РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2018Справа № 910/2045/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна газопостачальна компанія»

до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи України»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача 1) товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія»;

2) публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз»

та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»

про зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

від позивача Зінченко О.В. - представник (дов. № 2 від 04.01.2018),

від відповідача Печерний С.Л. - представник (дов. № 6-592 від 24.01.2018),

від третьої особи-1

на стороні позивача Степанова О.В. - представник (дов. № 3/01 від 02.03.2018),

від третьої особи-2

на стороні позивача Короєд С.О. - представник (дов. б/н від 07.12.2017),

від третьої особи

на стороні відповідача Лисенко В.О. - представник (дов. № 14187 від 24.11.2017)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна газопостачальна компанія» (далі - ТОВ «Центральна газопостачальна компанія», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи України» (далі - ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи України», відповідач) про зобов'язання вчинити дії, а саме:

- зобов'язати ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи України», по замовнику послуг транспортування ТОВ «Центральна газопостачальна Компанія», з ЕІС-кодом 56Х61Y - здійснити (провести) балансування нерозподіленого природнього газу у жовтні 2017 року в обсязі 1 076,6 тис. куб. м. шляхом закачування даного обсягу до ПСГ ПАТ «Укртрансгаз», згідно глави 3 розділу II Звіту про надходження та розподіл природного газу замовника і транспортування № 2 від 29.01.2018;

- зобов'язати ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи України», з дня набрання судовим рішенням законної сили, підписати акт приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 29.01.2018 в обсязі 1076,600 тис. куб. м., наданого ТОВ «Центральна газопостачальна Компанія» і направити його за адресою: 18002, м. Черкаси, вул. Гоголя, 137;

- зобов'язати ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи України», по замовнику послуг транспортування ТОВ «Центральна газопостачальна Компанія», з ЕІС-кодом 56X61Y - оформити і зареєструвати податкову накладну в єдиному реєстрі податкових накладних на послуги по закачуванню газу в ПСГ відповідно до акту приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 29.01.2018 в обсязі 1076,600 тис. куб. м. на суму 72 347,52 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.02.2018 відкрито провадження у справі № 910/2045/18 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.03.2018, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (далі - ТОВ «Бахмут-Енергія», третя особа-1 на стороні позивача) та публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі - ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», третя особа-2 на стороні позивача).

20.03.2018 третьою особою-2 на стороні позивача (ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз») були подані пояснення по суті спору.

22.03.2018 відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що твердження позивача не відповідають фактичним обставинам справи, а обраний ним спосіб захисту не лише є неналежним, але й призводить до втручання у господарську діяльність відповідача та, відповідно, до порушення його вільного волевиявлення.

Третя особа-1 на стороні позивача (ТОВ «Бахмут-Енергія») подала письмові пояснення по суті спору, в яких зазначила, що природний газ в обсязі 1076,6 тис. куб. м. було отримано товариством в рамках договору від публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як гарантованого постачальника природного газу, та використано, як паливний ресурс для виробництва теплової енергії виключно для категорії «населення».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.03.2018 відкладено підготовче засідання на 29.03.2018.

28.03.2018 позивачем була подана відповідь на відзив, в якій останній просив суд не брати до уваги наданий відповідачем відзив, оскільки той оформлений з порушенням вимог процесуального законодавства, а викладена у ньому позиція відповідача не підтверджена належними та допустимими доказами.

Третя особа-1 на стороні позивача (ТОВ «Бахмут-Енергія») подала додаткові письмові пояснення щодо відзиву відповідача, в яких вказала, що постачальником природного газу у спірному обсязі 1076,60 тис. куб. м є ПАТ «НАК «Нафтогаз України» і такі твердження є неспростованими.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.03.2018 відкладено підготовче засідання на 24.04.2018, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України», третя особа на стороні відповідача).

23.04.2018 третьою особою на стороні відповідача (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») подано письмові пояснення, в яких остання вказала, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не підтверджувало (не подавало номінацій) планових обсягів природного газу на жовтень 2017 року для ТОВ «Бахмут-Енергія» по договорах від 25.10.2017 № 3342/1718-ТЕ-6, № 3343/1718-БО-6, № 3344/1718-КП-6 та не постачало протягом вказаного періоду природний газ ТОВ «Бахмут-Енергія» по зазначених договорах.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 14.05.2018.

03.05.2018 позивачем подана відповідь на письмові пояснення третьої особи на стороні відповідача (ПАТ «НАК «Нафтогаз України»).

