ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.06.2018р. м.Харків Справа № 905/1204/17

Господарський суд Донецької області у складі колегії суддів: головуючого судді Ніколаєвої Л.В., суддів Курило Г.Є., Лейби М.О.,

при секретарі судового засідання Паніній Я.М.,

розглянувши справу № 905/1204/17

за позовом Маріупольської міської ради

до відповідачів 1. ОСОБА_1; 2. ОСОБА_2; 3. ОСОБА_3; 4. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4; 5. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5

про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку,

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідачів 1-5: не з'явились

Суть справи: Маріупольська міська рада звернулася до господарського суду Донецької області з позовом про зобов'язання ОСОБА_1; ОСОБА_2; ОСОБА_3; Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4; Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_4, під розміщення літнього майданчику з навісом літ а10 площею: 0,0111 га, ганку літ. а11 площею 0,0005 га та літнього майданчику площею 0,0056 га шляхом знесення літнього майданчику з навісом, ганку та літнього майданчику.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в ході перевірки додержання вимог земельного законодавства встановлено факт самовільного зайняття відповідачами 1-5 земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови Маріупольської міської ради.

У відзиві за вх. № 19962/17 від 28.07.2017р. відповідачі 4,5 просять суд відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що останні направляли позивачу документи для розробки проекту відводу земельної ділянки на літній майданчик, з ганком та навісом з наступним укладенням договору оренди на спірну земельну ділянку, але такі документи повернуті відповідачам 4,5. Після доопрацювання документів, останні повторно направлені позивачу, та на теперішній час знаходяться на розгляді в управлінні земельних ресурсів. Також відповідачі 4,5 зазначають, що останніми за рахунок власних коштів та сил здійснюється благоустрій території, про що свідчить відповідний договір.

У письмових поясненнях за вх. № 27263/17 від 23.10.2017р. позивач посилається на те, що рішенням Маріупольської міської ради від 29.06.2017р. № 7/19-1584 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0159 га для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (обслуговування літнього майданчику з навісом до існуючого кафе) по АДРЕСА_4 відповідачам 4,5.

У довідці за вх. № 27266/17 від 23.10.2017р. позивачем підтверджено, що земельна ділянка по АДРЕСА_4 віднесена до земель житлової та громадської забудови.

У листі за вх. № 10321/18 від 21.05.2018р. позивачем повідомлено про те, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку під розміщення літнього майданчику по АДРЕСА_4 не оформлені, та на даний час на розгляді позивача відсутні заяви про оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під розміщення літнього майданчику по АДРЕСА_4.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2017р. для розгляду даної справи визначено суддю Ніколаєву Л.В. Ухвалою господарського суду Донецької області від 31.05.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.07.2017р. справу призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів господарського суду Донецької області. Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 31.07.2017р. для розгляду даної справи визначено колегію суддів: головуючий суддя Ніколаєва Л.В., судді Тарапата С.С., Левшина Г.В. Ухвалою господарського суду Донецької області від 31.07.2018р. справа прийнята до колегіального розгляду у вказаному складі суду.

В процесі розгляду справи склад судової колегії змінювався та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2018р. для розгляду даної справи визначено колегію суддів: головуючий суддя Ніколаєва Л.В., судді Курило Г.Є., Лейба М.О. Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.04.2018р. справа прийнята до колегіального розгляду у вказаному складі суду.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.05.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.06.2018р.

Сторони про час та місце судового засідання з розгляду справи по суті, призначеного на 14.06.2018р., повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 61 6 та списками № № 231, 233 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих в 61022, списком № 8233 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, поданих в Харків 22, а тому господарський суд на підставі ч. 1 ст. 202 ГПК України визнав за можливе вирішити справу по суті за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідачів 4,5, суд встановив:

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 29.05.2018р. вбачається, що нежиле приміщення (кафе) площею 416,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 (частка 1/2), ОСОБА_4 (частка 1/5), ОСОБА_3 (частка 1/5), ОСОБА_6 (частка 1/20), ОСОБА_2 (частка 1/20).

