РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/380/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Михайлишина В. В., секретар судового засідання Андріїв Л. Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Садовоє кольцо"

(вул. Симиренківська, 4 А, кім. 411, Амур-Нижньодніпровський район,

м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49021)

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Тимофіїва Василя Івановича

(АДРЕСА_1)

про стягнення заборгованості у розмірі 71 346, 67 гривень,

за участю представників сторін:

від позивача: Пшенічна Віта Віталіївна - представник (довіреність від 08.06.2018 б/н);

від відповідача: представник в судове засідання не з'явився,

У С Т А Н О В И В:

1. відповідач, згідно з приписами статті 120 Господарського процесуального кодексу України, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи. Однак, в судове засідання 11.07.2018 в черговий раз не з'явився. Перед початком розгляду справи на електронну пошту суду надійшло клопотання адвоката відповідача, в якому останній просить суд розгляд справи відкласти у зв'язку із його зайнятістю в розгляді кримінальної справи в іншому суді. Представник позивача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення даного клопотання.

При цьому суд керувався таким.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не скріплене електронним цифровим підписом (а. с. 79 - 82).

У силу приписів пункту 8 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи повинні бути скріплені електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису. Усі процесуальні документи, які надаються до суду електронною поштою повинні бути скріпленні електронним цифровим підписом, відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Отже, суд залишив без розгляду подане клопотання як таке, що не відповідає вимогам вказаних норм кодексу та закону. Разом із цим, суд вважав за необхідне вказати наступне.

Відповідно до частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи.

14.05.2018 суд відкрив провадження у даній справі та визначив відповідачу строк, у п'ятнадцять днів з дня вручення ухвали, для подання відзиву на позов. Ухвала суду отримана відповідачем 17.05.2018 (поштове повідомлення з штриховим ідентифікатором - 358).

У подальшому суд неодноразово розгляд справи відкладав. Так, ухвалу суду від 31.05.2018 вручено відповідачу 07.06.2018 (штриховий ідентифікатор - 20), від 14.06.2018 - 21.06.2018 (штриховий ідентифікатор - 150), від 27.06.2018 - 03.07.2018 (штриховий ідентифікатор - 654).

Виходячи з викладеного, відповідач мав час та можливість подати суду відзив на позовну заяву та докази, що спростовують позовні вимоги.

2. Враховуючи те, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

3. Під час судового розгляду справи представник позивача брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та здійснювалося фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

4. Рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих доказів.

5. У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. За результатами розгляду справи суд бере до уваги таке.

І. СУТЬ СПОРУ

7. У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Садовоє кольцо" (далі - ТОВ "Компанія "Садовоє кольцо") звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Тимофіїва Василя Івановича (далі - ФОП) про стягнення 71 346, 67 гривень.

ІІ. ВИРІШЕННЯ ПРОЦЕСУАЛЬНИХ ПИТАНЬ ПІД ЧАС РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

8. 14.05.2018, за наслідком автоматизованого розподілу справи № 909/380/18 (протокол від 10.05.2018), суд у складі судді Михайлишина В. В. відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання.

9. 27.06.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

ІІІ. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, ЗАПЕРЕЧЕНЬ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

10. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами по справі було укладено договір поставки № 21/20/10/2017 та специфікацію № 1 до нього, на виконання якого позивач перерахував відповідачу передоплату за товар в сумі 62 154, 60 гривень. Однак, відповідач товар не поставив. Позивач вказує, що звертався до відповідача з вимогою повернути кошти - остання залишена без задоволення. Оскільки, товар не поставлений, а кошти не повернуті просить суд стягнути 71 346, 67 гривень, з яких 62 154, 60 гривень - основний борг, 8 384, 91 гривень - штраф, 807, 16 гривень - три проценти річних. Матеріально-правовою підставою позову визначені статті 193, 231, 265 Господарського кодексу України, статті 526, 530, 549, 550, 691, 692 Цивільного кодексу України.

11. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та надав аналогічні пояснення.