07.05.2018 третя особа-1 на стороні позивача (ТОВ «Бахмут-Енергія») надала письмові пояснення щодо тверджень третьої особи на стороні відповідача (ПАТ «НАК «Нафтогаз України»).

14.05.2018 третьою особою на стороні відповідача (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») були подані письмові пояснення.

18.05.2018 позивачем була подана заява про припинення повноважень представника відповідача Печерного С.Л., обґрунтована тим, що довіреність № 6-592 від 24.01.2018, на підставі якої вказаний представник бере участь у даній справі, видана та засвідчена підписом попереднього керівника.

Судом встановлено, що вищевказана довіреність зі строком дії до 31.12.2018 видана уповноваженою особою, не відкликана та чинна на момент розгляду даної справи. Доказів протилежного суду не надано. Відтак, суд вважає необґрунтованою заяву позивача про припинення повноважень представника відповідача Печерного С.Л. Суд також зазначає, що представник, у даному випадку адвокат Печерний С.Л., здійснює представництво не окремої визначеної особи, яка видала довіреність, а безпосередньо юридичної особи, тому зміна керівника такої юридичної особи не свідчить про автоматичне позбавлення представника його повноважень на представництво. Крім того, вчинення такої процесуальної дії, як припинення повноважень представника учасника справи, не передбачене положеннями чинного Господарського процесуального кодексу України. З наведених підстав, суд відхилив вказану заяву.

21.05.2018 третя особа-1 на стороні позивача (ТОВ «Бахмут-Енергія») надала додаткові письмові пояснення щодо тверджень третьої особи на стороні відповідача (ПАТ «НАК «Нафтогаз України»).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.06.2018 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 30.05.2018).

19.06.2018 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 25.06.2018.

У судовому засіданні 25.06.2018 позивач та треті особи на стороні позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Відповідач та третя особа на стороні відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, вважали їх необґрунтованими та безпідставними, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, у судовому засіданні 25.06.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши повноважних представників учасників судового процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

15.04.2015 між ТОВ «Центральна газопостачальна компанія» (замовником) та ПАТ «Укртрансгаз» (виконавцем) був укладений договір на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу (далі - договір на зберігання), згідно з умовами якого виконавець зобов'язувався протягом строку, визначеного договором, зберігати в підземному сховищі газу (ПСГ) природний газ, у тому числі страховий запас газу, переданий йому замовником, та повернути замовнику газ у кількості, визначеній у договорі, а замовник зобов'язувався вносити плату за послуги із зберігання (закачування, зберігання, відбору) у встановлені договором строки.

17.12.2015 між ТОВ «Центральна газопостачальна компанія» (замовник) та ПАТ «Укртрансгаз» (оператор) був укладений договір транспортування природного газу № (далі - договір транспортування), згідно з умовами якого оператор зобов'язувався надавати замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник зобов'язувався сплачувати оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Пунктом 2.3 договору транспортування передбачений перелік послуг, які можуть бути надані замовнику за цим договором:

- послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності);

- послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування);

- послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

Відповідно до п. 2.4 договору транспортування, обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору.

Таким чином, на підставі вищевказаних договорів позивач зберігає свої запаси природного газу у підземних сховищах відповідача та у випадку продажу певного об'єму природного газу замовляє його відбір і транспортування.

17.02.2017 між ТОВ «Центральна газопостачальна компанія» (постачальник) та ТОВ «Бахмут-Енергія» (споживач) був укладений договір постачання природного газу № 13/688-17 (далі - договір постачання № 13/688-17), згідно з умовами якого постачальник зобов'язувався поставити споживачу у 2017 році природний газ в обсягах і порядку, передбачених даним договором, а споживач зобов'язувався прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 1.2 договору постачання № 13/688-17 передбачено, що постачальник передає споживачу газ шляхом надання номінацій та реномінацій, в тому числі по місяцях: лютий - 303,9 тис. куб. м; березень - 259,9 тис. куб. м; квітень - 37,6 тис. куб. м; жовтень - 77,4 тис. куб. м; листопад - 235,0 тис. куб. м; грудень - 313,7 тис. куб. м (постачання газу протягом інших місяців 2017 року не передбачалось). Дані обсяги є плановими та можуть зменшуватись або збільшуватись відповідно до заявок споживача. Фактичні обсяги споживання природного газу будуть остаточно узгоджені в актах приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 2.5 договору постачання № 13/688-17 приймання-передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Судом встановлено, що у жовтні 2017 року ТОВ «Центральна газопостачальна компанія» передало ТОВ «Бахмут-Енергія» природній газ у кількості 37,1 тис. куб. м. вартістю 337 609,85 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природнього газу № 2154 від 31.10.2017, засвідченим печатками та підписами представників обох сторін.

