ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/1154/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Молодов В.С.

за участю учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області

на рішення Господарського суду Херсонської області від 10.04.2018

по справі №923/1154/17

за позовом: Херсонського міського центру зайнятості

до відповідача: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області

про: визнання кредиторських вимог в сумі 13 117,81 грн.

суддя першої інстанції: Павленко Н.А., час та місце ухвалення рішення: 10.04.2018, м. Херсон, вул.. Театральна, 18, господарський суд Херсонської області, зал судових засідань №2, судове засідання тривало з 10год.42хв. до 11год.10хв., повний текст рішення складений 11.04.2018

в судовому засіданні 10.07.2018 згідно ст. 233 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 Херсонський міський центр зайнятості (Херсонський МЦЗ, позивач) звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (УМВС України в Херсонській області, відповідач, скаржник) про:

визнання відмови Управління Міністерства внутрішніх справ України Херсонської області в особі ліквідаційної комісії у визнанні кредиторських вимог Херсонського міського центру зайнятості в сумі 13 117, 81 грн. противоправною;

зобовязання Управління Міністерства внутрішніх справ України Херсонської області в особі ліквідаційної комісії визнати кредиторські вимоги Херсонського міського центру зайнятості в сумі 13 117,81 грн., та задовольнити їх шляхом перерахування грошових коштів в сумі 13 117,81 грн. на розрахунковий рахунок Херсонського міського центру зайнятості за такими реквізитами: розрахунковий рахунок 4936 в ГУДКСУ у Херсонській області, МФО 852010, .

В обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», зазначає, що вимога щодо стягнення спірної суми складає виплачену позивачем працівнику відповідача допомогу, у звязку із його звільненням, якого в подальшому було поновлено на роботі за рішенням адміністративного суду. Враховуючи те, що відповідач з 10.11.2015 перебуває у стані припинення, позивач звернувся до відповідача із заявою про визнання кредиторських вимог, проте вказані вимоги відповідачем визнані не були.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 10.04.2018 позовні вимоги Херсонського міського центру зайнятості задоволено частково: зобовязано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонській області в особі ліквідаційної комісії визнати кредиторські вимоги Херсонського міського центру зайнятості в розмірі 13 117,81грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Часткова відмова в задоволенні позову мотивована невідповідністю обраного позивачем способу захисту положенням ст.16, ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України.

Не погодившись з означеним рішенням суду, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило його скасувати, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Херсонського міського центру зайнятості відмовити повністю.

Підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, на думку апелянта, є порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом не надано належної оцінки тим обставинам, що законодавством визначений особливий порядок задоволення вимог в разі початку процедури ліквідації юридичної особи. Не отримавши від ліквідаційної комісії відповідь на лист від 06.10.2016 про повернення коштів, позивач у встановлений ст. 112 Цивільного кодексу строк не звернувся до суду з позовом до ліквідаційної комісії. Між тим, визначений ч. 5 ст. 112 Цивільного кодексу місячний строк за своєю природою є строком, що припиняє існування права, а не строком позовної давності, а отже не може бути продовжений або поновлений.

При цьому, скаржник зауважив, що відповідне право на звернення до суду виникає і внаслідок ухилення боржника від розгляду вимог та вважав безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що вказаний лист не може розцінюватись як заява про визнання кредиторських вимог.

Херсонський міський центр зайнятості письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні від 10.07.2018 наголосив на безпідставності доводів апелянта, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Представник Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області в судовому засіданні усно підтримав доводи апеляційної скарги та додатково зазначив, що суд першої інстанції невірно розтлумачив норми статті 112 Цивільного кодексу України; кредиторські вимоги Херсонського міського центру зайнятості заявлені з пропуском строку; майнові вимоги позивача до відповідача про сплату коштів у сумі 13 117,81 грн. виникли після затвердження проміжного ліквідаційного балансу.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.12.2015 до Херсонського міського центру зайнятості звернулася громадянка ОСОБА_3 колишній працівник Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області за сприянням у працевлаштуванні, у звязку з чим їй з 08.12.2015 надано статус безробітного та розпочато виплату допомоги по безробіттю, починаючи з 15.12.2015.

В подальшому, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 15.09.2016 № 23о/с на виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 у справі №821/3865/15-а гр. ОСОБА_3 поновлено на посаді інспектора штабу (на правах сектору) Комсомольського районного відділу Херсонського міського управління УМВС з 06.11.2015, а тому позивачем було прийняте рішення про припинення виплати відповідної допомоги по безробіттю.

За період з 15.12.2015 по 04.09.2016 гр. ОСОБА_3 позивачем була виплачена допомога у розмірі 13 117,81 грн., що підтверджується відомостями про виплату матеріального забезпечення.

06.10.2016 Херсонським МЦЗ на адресу УМВС України у Херсонській області направлено лист за № 06-24/2110, згідно якого пропонував УМВС України у Херсонській області перерахувати Херсонському МЦЗ кошти, виплачені гр. ОСОБА_3 як допомога по безробіттю.

Вказаний лист, згідно наявної в матеріалах справи копії поштового повідомлення, отримано представником УМВС України у Херсонській області 10.10.2016.

