ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2018 р. Справа № 914/32/18

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Кобзар О.

з участю представників:

від позивача ОСОБА_2 представник на підставі договору про надання правової допомоги № 14/4278/17 від 30.08.2017р.

від відповідача ОСОБА_3 адвокат (свідоцтво № 79 від 21.02.2018р.); П»ятковська І.П. адвокат ( всідоцтво № 1662 від 14.04.2010р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, вх.№ 01-05/1758/18 від 12.06.2018р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.04.2018р. (час проголошення об 11 год. 00 хв. в м.Львові, головуючий суддя Мазовіта А.Б., повний текст рішення складено 23.04.2018р.)

у справі № 914/32/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Львівобленерго», м.Львів

про стягнення 12 644 816,56 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.04.2018р. у справі № 914/32/18 (головуючий суддя Мазовіта А.Б.) задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Львівобленерго», м.Львів, стягнуто з відповідача на користь позивача 7 600 000,00 грн. боргу, 1 321 734,25 грн. 6% річних, 133832,73 грн. судового збору з розстроченням виконання судового рішення на 12 місяців шляхом сплати рівними частинами кожного місяця; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є законним держателем простих векселів за №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 на суму 1 000 000,00 грн. кожний, складених 04.05.2000 Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго, яке в подальшому перейменоване на Приватне акціонерне товариство Львівобленерго, зі строком платежу - по предявленню, але не раніше 01 січня 2015 року. В подальшому Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України предявило вищевказані векселі ОСОБА_4 акціонерному товариству Львівобленерго для оплати. Однак, останній свої зобов»язання не виконав, в зв»язку з чим виникла заборгованість в сумі 7 600 00,00 грн. Окрім того, позивачем правомірно нараховано 6% річних, які згідно розрахунків суду першої інстанції становлять 1 321 734,25 грн. Також судом частково задоволено клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду враховуючи обставини справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, а саме суд взяв до уваги причини невиконання грошового зобов»язання відповідачем та його складне фінансове становище.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадане рішення та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю посилаючись, зокрема, на те, що воно є незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає те, що посилання відповідача на ту обставину, що представники позивача прибули на підприємство лише 20.05.2015р. та відповідно не були допущені відповідачем, про що складено акт, жодним чином не впливає на факт виконання зобов»язань по оплаті за векселем і дату, яка була вказана у листі від 09.04.2015р. На думку скаржника, вимоги позивача щодо оплати за векселем у вказані строки та нарахування 6% річних у відповідності до Уніфікованого закону є законними, а відтак, розрахунок 6% річних, який починається з наступного дня після кінцевої дати по оплаті за векселем, тобто 18.04.2015р., яка була визначена позивачем, є вірним та обгрунтованим. Також, на думку скаржника, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення нарахованих інфляційних нарахувань, оскільки зобов»язання за спірним векселем є грошовим, а тому на вимогу кредитора застосування ст.625 ЦК України до спірних правовідносин є обов»язковим та законним. Окрім того, скаржник вважає, що судом першої інстанції необгрунтовано задоволено клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, оскільки посилання на незадовільний фінансовий стан не може вважатись тією виключною обставиною, що може слугувати підставою для розстрочення виконання рішення, оскільки ст.129-1 Конституції України передбачає, що обов»язковість судових рішень не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів. Також, вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, чого судом першої інстанції зроблено не було.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2018р. справу № 914/32/18 призначено судді-доповідачу ОСОБА_5 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Желіку М.Б. та Матущаку О.І.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.06.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, вх.№ 01-05/1758/18 від 12.06.2018р. у справі № 914/1111/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 17.07.2018р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2018р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 23.07.2018р.

В судове засідання 23.07.2018 року представник апелянта зявився, вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представники відповідача в судове засідання 23.07.2018 року зявились, проти вимог апеляційної скарги заперечили, надали усні пояснення по суті спору.

Відводів складу суду та секретаря судового засідання в порядку ст.ст.35,37 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 23.07.2018р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

24 квітня 2000 року між Українським кредитним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акцент-Банк (банк) та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (підприємство) було укладено договір №Т-102/042000.

За цим договором сторони здійснюють обмін рівноцінних цінних паперів, а саме векселів, зазначених у ст. 2 цього договору, на умовах визначених цим договором (п. 1 договору).