29.12.2016р. відділом контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якої складений відповідний акт, яким встановлено, що гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_2, гр. ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_4 під розміщення літнього майданчику з навісом літ. а 10 площею 0,0111 га, ганку літ. а11 площею 0,0005 га, літнього майданчику площею 0,0056 га, що є порушенням ст. ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України.

Тією ж датою з метою усунення виявлених порушень відділом контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради видано гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_2, гр. ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 вказівку (попередження) № 220/2016 про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства у тридцятиденний строк та про повідомлення Управління земельних відносин міської ради про її виконання.

Вказівка (попередження) направлена гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_2, гр. ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 19.01.2017р., про що свідчать відповідні фіскальні чеки.

20.02.2017р. відділом контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якої складений відповідний акт, яким встановлено, що гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_2, гр. ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 вимоги вказівки від 29.12.2016р. № 220/2016 не виконано, самовільно зайнята земельна ділянка використовується, не звільнена та не приведена у придатний до використання стан.

20.04.2017р. відділом контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якої складений відповідний акт, яким встановлено, що гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_2, гр. ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 вимоги вказівки від 29.12.2016р. № 220/2016 не виконано, самовільно зайнята земельна ділянка використовується, не звільнена та не приведена у придатний до використання стан.

Поряд з цим, судом встановлено, що рішенням Маріупольської міської ради від 29.06.2017р. № 7/19-1584 відмовлено гр. ОСОБА_5, ОСОБА_4 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,159 га для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (обслуговування літнього майданчику з навісом до існуючого кафе) по АДРЕСА_4.

Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом є самовільне зайняття та використання без правоустановлюючих документів відповідачами 1-5 земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_4, під розміщення літнього майданчику з навісом літ а10 площею: 0,0111 га, ганку літ. а11 площею 0,0005 га та літнього майданчику площею 0,0056 га.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних мотивів.

У ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до п. п. 3,4 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ від 06.09.2012р. №5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу. У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу.

У ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю. Згідно п.5 ст.16 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Таким чином, з огляду на те, що спірна земельна ділянка, вимоги про звільнення якої є предметом розгляду даної справи, знаходиться в межах м. Маріуполя, та не належить до земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ від 06.09.2012 №5245-VI, повноваження щодо її розпорядження належать Маріупольській міській раді.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що до повноважень міської ради відноситься розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У ст. 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до наведених вимог закону обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у цієї особи на час прийняття судом рішення таких документів є самовільним зайняттям вказаної земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, а також враховуючи вищевстановлені обставини справи, які свідчать, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_4, використовується під розміщення літнього майданчику з навісом літ а10 площею: 0,0111 га, ганку літ. а11 площею 0,0005 га та літнього майданчику площею 0,0056 га, зокрема, відповідачами 2, 5 за відсутністю рішення міської ради про затвердження проекту відведення земельної ділянки та її передачу у власність або надання у користування (оренду), та відповідного правочину щодо такої земельної ділянки, господарський суд дійшов висновку про самовільне зайняття земельної ділянки відповідачем 2,5. При цьому такі обставини встановлено перевірками дотримання вимог земельного законодавства, які проведені відділом контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради та про що складені відповідні акти.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Таким чином, позовні вимоги Маріупольської міської ради до ФОП ОСОБА_2; ФОП ОСОБА_5 про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_4, під розміщення літнього майданчику з навісом літ а10 площею: 0,0111 га, ганку літ. а11 площею 0,0005 га та літнього майданчику площею 0,0056 га шляхом знесення літнього майданчику з навісом, ганку та літнього майданчику є обґрунтованими та правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Водночас, в частині позовних вимог Маріупольської міської ради до ОСОБА_1; ОСОБА_4; ОСОБА_3 господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Вичерпний перелік спорів, які відносяться до юрисдикції господарського суду, визначені у ст. 20 ГПК України. Зокрема, п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Тобто, до юрисдикції господарського суду не віднесені спори щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), яке є предметом спору, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Згідно з відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідачі ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3) станом на момент подання до суду даного позову не мали статусу фізичних осіб - підприємців.

