р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд" та Житлово-будівельним кооперативом "Нове Місто".

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд" заяви про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно з п.6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

При цьому, відхиляючи заяву про вжиття заходів до забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто, на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Керуючись ст. ст. 74, 136, 137, 140, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд" про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

2. Копію ухвали направити всім сторонам.

Ухвала суду набрала законної сили 16.07.2018р. та може бути оскаржена до Одеського апеляційного господарського суду у встановленому законом порядку та строки.

Ухвалу підписано 16.07.2018р.

Суддя М.Б. Сулімовська