Згідно з п. 2.1 цього договору банк зобовязується передати підприємству у власність векселі, перелік яких зазначений у додатку № 1, який є невідємною частиною цього договору, загальною номінальною вартістю 66 715 946,15 грн. Векселі передаються з бланковим індосаментом протягом 10 банківських днів з моменту укладення цього договору.

Відповідно до пунктів 18-35 додатку №1 до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000 банк зобовязувався передати підприємству векселі векселедавця ВАТ Львівобленерго за №17 - 34, зі строком погашення - по предявленню, але не раніше 01.01.2015.

04.05.2000 між Українським кредитним банком та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України підписано акт приймання-передачі векселів до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000, згідно якого зокрема, передано і векселі за №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33, зі строком погашення - по предявленню, але не раніше 01.01.2015.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є законним держателем простих векселів за №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 на суму 1 000 000,00 грн. кожний, складених 04.05.2000 Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго, яке в подальшому перейменоване на Приватне акціонерне товариство Львівобленерго, зі строком платежу - по предявленню, але не раніше 01 січня 2015 року.

За даними векселями Приватне акціонерне товариство Львівобленерго зобовязалося заплатити проти цих векселів Українському кредитному банку, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акцент-Банк, чи його наказу 1 000 000,00 грн. по кожному з цих векселів.

Публічним акціонерним товариством Акцент-Банк на звороті векселя проставлено бланковий індосамент на предявника Платити наказу: без обороту на мене, який підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

10.04.2015 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Публічного акціонерного товариства Львівобленерго із листом за вих. №26-2587/1.2-15 від 09.04.2015, у якому пропонувало оплатити векселі, у тому числі і прості векселі №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 до 12-00 години 17 квітня 2015 року. У листі також зазначено, що у разі неоплати векселів у відповідності з чинним законодавством по векселях буде вчинено протест у неплатежі. Відповідачем вказаний лист залишено без розгляду та задоволення.

15.05.2015 Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 із листом про опротестування векселів, в тому числі векселів №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33.

20.05.2015 представники Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України прибули за місцезнаходженням ОСОБА_4 акціонерного товариства Львівобленерго для предявлення оригіналів векселів до оплати, у тому числі векселів №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33. Однак, представників позивача не було допущено до ОСОБА_4 акціонерного товариства Львівобленерго, про що представниками Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України було складено акт про відмову у допуску повноважних осіб на підприємство для предявлення векселів до платежу.

20.05.2015 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було надіслано ОСОБА_4 акціонерному товариству Львівобленерго телеграму з вимогою здійснити оплату векселів, у тому числі векселів №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 до 12 години 21.05.2015 або повідомити нотаріуса про відмову вчинити такі дії.

21.05.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинено протест простих векселів, в тому числі за №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 від 04.05.2000 року, про що складено відповідні акти.

Відносини, повязані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (надалі Уніфікований закон, з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930 року), а також Законами України від 05.04.2001 року №2374-ІІІ Про обіг векселів в Україні (ст. 2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), від 23.02.2006 року №3480-ІV Про цінні папери та фондовий ринок, від 06.07.1999 року № 826-ХІV Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, від 06.07.1999 року № 827-ХІV Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, від 06.07.1999 року № 828-ХІV Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів у редакції, чинній на відповідний момент.

Частиною 1 ст. 14 Закону України Про цінні папери та фондовий ринок визначено, що вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобовязання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до положень статті 3 Закону України Про обіг векселів в Україні, зобовязуватися та набувати права за переказними і простими векселями на території України можуть юридичні та фізичні особи.

Статтею 78 Уніфікованого закону встановлено, що векселедавець простого векселя зобовязаний так само, як акцептант за переказним векселем.

Прості векселі зі строком платежу у визначений строк від предявлення повинні бути протягом строків, встановлених статтею 23, предявлені векселедавцю для відмітки. Перебіг строку починається від дати відмітки, підписаної векселедавцем на векселі. Відмова векселедавця зробити датовану відмітку повинна бути засвідчена протестом (стаття 25), дата якого є початком строку від предявлення.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 8 червня 2007 року № 5 Про деякі питання практики розгляду спорів, повязаних з обігом векселів, особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем, якщо її право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть, якщо останній із них є бланковим.

Якщо останній індосамент є бланковим або на предявника (тобто в ньому не зазначено особу, що отримує вексель), законним векселедержателем такого векселя вважається особа, у якої вексель фактично знаходиться. Така особа має всі права за векселем, у тому числі право вимоги платежу за ним.