Крім того, 03.04.2017 між ТОВ «Центральна газопостачальна компанія» (постачальник) та ТОВ «Бахмут-Енергія» (споживач) був укладений договір постачання природного газу № БО-13/723-17 (далі - договір постачання № БО-13/723-17), згідно з умовами якого постачальник зобов'язувався поставити споживачу у 2017 році природний газ в обсягах і порядку, передбачених даним договором, а споживач зобов'язувався прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 1.2 договору постачання № БО-13/723-17 передбачено, що постачальник передає споживачу газ, шляхом надання номінацій та реномінацій, в тому числі по місяцях: квітень - 60,0 тис. куб. м (постачання газу протягом інших місяців 2017 року не передбачалось). Дані обсяги є плановими та можуть зменшуватись або збільшуватись відповідно до заявок споживача. Фактичні обсяги споживання природного газу будуть остаточно узгоджені в актах приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 2.5 договору постачання № 13/688-17 приймання-передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Судом встановлено, що у жовтні 2017 року ТОВ «Центральна газопостачальна компанія» передало ТОВ «Бахмут-Енергія» природній газ у кількості 235,8 тис. куб. м. вартістю 2 145 779,05 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природнього газу № 2155 від 31.10.2017, засвідченим печатками та підписами представників обох сторін.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на виконання укладених договорів постачання природного газу позивач передав ТОВ «Бахмут-Енергія» природний газ в загальному об'ємі 272,9 тис. куб. м.

Разом з тим, як слідує з позовної заяви, за даними відповідача у жовтні 2017 року ТОВ «Бахмут-Енергія» спожило природного газу більше на 1076,6 тис. куб. м.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до ТОВ «Бахмут-Енергія» та з метою засвідчення факту передачі останньому природного газу в обсязі 1076,6 тис. куб. м. надав товариству для підписання акт приймання-передачі природнього газу № 2198 від 31.10.2017 на суму 9 797 055,70 грн., а також рахунок на його оплату № 2201 від 31.10.2017.

У відповідь ТОВ «Бахмут-Енергія» направило позивачу лист № 01/1087 від 21.11.2017, в якому відхилило вимогу підписати вищевказаний акт № 2198 від 31.10.2017 та повідомило про залишення без виконання зазначеного рахунку № 2201 від 31.10.2017, в зв'язку з безпідставністю пред'явлення та відсутністю правових підстав для формування взагалі. Відмова від підписання актів обумовлена тим, що обсяги природного газу, зазначені в актах, не відповідають фактично оформленим обсягам відповідно до актів реалізації природного газу між підприємством і його споживачами, а також між підприємством та постачальником не існує договору на постачання природного газу для категорії «населення». Крім того, підприємство не зверталося до постачальника з проханням виділити номінації на зазначений в останньому акті об'єм природного газу. Крім того, ТОВ «Бахмут-Енергія» повідомило в листі про те, що між ним та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладений договір № 3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017, за умовами якого ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зобов'язується поставити підприємству природний газ для категорії «населення», що підтверджує акт про транспортування природного газу для категорії «населення» в обсязі 1076,60 тис. куб. м. згідно договору № 3342/1718-ТЕ-6.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до відповідача з листом № 4904/18 від 29.01.2018, в якому вказав, що у жовтні 2017 року у компанії виник позитивний небаланс природного газу обсягом 1076,60 тис. куб. м. Зазначені залишки природного газу виникли в результаті розбіжностей в обсягах фактично протранспортованих обсягів газу за даними позивача (постачальника), ТОВ «Бахмут-Енергія» (споживач) і ПАТ «Донецькоблгаз» (оператор ГРМ). Постачальником було подано звіт про надходження та розподіл природного у замовника послуг транспортування № 1 від 08.11.2017, в якому зазначено загальний обсяг постачання природного газу постачальником споживачам по власних договорах через ПАТ «Донецькоблгаз» 2 379,559 тис. куб. м. В результаті звірки з оператором ГРМ - ПАТ «Донецькоблгаз» та наявних підписаних актів прийому-передачі природного газу між постачальником та споживачами через оператора ГРМ виникла розбіжність в обсязі по ТОВ «Бахмут-Енергія» - 1076,60 тис. куб. м. Внаслідок виявленої розбіжності позивач просив у листі протягом 10 календарних днів з моменту його отримання, прийняти до уваги звіт про надходження та розподіл природного газу замовника послуг транспортування № 2 від 29.01.2018 та з метою недопущення небалансу у газотранспортній системі України закачати залишок природного газу в обсязі 1076,60 тис. куб. м до ПСГ ПАТ «Укртрансгаз».