12. Відповідач відзив на позов не надав, проти позову не заперечив.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. 20.10.2017 між ТОВ "Компанія "Садовоє кольцо" (покупець) та ФОП Тимофіївим В. І. (постачальник) укладено договір поставки № 21/20/10/2017 (далі - договір) (а. с. 10 - 12).

Сторонами в договорі визначено таке:

"1. Предмет договору

1.1. В порядку та на умовах, визначених даним Договором, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцю Товар, а Покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його вартість.

1.3. Ціна Договору складається з суми всіх видаткових накладних, специфікацій або актів приймання передачі, по яким Товар поставляється впродовж дії Договору.

2. Вартість Товару та порядок здійснення оплати

2.1. Вартість (ціну) Товару за цим Договором Сторони узгоджують в Специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього Договору.

2.2. Строк (термін) оплати вартості (ціни) Товару та умови оплати Товару за цим Договором Сторони узгоджують та визначають у Специфікаціях.

2.3. Розрахунки за придбаний Товар здійснюються у безготівковій формі, згідно отриманого рахунку - фактури шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

3. Умови поставки Товару

3.2. Умови та терміни поставки кожної партії Товару визначаються Сторонами відповідно до Специфікації до цього Договору, що є невід'ємними частинами цього Договору.

4. Відповідальність сторін

4.3. У випадку порушення (прострочення) строків поставки Товару Постачальник, зобов'язаний за вимогою Покупця, сплатити на його користь штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день такого прострочення від вартості невиконаного зобов'язання.

4.4. У випадку порушення (прострочення) строків оплати вартості Товару, Покупець зобов'язаний за вимогою Постачальника сплатити на користь останнього пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день такого прострочення від вартості невиконаного зобов'язання.

7. Строк дії договору

7.1. Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до 31.12.2017 року, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором.

7.4. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору."

14. 20.10.2017 між сторонами у справі укладено та підписано специфікацію № 1 до вказаного договору, відповідно до пункту 1 якої постачальник зобов'язався поставити держак до лопати 1 м. в кількості 7 300 штук та держак до лопати 1, 2 м. - 2 700 штук, а покупець зобов'язався сплатити передоплату за товар у розмірі 62 154, 60 гривень (пункт 3 специфікації) (а. с. 13).

15. 02.11.2017 позивач, на підставі рахунку відповідача (а. с. 14), здійснив передоплату у відповідному розмірі, що підтверджується звітом про дебіторські та кредиторські операції по рахунку позивача (а. с. 15) та платіжним дорученням від 02.11.2017 № 3652 (а. с. 16).

16. Доказів виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару матеріали справи не містять.

17. 05.04.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути кошти в розмірі 62 154, 60 гривень (а. с. 54). Дана вимога отримана відповідачем 12.04.2018 (поштове повідомлення із штриховим ідентифікатором 606; а. с. 17), однак залишена без відповіді та задоволення.

18. Отже, предметом даного позову є вимога про стягнення 62 154, 60 гривень основного боргу (сума передплати), 8 384, 91 гривень штрафу та 807, 16 гривень трьох процентів річних.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Норми права, що підлягають застосуванню.

19. Господарський кодекс України (далі Кодекс).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до пункту 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі - продажу (пункт 6 статті 265 Кодексу).

20. Цивільний кодекс України (далі - Кодекс).

В силу приписів частини 1 статті 655 Кодексу, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі - продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина 1 статті 656 Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 693 Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У силу приписів частини 2 статті 693 Кодексу, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до положень статті 610 Кодексу, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Кодексу).

21. Господарський процесуальний кодекс України (далі - Кодекс).

Відповідно до статті 73 Кодексу, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 Кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінка доказів у справі та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

22. Як уже зазначалось, позивачем проведено оплату виставленого відповідачем рахунку в розмірі 62 154, 60 гривень, що, зокрема, підтверджується платіжними дорученнями від 02.11.2017 з відповідним призначенням платежу. А тому, у відповідача, внаслідок оплати позивачем товару, виник кореспондуючий обов'язок поставити товар. Свій обов'язок відповідач не виконав.