Не отримавши задоволення власних майнових вимог Херсонській МЦЗ в березні 2017 року звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з УМВС України у Херсонській області коштів у сумі 13 117,81 грн., отриманих гр. ОСОБА_3 як допомога по безробіттю.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 11.04.2017 у справі №923/184/17, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2017 було відмовлено у задоволенні позовних вимог, у звязку з невірно обраним способом захисту порушеного права.

08.11.2017 позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України у Херсонській області з заявою про визнання кредиторських вимог в сумі 13 117,81 грн.

Листом № 306/04/25-2017 від 04.12.2017 за підписом голови ліквідаційної комісії, який отримано Херсонським міським центром зайнятості 05.12.2017, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонській області повідомило позивача, що кредиторські вимоги Херсонського міського центру зайнятості не можуть бути визнані у звязку з пропуском строку заявлення та не можуть бути задоволені на підставі проміжного ліквідаційного балансу затвердженого станом на 01.04.2016. Крім того Управління також зазначало, що 06.10.2017 Херсонським міським центром зайнятості до УМВС України у Херсонській області направлено листа з вимогою щодо повернення коштів у сумі 13117,81грн., але в подальшому останній у визначений ст. 112 ЦК України строк не звернувся з позовом до ліквідаційної комісії.

Прийняття ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонській області рішення про невизнання та відмову у задоволенні кредиторських вимог Херсонського міського центру зайнятості в сумі 13 117,81 грн. стало підставою для звернення останнього до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов Херсонського МЦЗ в частині зобовязання Управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонській області в особі ліквідаційної комісії визнати кредиторські вимоги Херсонського міського центру зайнятості в сумі 13117,81грн., місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості відповідача перед Херсонським міським центром зайнятості у розмірі 13117,81грн. виплаченої позивачем гр. ОСОБА_3 в якості допомоги по безробіттю у період з 15.12.2015р. по 04.09.2016р., яка за рішенням суду була поновлена на роботі, а відмова ліквідаційної комісії у визнанні означених вимог є безпідставною.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог не оскаржується.

Суд апеляційної інстанції саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши доводи скаржника зазначає, наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до п. 1 ст. 1 зазначеного Закону загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно п. 8 ст. 1 вказаного Закону страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Відповідно до приписів ст. 22 Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи мають право на допомогу по безробіттю.

Положення статей 34-35 вказаного Закону, в залежності від підстав, з яких застраховані особи втратили заробітну плату та роботу встановлюють відповідальність роботодавців за шкоду, заподіяну Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття внаслідок невиконання або неналежного виконання обов'язків, а Фонд, в свою чергу, наділений правом стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов'язок роботодавця відшкодувати Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає у тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи, і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Відповідно до п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 198, центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Таким чином, працівники, звільнені без законних підстав та поновлені на роботі за рішенням суду, фактично відносяться до категорії зайнятого населення згідно ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення».

Згідно пункту 4 статті 35 Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у випадку поновлення працівника на роботі за рішенням суду із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до завіреної копії з персональної картки гр. ОСОБА_3 та довідки, виданої УМВС України у Херсонській області, саме відповідачем проведено виплати гр. ОСОБА_3 під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції правомірно зазначено, що обов'язок з відшкодування виплаченої допомоги по безробіттю в разі поновлення безробітного на посаді покладається на роботодавця. УМВС України у Херсонській області є роботодавцем в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та відповідно з нього мають бути утримані суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Розмір грошових вимог, заявлених позивачем як відшкодування виплаченої ним допомоги по безробіттю, відповідачем не оспорюється та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

10.11.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були внесені відомості про перебування Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області у стані припинення та встановлені строки для заявлення кредиторських вимог до 20.01.2016, що підтверджується витягом з вказаного Реєстру станом на 24.10.2016.

Рішення щодо припинення (ліквідації) відповідача опубліковано в бюлетені державної реєстрації за № 336 (31) 2015 рік.

26.05.2016 затверджено проміжний ліквідаційний баланс УМВС України у Херсонській області станом на 01.04.2016.

Майнові вимоги позивача до відповідача про сплату коштів, виплачених як допомога по безробіттю особі, поновленій на роботі за рішенням суду, виникли 04.10.2016, тобто після строку, встановленого для заявлення кредиторських вимог та затвердження проміжного ліквідаційного балансу.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 11.04.2017 у справі №923/184/17, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2017 було відмовлено у задоволенні позовних вимог Херсонського міського центру зайнятості про стягнення з УМВС України у Херсонській області 13 117,81 грн., отриманих гр. ОСОБА_3 як допомога по безробіттю, у звязку з невірно обраним способом захисту порушеного права.