Законний векселедержатель не зобовязаний доводити наявність і дійсність своїх прав за векселем, вони вважаються наявними і дійсними. Доведення протилежного обовязок особи, якій предявлено вимогу за векселем.

Згідно пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 № 5 Про деякі питання практики розгляду спорів, повязаних з обігом векселів прямі боржники це - векселедавець простого векселя та акцептант переказного векселя.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 08.06.2007 № 5 Про деякі питання практики розгляду спорів, повязаних з обігом векселів зазначено, що вексель має предявлятися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Прямий боржник за векселем зобовязаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не предявив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що предявила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів (статті 57 - 59 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), статті 32, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його предявлення до платежу, а також документів, виданих боржником.

Кредитор, який не спростував заперечення прямого боржника про відсутність належного предявлення векселя до платежу, вважається таким, що прострочив. До такого кредитора застосовуються наслідки, передбачені ст. 613 ЦК.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є законним держателем простих векселів за №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 на суму 1 000 000,00 грн. кожний, складених 04.05.2000 Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго, яке в подальшому перейменоване на Приватне акціонерне товариство Львівобленерго, зі строком платежу - по предявленню, але не раніше 01 січня 2015 року.

В подальшому Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України предявило вищевказані векселі ОСОБА_4 акціонерному товариству Львівобленерго для оплати.

Як зазначив позивач, векселі були предявлені для оплати листом за вих. №26-2587/1.2-15 від 09.04.2015р. Таким чином, на думку позивача, відповідач зобовязаний був здійснити оплату векселів 18.04.2015 року.

Однак, як встановлено судом, працівниками позивача 20.05.2015 було складено акт про відмову у допуску повноважних осіб на підприємство для предявлення векселів до платежу, у якому зафіксовано, що уповноважені представники позивача прибули 20.05.2015 до ПАТ Львівобленерго для вчинення дії, передбаченої ст. 38 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, а саме предявлення до платежу від імені ПАТ НАК Нафтогаз України оригіналів векселів, які були видані ВАТ Львівобленерго 04.05.2000 року.

Як зазначалося вище, відповідно до ст. 34 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, вексель строком за предявленням підлягає оплаті при його предявленні, тобто 20.05.2015.

Підтвердженням вищенаведеного також є те, що відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, векселі для вчинення протесту про неоплату приймаються нотаріусом після закінчення дати платежу за векселем, але не пізніше 12-ї години наступного після цього строку дня.

Векселі для протесту подані ПАТ НАК Нафтогаз України приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 20.05.2015 після прибуття, згідно акту від 20.05.2015, уповноважених представників позивача до відповідача. Протест самих векселів було вчинено цим нотаріусом 21.05.2015, що вказує на те, що закінченням дати платежу за простими векселями була дата - 20.05.2015.

Таким чином, відповідач зобовязаний здійснити оплату векселів за №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 із вказаної дати.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, пояснень представників сторін, відповідачем за векселем №17 було сплачено 18.09.2017 згідно платіжного доручення №21473 50 000,00 грн., 09.10.2017 згідно платіжного доручення №23346 50 000,00 грн., 29.11.2017 згідно платіжного доручення №27586 500 000,00 грн., 28.12.2017 згідно платіжного доручення №29496 400 000,00 грн.

За векселем №19 позивачем було сплачено 19.09.2017 згідно платіжного доручення №21690 50 000,00 грн., за векселем №20 - 19.09.2017 згідно платіжного доручення №21691 50 000,00 грн., за векселем №22 - 20.09.2017 згідно платіжного доручення №21789 50 000,00 грн., за векселем №23 - 21.09.2017 згідно платіжного доручення №21863 50 000,00 грн., за векселем №26 - 22.09.2017 згідно платіжного доручення №22202 50 000,00 грн., за векселем №27 11.10.2017 згідно платіжного доручення №23669 50 000,00 грн., за векселем №32 26.10.2017 згідно платіжного доручення №25114 50 000,00 грн., за векселем №33 27.10.2017 згідно платіжного доручення №25222 50 000,00 грн.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем станом на дату розгляду справи становить 7 600 000,00 грн.

ОСОБА_4 акціонерним товариством Львівобленерго не надано доказів належного виконання своїх зобовязань щодо сплати решти боргу за векселями №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33, не спростовано належного предявлення вказаних векселів до платежу, з огляду на що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми боргу за векселями №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 у розмірі 7 600 000,00 грн. У задоволенні вимоги про сплату 900 000,00 грн. за векселем №17 обгрунтовано відмовлено з огляду на те, що борг за вказаним векселем було сплачено відповідачем до відкриття провадження у даній справі.