Проте, відповіді на вищевказане звернення позивач не отримав, відповідач залишок природного газу в обсязі 1076,6 тис. куб. м. до ПСГ не закачав.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

- зобов'язати ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи України», по замовнику послуг транспортування ТОВ «Центральна газопостачальна Компанія», з ЕІС-кодом 56Х61Y - здійснити (провести) балансування нерозподіленого природнього газу у жовтні 2017 року в обсязі 1 076,6 тис. куб. м. шляхом закачування даного обсягу до ПСГ ПАТ «Укртрансгаз», згідно глави 3 розділу II Звіту про надходження та розподіл природного газу замовника і транспортування № 2 від 29.01.2018;

- зобов'язати ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи України», з дня набрання судовим рішенням законної сили, підписати Акт приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 29.01.2018 в обсязі 1076,600 тис. куб. м., наданого ТОВ «Центральна газопостачальна Компанія» і направити його за адресою: 18002, м. Черкаси, вул. Гоголя, 137;

- зобов'язати ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи України», по замовнику послуг транспортування ТОВ «Центральна газопостачальна Компанія», з ЕІС-кодом 56X61Y - оформити і зареєструвати податкову накладну в єдиному реєстрі податкових накладних на послуги по закачуванню газу в ПСГ відповідно до акту приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 29.01.2018 в обсязі 1076,600 тис. куб. м. на суму 72 347,52 грн.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказані норми чинного законодавства України не передбачають такого способу захисту прав, як підписання акта приймання-передачі товару за договором транспортування.

Зокрема, заявлена вимога про зобов'язання підписати акт прийому-передачі природного газу за договором не може бути предметом позову, оскільки такий акт є доказом підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не є матеріально-правовою чи немайновою вимогою позивача, на підставі якої суд приймає рішення.

Слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів приймання-передачі, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення. Заявлена позивачем вимога про зобов'язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу за договором транспортування (які за своєю природою є документами, що підтверджують вчинення певної господарської операції) не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Крім того, за приписами ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 6 Господарського кодексу України одним із загальних принципів господарювання є заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Отже, зобов'язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу не тільки суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав, а також є втручанням у господарську діяльність суб'єкта господарювання, що, як наслідок, призводить до порушення його вільного волевиявлення. Те саме стосується й позовної вимоги про зобов'язання відповідача оформити і зареєструвати податкову накладну.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2009 по справі № 33/87-08.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В статтях 6, 13 цієї Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція міститься в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, згідно з яким верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Відповідно до пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р. № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

З вищенаведених підстав суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його прав не буде «ефективним» у контексті статті 13 Конвенції, суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав, а також є втручанням у господарську діяльність суб'єкта господарювання, що, з огляду на загальні принципи господарювання, закріплені у Господарському кодексі України, є неприпустимим.

Дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, господарський суд повинен відмовити в позові, а не закривати провадження.

Крім того, щодо вимоги про здійснення (проведення) балансування нерозподіленого природнього газу у жовтні 2017 року в обсязі 1 076,6 тис. куб. м. шляхом закачування даного обсягу до ПСГ ПАТ «Укртрансгаз» суд зазначає таке.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу встановлюються Законом України «Про ринок природного газу».

ПАТ «Укртрансгаз» є оператором газотранспортної системи - суб'єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (п. 19 ч. 1 ст. 1 Законом України «Про ринок природного газу»).

Діяльність відповідача, як оператора ГТС, врегульована, крім Закону України «Про ринок природного газу», також Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс ГТС) та Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497 «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» (далі - Закон), оператор газотранспортної системи - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Частиною першою статті 20 Закону встановлено, що оператор газотранспортної системи на виключних засадах відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток, включаючи нове будівництво та реконструкцію, газотранспортної системи з метою задоволення очікуваного попиту суб'єктів ринку природного газу на послуги транспортування природного газу, враховуючи поступовий розвиток ринку природного газу.