Враховуючи наведене, господарський суд дійшов висновку про те, що даний спір не відноситься до юрисдикції господарського суду, а підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978р. у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з &?є;…&?ц; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &lЗ;…&?о;». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом», орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Отже, враховуючи встановлення господарським судом, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах, провадження у справі в частині позовних вимог Маріупольської міської ради до ОСОБА_1; ОСОБА_4; ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Посилання відповідача 5 на звернення до позивача щодо надання земельної ділянки у користування та знаходження відповідних документів на розгляді позивача не прийняті господарським судом до уваги, оскільки, по - перше, рішенням міської ради відмовлено в т.ч. відповідачу 5 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, по - друге, вказане рішення не оскаржено у встановленому порядку, є чинним та обов'язковим до виконання, по - третє, обставини повторного звернення відповідача 5 до позивача жодним чином не підтверджені. При цьому у листі за вх. № 10321/18 від 21.05.2018р. позивачем повідомлено, що станом на 14.05.2018р. на розгляді Маріупольської міської ради відсутні заяви про оформлення правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку.

Наданий відповідачем 5 опис вкладення на отримання адміністративної послуги «Підписання договору щодо пайової участі в користуванні об'єкту благоустрою» від 07.04.2014р. не прийнятий господарським судом до уваги, оскільки не підтверджує правомірність користування спірною земельною ділянкою за відсутності відповідного рішення міської ради.

Посилання відповідача 5 на те, що останній за рахунок власних коштів та сил здійснюють благоустрій території не прийняті господарським судом оскільки такі обставини також не свідчать про наявність правових підстав для використання спірної земельної ділянки. Крім того, відповідачем 5 взагалі не надано до суду відповідний договір благоустрою території.

Клопотання відповідачів 5 за вх.№04-21/2830 від 25.09.2017р., за вх.№04-21/3383 від 27.11.2017р., за вх.№04-21/3686 від 22.12.2017р., за вх.№04-27/199 від 23.01.2018р., за вх.№04-27/200 від 23.01.2018р., за вх.№04-27/510 від 19.02.2018р., за вх.№04-27/787 від 20.03.2018р., за вх.№04-27/788 від 23.03.2018р. про перенесення розгляду справи не прийняті господарським судом до уваги оскільки не містять підпису осіб, що склали зазначені документи.

При цьому, всі посилання та клопотання відповідача 4 залишені господарським судом без розгляду у зв'язку із закриттям провадження в частині позовних вимог щодо нього та, як наслідок, недоцільністю їх розгляду.

На підставі ст.129 ГПК України судові витраті щодо сплати судового збору покладаються на відповідачів 2,5 порівну.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1.Позов Маріупольської міської ради задовольнити частково.

2.Зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 (87515, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_4) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_4, під розміщення літнього майданчику з навісом літ а10 площею: 0,0111 га, ганку літ. а11 площею 0,0005 га та літнього майданчику площею 0,0056 га шляхом знесення літнього майданчику з навісом, ганку та літнього майданчику.

3.Зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_5 (87503, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_5) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_4, під розміщення літнього майданчику з навісом літ а10 площею: 0,0111 га, ганку літ. а11 площею 0,0005 га та літнього майданчику площею 0,0056 га шляхом знесення літнього майданчику з навісом, ганку та літнього майданчику.

4.Закрити провадження у справі № 905/1204/17 в частині позовних вимог Маріупольської міської ради до ОСОБА_1; ОСОБА_3; ОСОБА_4.

5.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (87515, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_4) на користь Маріупольської міської ради (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Миру, 70, ) судовий збір в розмірі 800 (вісімсот) грн.

6.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (87503, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_5) на користь Маріупольської міської ради (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Миру, 70, ) судовий збір в розмірі 800 (вісімсот) грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 25.06.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Ніколаєва

Суддя Г.Є. Курило

Суддя М.О. Лейба