При цьому, Вищий господарський суд України в своїй постанові від 18.10.2017 зазначив, що спірні правовідносини між сторонами мають позадоговірний характер, а тому захист відповідного права має здійснюватись у спосіб, передбачений відповідною нормою закону. Норми ж ч.3 ст.112 Цивільного кодексу України надають право особі, яка пропустила зазначений в ч. 5 ст. 105 Цивільного кодексу України строк (що мало місце у спірних правовідносинах за твердженням позивача та згідно встановлених судами обставин справи), звертатись із відповідними майновими вимогами до ліквідаційної комісії особи, що припиняється, оскаржувати в судовому порядку дії ліквідаційної комісії у разі відмови у визнанні та задоволенні заявлених вимог. Також, норми ч. 4 ст. 112 Цивільного кодексу України визначають порядок та способи задоволення вимог кредитора, що заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення. Зазначених способів захисту свого права позивачем стосовно спірної суми вимог до відповідача у межах заявленого у справі № 923/184/17 позову використано не було.

Відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України однією із форм припинення юридичної особи є її ліквідація. Юридична особа є такою, що припинилася з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про її припинення.

Статтею 110 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Згідно зі ст. 105 Цивільного кодексу України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Як зазначалося вище, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з 09.11.2015 по 18.11.2015, опублікованих в бюлетені держаної реєстрації за № 336 (31) 2015 рік, строк предявлення кредиторських вимог встановлений до 20.01.2016.

Частиною 8 ст. 111 Цивільного кодексу України встановлено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Проміжний ліквідаційний баланс УМВС України у Херсонській області станом на 01.04.2016 затверджено 26.05.2016.

Позивач із заявою про визнання кредиторських вимог звернувся лише 08.11.2017.

Відповідно до ч.5 ст.105 Цивільного кодексу України, строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Разом з тим, в силу положень ч. 4 ст.112 Цивільного кодексу України, вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Таким чином, несвоєчасне заявлення кредитором (позивачем) грошових вимог у процедурі добровільної ліквідації боржника (відповідача) не має наслідком їх погашення, а впливає лише на порядок задоволення таких вимог і чинним цивільним законодавством встановлено особливий порядок їх можливого задоволення. В свою чергу, вимоги, які виникли після прийняття рішення про ліквідацію та здійснення відповідної публікації, є зобов'язаннями ліквідаційної маси та можуть бути заявлені до відповідача протягом усієї ліквідаційної процедури.

При цьому, сам по собі сплив граничного (6-місячного) строку для заявлення кредиторами вимог до боржника не породжує невірне обрання кредитором такого способу захисту своїх прав як визнання кредиторських вимог.

В протилежному випадку, відмова у визнанні кредиторських вимог позивача виключно з мотивів їх несвоєчасного заявлення, в силу приписів ч.5 ст.112 Цивільного кодексу України, означало б автоматичне погашення цих вимог без надання їм правової оцінки на предмет обґрунтованості, що є неприпустимим.

У зв'язку з цим, спірні вимоги кредитора підлягають розгляду судом по суті та підставою для відмови у визнанні цих вимог може бути їх необґрунтованість або пропуск кредитором встановленого ч.ч.3,5 ст.112 Цивільного кодексу України місячного строку на звернення до суду з позовом, перебіг якого в даному випадку має розпочинатися не раніше дати закінчення 30-денного терміну, відведеного ліквідаційній комісії для реагування на вимогу кредитора згідно з ч.6 ст.105 цього Кодексу.

В контексті викладених обставин, доводи заявника апеляційної скарги щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову з причин пропуску строку на предявлення кредиторських вимог, відхиляються судом як необґрунтовані.

Що стосується посилань скаржника на пропуск позивачем встановленого ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України строку для звернення до суду за оскарженням рішення ліквідаційної комісії про відмову у визнанні кредиторських вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 5 ст.112 Цивільного кодексу України вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

В свою чергу, відповідно до ч.6 ст.105 Цивільного кодексу України кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, відмову від ліквідаційної комісії УМВС України у Херсонській області у визнанні кредиторських вимог позивач отримав 05.12.2017.

Херсонській міський центр зайнятості звернувся до господарського суду за оскарженням дій ліквідаційної комісії 14.12.2017, тобто в місячний строк, передбачений ст. 112 Цивільного кодексу України для оскарження відмови ліквідаційної комісії у визнанні кредиторських вимог.

При цьому, колегією суддів відхиляються доводи скаржника щодо необхідності відліку встановленого ст. 112 Цивільного кодексу України 30-ти денного терміну для звернення до суду, за спливом строку для надання ліквідаційною комісією відповіді на лист позивача № 06-24/2110 від 06.10.2016, адже, як правомірно зазначено місцевим господарським судом, такий лист за своїм змістом не може розцінюватись як заявлення кредитором своїх вимог до ліквідаційної комісії в розумінні положень ст.ст. 105, 111, 112 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Переглядаючи у апеляційному порядку рішення Господарського суду Херсонської області від 10.04.2018 у справі № 923/1154/17, суд апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи не виявив порушення чи неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, які б призвели до прийняття Господарським судом Херсонської області неправильного судового рішення у справі.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Херсонської області від 10.04.2018 у справі № 923/1154/17 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 10.04.2018 у справі №923/1154/17 залишити без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.07.2018, у звязку з перебуванням члена колегії судді - Принцевської Н.М. 13.07.2018 у відпустці.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

ОСОБА_4