Відповідно до п. 4, п. 10 ч. 2 ст. 22 Закону з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, оператор газотранспортної системи, зокрема, зобов'язаний здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб, вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газотранспортної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 32 Закону транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Згідно з п. 1 глави 3 розділу І Кодексу ГТС оператор ГТС на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб'єктам ринку природного газу:

- право користування газотранспортною системою на використання газотранспортної системи в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу;

- послуги транспортування природного газу газотранспортною системою через газотранспортну систему в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій;

- послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Відповідно до п. 1 глави 1 Розділу VIII Кодексу ГТС одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Кодексом ГТС на ПАТ «Укртрансгаз», як оператора ГТС, покладено обов'язок здійснення фізичного балансування, чим є заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу (п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС).

З наведеного випливає, що ПАТ «Укртрансгаз» визначає обсяг природного газу, який подається замовниками послуг транспортування на точках входу до газотранспортної системи та відбирається такими замовниками через точку виходу з газотранспортної системи (розділ XII Кодексу ГТС).

Таким чином, позивач контролює, щоб кожен замовник послуг транспортування міг відбирати з газотранспортної системи обсяги природного газу в межах обсягів, які ним були подані до газотранспортної системи.

У тому ж випадку, якщо замовник послуг транспортування відбирає з газотранспортної системи обсяги природного газу в обсягах більших, ніж ним були подані до системи, відповідач для забезпечення фізичного балансування здійснює комерційного балансування, яким є діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації (п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС).

Тобто, для фізичного балансування, а саме забезпечення співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу, відповідач у випадку виявлення різниці між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації, здійснює комерційне балансування, завдяки якому відновлюється співвідношення обсягів природного газу в газотранспортній системі (небаланс).

Небалансом є різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації (п. 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС).

Отже, для виявлення позивачем у газотранспортній системі небалансів обсягів природного газу відповідач здійснює алокацію - віднесення оператором ГТС обсягу природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників (п. 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС).

При здійсненні алокації відповідач, як оператор ГТС, використовує в тому числі фактичні дані стосовно обсягів природного газу, які були передані через точку виходу з газотранспортної системи до суміжних систем - інших газотранспортних систем, газорозподільних систем, газосховищ, установок TNG, систем суміжного газовидобувного підприємства, інших систем, що мають фізичне з'єднання з газотранспортною системою (Розділ XII Кодексу ГТС).

Алокація фактичних обсягів природного газу по кожному замовнику послуг транспортування, поданих (отриманих) ним у точці входу та відібраних (переданих) ним у точці виходу за певний розрахунковий період, здійснюється оператором газотранспортної системи та доводиться ним до замовника послуг транспортування відповідно до вимог розділу XIV Кодексу ГТС (п. 1 глави 1 Розділу XII Кодексу ГТС).

Оператор ГТС при визначенні алокації по точці входу або точці виходу ґрунтується на:

- даних номінацій/місячних номінацій/реномінацій, поданих замовником послуг по точці входу та по точці виходу;

- даних торгових операцій між оптовими продавцями та оптовими покупцями (постачальниками) у віртуальних торгових точках входу/виходу, які адмініструє оператор газотранспортної системи;

- даних суміжних операторів, суміжних газовидобувних підприємств, газовидобувних підприємств, прямого споживача;

- даних комерційних вузлів обліку, встановлених у фізичних точках входу/виходу до/з газотранспортної системи, та комерційних вузлів обліку, встановлених на об'єктах замовників послуг транспортування чи їх контрагентів (споживачів), з урахуванням вимог та особливостей, передбачених цим розділом (п. 2 глави 1 Розділу XII Кодексу ГТС).

Для забезпечення належного виконання оператором газотранспортної системи процедури алокації оператори газорозподільних систем, суміжні газовидобувні підприємства, газовидобувні підприємства, підключені безпосередньо до газорозподільної системи, оператор газосховищ, оператор установки LNG зобов'язані надавати інформацію про обсяги подачі та/або відбору природного газу за формою оператора газотранспортної системи, розміщеною на його веб-сайті та у строки, визначені цим Кодексом. При цьому відповідальність за правильність наданої інформації несуть надавачі такої інформації (п. 3 глави 1 Розділу XII Кодексу ГТС).

Оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу за цей газовий місяць (п. 1 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС).

Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи (відповідач) до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи (відповідач) (п. 1 глави З розділу XIV Кодексу ГТС).

На виконання наведених положень законодавства оператором ГТС при здійсненні процедури алокації у жовтні 2017 року, було встановлено, що ТОВ «Центральна газопостачальна компанія» (позивачем) було надано номінацію на жовтень 2017 року споживачу ТОВ «Бахмут-Енергія» в обсязі 10,000 тис. куб. м.