23. При цьому суд зазначає те, що умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Отже, у спірному випадку, позивачем було обрано такий варіант правової поведінки боржника, як повернення суми попередньої оплати, що узгоджується з положеннями вказаної норми.

23. Станом на час розгляду справи у матеріалах останньої відсутні докази повернення попередньої оплати. А тому, враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 62 154, 60 гривень основного боргу, який фактично є поверненням попередньої оплати, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

24. Щодо стягнення штрафу.

Позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 8 384, 91 гривень за період з 21.11.2017 по 27.04.2018 на підставі пункту 4.3 договору (а. с. 52).

Так, в пункті 4.3 договору сторонами узгоджено, що у випадку порушення (прострочення) строків поставки товару постачальник, зобов'язаний за вимогою покупця, сплатити на його користь штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день такого прострочення від вартості невиконаного зобов'язання.

При цьому суд керується наступним.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України). Штрафними санкціями відповідно до частини 1статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина 1статті 199 Господарського кодексу України).

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини 1статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У даній справі розмір договірної штрафної санкції обраховано у відсотковому розмірі за кожну добу прострочення, що за визначенням статті 549 Цивільного кодексу України відповідає поняттю "пеня".

Разом із тим, для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов'язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов'язання.

Правова позиція такого змісту була викладена у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 3-1217гс16.

Отже, суд дійшов до висновку про наявність у позивача права на застосування штрафних санкцій до відповідача у зв'язку з порушенням останнім строку виконання господарського зобов'язання.

Здійснивши перерахунок, суд встановив, що розрахунок позивачем проведено арифметично правильно, відтак й позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

25. Щодо стягнення трьох відсотків річних.

Позивач просить суд стягнути з відповідача три відсотки річних у розмірі 807, 16 гривень за період з 21.11.2017 по 27.04.2018, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (а. с. 53).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 у справі № 3-30гс13 за позовом про стягнення попередньої оплати, інфляційних втрат і 3 % річних викладено такий правовий висновок: застосування судами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та 3 % річних є помилковим, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Водночас, у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі № 3-90гс14 за позовом про стягнення штрафів, пені та 3 % річних викладено наступний правовий висновок: залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог у частині стягнення 3 % річних, суд касаційної інстанції не звернув уваги, що статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено можливість стягнення 3 % річних за прострочення саме грошового зобов'язання. Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав повернення сплаченого авансу за непоставлений товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Відтак, обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не є грошовим зобов'язанням в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення 3 % річних.

Висновок суду за результатами розгляду справи.

26. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати

27. Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

28. Позивач як судові витрати визначив судовий збір у розмірі 1 762, 00 гривень.

29. Враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір у розмірі 1 742, 07 гривень належить покласти на відповідача. Судовий збір у розмірі 19, 93 гривень залишається за позивачем.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Садовоє кольцо" до Фізичної особи - підприємця Тимофіїва Василя Івановича про стягнення заборгованості у розмірі 71 346, 67 гривень задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Тимофіїва Василя Івановича (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Садовоє кольцо" (вул. Симиренківська, 4 А, кім. 411, Амур-Нижньодніпровський район, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49021; ідентифікаційний код: 32876447) - 70 539, 51 гривень (сімдесят тисяч п'ятсот тридцять дев'ять гривень п'ятдесят одна копійка), з яких 62 154, 60 гривень (шістдесят дві тисячі сто п'ятдесят чотири гривні шістдесят копійок) - попередня оплата, 8 384, 91 гривень (вісім тисяч триста вісімдесят чотири гривні дев'яносто одна гривня) - штраф, а також 1 742, 07 гривень (одна тисяча сімсот сорок дві гривні сім копійок) сплаченого судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Тимофіїва Василя Івановича 807, 16 гривень трьох відсотків річних - відмовити.

5. Судовий збір у розмірі 19, 93 гривень (дев'ятнадцять гривень дев'яносто три копійки) залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.07.2018.

Суддя В. В. Михайлишин