ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2018

Справа № 910/3977/18

За позовом Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕСТ-ПРОМ"

про стягнення 12 600,00 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача – не з’явився;

від відповідача – не з’явився.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “ТД Вест-Прос” про стягнення 12 600,00 грн.

На обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач вказав, що позивачем було оплачено товар згідно рахунку №3565 від 24.10.2016, проте відповідач товар не поставив, кошти не повернув, у зв’язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно одержаних грошових коштів.

Ухвалою суду від 04.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи №910/3977/18 ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі №910/3977/18 призначено на 05.06.2018.

31.05.2018 представник позивача через загальний відділ діловодства суду подав клопотання в якому просить суд розглядати справу без участі представника позивача.

Ухвалою господарського суду від 05.06.2018 відкладено розгляд справи на 26.06.2018.

20.06.2018 представник позивача через загальний відділ діловодства суду подав клопотання в якому просить суд розглядати справу без участі представника позивача.

В судове засідання 26.06.2018 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до статті 120 Господарського процесуального кодексу України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Ухвали суду були надіслані за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02002, м. Київ, вул. Раїси Окіпної, будинок 8Б, офіс 15.

Проте, за зазначеною адресою відповідача не було розшукано, а тому конверт з вказаною ухвалою суду було повернуто назад до суду, із відповідною відміткою про це органу поштового зв'язку (за закінченням встановленого строку зберігання).

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕСТ-ПРОМ" (далі – відповідач) було виставлено Державному підприємству "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (далі – позивач) для оплати рахунок №3565 на купівлю-продаж мідь МФ 9 на суму 18 000,00 грн. (далі – товар).

02.11.2016 позивачем було оплачено вказаний рахунок в розмірі 12 600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9029 від 02.11.2016.

У зв’язку із не поставкою оплаченого товару позивачем 27.12.2016 було направлено лист-вимогу №205/1609 із проханням в семиденний термін з дня отримання згаданого листа-вимоги, здійснити поставку товару, за визначений рахунком №3565 від 24.10.2016, який позивачем було сплачено платіж в розмірі 12 600,00 грн.

12.05.2017 у зв’язку із не поставкою оплаченого товару позивачем було направлено повторно лист-вимогу №236/17-128 із проханням в семиденний термін з дня отримання згаданого листа-вимоги, повернути грошові кошти в сумі 12 600,00 грн., перераховані позивачем в порядку попередньої оплати за товар, а саме мідь фосфаристу МФ9 на рахунок позивача.

В матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення, проте, за зазначеною адресою відповідача не було розшукано, а тому конверти з вказаними листами-вимогами було повернуто назад до позивача, із відповідною відміткою про це органу поштового зв'язку (за закінченням встановленого строку зберігання).

У зв’язку з чим лист-вимога від 27.12.2016 №205/1609 та лист-вимога від 12.05.2017 №236/17-128 залишились без відповіді.

За таких обставин позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (частина 1 статті 641 Цивільного кодексу України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 1 статті 642 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 640 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов до висновку про те, що між сторонами виникли господарські правовідносини з поставки товару шляхом укладення договору у спрощений спосіб.

Так, як вбачається з матеріалів справи та подальшої поведінки сторін, позивач погодився на пропозицію відповідача та здійснив часткову оплату товару згідно виставленого рахунку від 24.10.2016 №3565 в сумі 12 600,00 грн., про що свідчить платіжне доручення від 02.11.2016 №9029. Таким чином, позивач здійснив акцептування запропонованої відповідачем оферти, зокрема, шляхом оплати виставленого відповідачем рахунку протягом нормально необхідного для цього часу (рахунок був виставлений 24.10.2016, а оплата здійснена 02.11.2016).

Проте, Відповідач порушуючи умови договору не поставив товар та сплачені грошові кошти не повернув. Зворотного відповідачем не доведено, а матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань” днем пред’явлення вимоги слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв’язку і підприємством зв’язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред’явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Як встановлено судом в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення, проте, за зазначеною адресою відповідача не було розшукано, а тому конверти з вказаними листоми-вимогами було повернуто назад до позивача, із відповідною відміткою про це органу поштового зв'язку (за закінченням встановленого строку зберігання).

Отже, станом на час розгляду справи, строк виконання обов’язку Відповідачем щодо повернення коштів є таким, що настав.

Статтею 525 Цивільного кодексу України не передбачає права сторони на односторонню відмову від виконання зобов'язань, а згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 527 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Вищий господарський суд України у своїй постанові від 12.06.2012 по справі №55/385 за позовом про стягнення грошових коштів за неналежне виконання договірних зобов'язань вказав, що згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Згідно з ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач своїх зобов'язань не виконав, товар не поставив, відтак фактично безпідставно зберігає у себе набуте майно у виді сплаченої позивачем попередньої оплати у розмірі 12 600,00 грн.

Отже, відповідач, як у встановлений приписами частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України строк, так і на дату судового розгляду, свого зобов’язання щодо повернення суми в розмірі 12 600,00 грн. не виконав.

Відтак, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в розмірі 12 600,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕСТ-ПРОМ" (02002, м. Київ, вул. Раїси Окіпної, будинок 8Б, офіс 15, ідентифікаційний код 40698896) на користь Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (61023, м. Харків, вул. Сумська, 132, ідентифікаційний код 14310052) 12 600 (дванадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп. основного боргу та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.07.2018

Суддя І.І. Борисенко