При цьому, відповідно до пункту 1 глави 3 розділу XII Кодексу ГТС для забезпечення належного виконання оператором газотранспортної системи процедури алокації по замовниках послуг транспортування (в розрізі його споживачів) в точках виходу до газорозподільних систем оператори відповідних газорозподільних систем зобов'язані подавати оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний обсяг споживання природного газу кожним споживачем (у тому числі побутовим споживачем), об'єкти якого підключені до газорозподільної системи та якому (його точкам комерційного обліку) оператор газорозподільної системи в установленому порядку присвоїв персональний ЕІС-код як суб'єкта ринку природного газу (окремої точки комерційного обліку) та передав його до бази даних оператора газотранспортної системи.

У зв'язку з чим, ПАТ «Донецькоблгаз» (третя особа), як оператор газорозподільної системи, надав оператору ГТС інформацію про фактичний обсяг споживання природного газу споживача ТОВ «Бахмут-Енергія», яка складає 1349,500 тис. куб. м.

Відповідно до пункту 8 глави 3 розділу XII Кодексу ГТС, алокація фактичного обсягу природного газу споживача була здійснена на замовника послуг транспортування, як на постачальника, зазначеного в підтвердженій номінації. При цьому жодним іншим замовником послуг транспортування (постачальником) не подавалась номінація для споживача ТОВ «Бахмут-Енергія», що свідчить про безпідставність тверджень позивача про отримання третьою особою - ТОВ «Бахмут-Енергія» природного газу в обсязі - 1076,600 тис. куб. м з ресурсу ПАТ «НАК «Нафтогаз України», оскільки в дійсності ПАТ НАК «Нафтогаз України» такого обсягу природного газу ТОВ «Бахмут-Енергія» не постачало.

Відповідно до пункту 4 глави 3 розділу XII Кодексу ГТС фактичний обсяг споживання, визначений оператором газорозподільної системи по споживачу, який був переданий в установленому кодексом ГТС порядку оператору ГТС, є обов'язковим для його постачальника.

Враховуючи наведене вище оператор ГТС, при виконанні алокації в точках виходу до газорозподільних систем, використовує інформацію про фактичний обсяг споживання природного газу кожним споживачем. Інша інформація, яку містить звіт оператора газорозподільних систем носить виключно інформаційний характер, та застосовується для деяких оперативних перевірок.

Відповідно до вимог Кодексу ГТС оператором ГТС була проведена процедура алокації по замовниках послуг транспортування, та фактичний обсяг природного газу, використаний споживачем ТОВ «Бахмут-Енергія» - 1349,500 тис. куб. м., було правомірно віднесено на постачальника ТОВ «Центральна Газопостачальна Компанія» (позивача).

У зв'язку з цим, відповідно до вимог Кодексу ГТС та умов п. 9.1 договору на транспортування природного газу № від 17.12.2015, укладеного між ПАТ «Укртрансгаз» та ТОВ «Центральна газопостачальна компанія», у зв'язку перевищення обсягів відібраного природного позивачем з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу у ГТС постачальником ТОВ «Центральна газопостачальна компанія» (негативний небаланс), та обов'язку постачальника застосувати всі доступні заходи для його врегулювання, ТОВ «Центральна газопостачальна компанія» було самостійно врегульовано небаланс в обсязі 1076,6 тис. куб. м шляхом купівлі на ВТП (віртуальна торгова точка) та відбору обсягу газу з підземних сховищ газу згідно договору на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 15.04.2015 № та передачі його ПАТ «Укртрансгаз» на підставі акту приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ № 471/02-17 від 31.10.2017 для покриття, в тому числі, небалансу в обсязі 1076,6 тис. куб. м.

За таких обставин, суд вважає, що підстави для задоволення позовної вимоги про балансування нерозподіленого природнього газу у жовтні 2017 року в обсязі 1 076,6 тис. куб. м. шляхом закачування даного обсягу до ПСГ ПАТ «Укртрансгаз» відсутні.

Суд також звертає увагу позивача на те, що обраний ним спосіб захисту в межах справи № 905/748/18 за позовом ТОВ «Центральна газопостачальна компанія» до ТОВ «Бахмут-Енергія», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ПАТ «Укртрансгаз», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про зобов'язання підписати акт приймання-передачі природного газу та стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № 13/688-17 від 17.02.2017 у розмірі 13 304 922,11 грн., яка перебуває в провадженні господарського суду Донецької області, є належним та ефективним.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.07.2018.

Суддя О.Г. Удалова