Позивачем у звязку із неоплатою боргу за векселями також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 6% річних у розмірі 1 366 920,57 грн. за період часу з 18.04.2015 по 31.10.2017.

Згідно з п. 2 абзацу 1 ст. 48 Уніфікованого закону векселедержатель може вимагати від особи, до якої предявив позов, сплати відсотків, нарахованих на вексельну суму.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про обіг векселів в Україні, передбачені ст.ст. 48, 49 Уніфікованого закону відсотки на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються виходячи з розміру облікової ставки НБУ на день подання позову та від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову відповідно.

При цьому, стаття 5 Уніфікованого закону передбачає, що у переказному векселі, який підлягає оплаті відразу після предявлення або у визначений строк після пред'явлення, трасант може обумовити, що на суму, яка підлягає оплаті, будуть нараховуватися відсотки. У будь-якому іншому переказному векселі така умова вважається ненаписаною.

Відсоткова ставка повинна бути вказана у векселі; при відсутності такої вказівки умова вважається ненаписаною.

Між тим, пунктом 2 ст. 48 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі встановлено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, у тому числі, відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу.

Таким чином, позивачем обгрунтовано нараховано 6% річних.

З огляду на те, що судом встановлено факт прострочення відповідача за векселями з 20.05.2015, а не з 18.04.2015, як вважає позивач, судом першої інстанції здійснено перерахунок сум 6% річних з урахуванням визначеної судом дати прострочення та встановлено, що за прострочення оплати векселя №17 розмір 6% річних повинен становити 146 572,60 грн., векселя №19 146 769,86 грн., векселя №20 146 769,86 грн., векселя №22 146 934,25 грн., векселя №23 146 786,30 грн., векселя №26 146 794,53 грн., векселя №27 146 950,68 грн., векселя №32 147 073,98 грн., векселя №33 147 082,19 грн., що разом становить 1 321 734,25 грн.

Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення 2 775 985 грн. 98 коп. інфляційних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витрати, повязані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

Тобто, Уніфікованим законом не передбачено покладення на особу, зобовязану за векселем, інших платежів, зокрема таких, як збитки від інфляції.

Крім того, у інформаційному листі від 24.11.2011 №01-06/1642/2011 Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів зазначено, що у разі, якщо спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних у разі прострочення виконання вексельного зобовязання за рішенням суду, відсутні підстави для застосування до таких правовідносин частини другої статті 625 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 03.10.2011 у справі №3-91гс11 (справа №45/211)).

З урахуванням викладеного, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 2 775 985 грн. 98 коп.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 7 600 000 грн. 00 коп. боргу, 1 321 734 грн. 25 коп. 6% річних.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

При наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд може розстрочити виконання рішення. При цьому під розстрочкою виконання рішення суду слід розуміти виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як встановлено судом, Приватне акціонерне товариство Львівобленерго є збитковим підприємством, що підтверджується Звітом про фінансові результати за 2017 рік (розмір збитків склав 63 180 000,00 грн.). Також у відповідача наявна кредиторська заборгованість перед банками на загальну суму 153 519 745,63 грн. При цьому, відповідач зобовязаний кожного місяця здійснювати відповідні платежі на обслуговування кредитних зобовязань. Також у відповідача є заборгованість у розмірі 111 024 355,57 грн. перед ДП Енергоринок згідно договору купівлі-продажу електроенергії №3949/02 від 21.03.2007, сплату якої сторони погодили розстрочити відповідно до договору про реструктуризацію заборгованості №329Р/01 від 14.02.2018. Також з»ясовано, що відповідач займає монопольне становище на ринку з постачання електричної енергії у Львівській області, у звязку із чим на підтримання належного стану електромереж та закупівлю електроенергії для потреб споживачів необхідне постійне фінансування.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, суд підставно його задоволив та розстрочив виконання рішення суду на 12 місяців. Задовольняючи вказане клопотання, суд вірно взяв до уваги причини невиконання грошового зобовязання відповідачем та його складне фінансове становище.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 11.04.2018 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 11.04.2018 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 129, 275, 276, 281, 282, 283, 284, 285 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, вх.№ 01-05/1758/18 від 12.06.2018р. - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 11.04.2018р. у справі № 914/32/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 24 липня 2018р.

Головуючий суддя Костів Т.С.

суддя Матущак О.І.

суддя Желік М.Б.