ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2018 р. Справа № 924/296/18

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши справу у залі судового засідання № 306

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут", м. Хмельницький

про стягнення 69768453,62 грн. заборгованості, з яких 34821827,30 грн. пеня, 8925090,10 грн. - 3% річних, 26021536,22 грн. - інфляційні втрати

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби в Хмельницькій області, м. Хмельницький, Департамент фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації, Хмельницький,

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут", м. Хмельницький

до публічного акціонерного товариства "Національна акціонера компанія "Нафтогаз України", м. Київ

про визнання частково недійсним пункту 6.1. Договору №16-455-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року,

Представники сторін:

позивача (за первісним позовом): ОСОБА_1 - представник за довіреністю №14-72 від 14.04.2017 р.

відповідача (за первісним позовом): ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представники за довіреністю

третьої особи 1(за первісним позовом): ОСОБА_4 - довіреність №13-09/18-194

третьої особи 2 (за первісним позовом): ОСОБА_5 - довіреність №04.02-35/798 від 23.04.2018 р.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 24.04.2018р. відкрито провадження у справі № 924/296/18 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду від 23.05.2018 року прийнято зустрічний позов ТОВ "Хмельницькгаз збут" до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання частково недійсним пункту 6.1. Договору №16-455-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднано в одне провадження.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 04.06.2018 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби в Хмельницькій області та Департамент фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 13.07.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу №924/296/18 до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з позовом до суду про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" 34821827,30 грн. пені, 8925090,10 грн. 3% річних, 26021536,22 грн. інфляційних втрат згідно договору купівлі-продажу природного газу №16-455-Н від 28.10.2016 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №16-455-Н від 28.10.2016р. передав у власність відповідача природний газ на загальну суму ,13 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Однак, оплату за природний газ товариство з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" здійснювало несвоєчасно та не виконало зобовязання у строк, визначений договором, чим порушило умови господарського зобовязання, зокрема вимоги п. 6.1. договору. Таким чином, на підставі вищевикладеного позивач просить стягнути нараховані пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Позивач за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, вважаючи їх правомірними та обґрунтованими.

Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні та у надісланому на адресу суду відзиві на позовну заяву проти позову заперечує в повному обсязі, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування заперечень зазначає, що розрахунки між сторонами за договором було здійснено виключно двома способами: шляхом укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів Державного бюджету України та здійснення перерахунків сум коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання згідно з нормативами розподілу коштів, затверджених відповідними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

На виконання Закону України "Про ринок природного газу" та Постанови КМ України від 30.09.2015 року №792 "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ" ТОВ "Хмельницькгаз збут" відкрито поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від населення. З наведеного, державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що фактично усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматизованому перерахунку із спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача із визначеними нормативами.

ТОВ "Хмельницькгаз збут" наголошує, що він може здійснити розрахунок перед позивачем за умовами договору лише через поточний рахунок із спеціальним режимом використання в межах коштів, передбачених нормативом перерахування коштів, затверджених НКРЕКП, при цьому відповідач самостійно не має можливості вплинути на проведення розрахунків за спожитий природний газ населенням, оскільки всі кошти, які потрапляли на рахунок товариства, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затвердженого постановами НКРЕКП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача.

Тому відповідач вважає, що ним дотримано умови договору, виконано зобов'язання з оплати в порядку, визначеному умовами договору та з дотриманням імперативних норм діючого законодавства, так як ТОВ "Хмельницькгаз збут" є суб'єктом ринку природного газу, діяльність якого підпорядкована відповідним спеціалізованим нормам законодавства, а тому наслідки порушення грошового зобов'язання передбачені ст.ст. 549, 624, 625 ЦК України не підлягають застосуванню.

Також відповідач звертає увагу суду, що державою офіційно визнається неможливість підприємства ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в частині надання пільг та субсидій населенню на відповідній території, тому держава запроваджує механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, що визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, що затверджений Постановою КМ України від 11.01.2005 року №20. Вказаним, як зауважує відповідач, держава фактично змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених договорів.

На думку відповідача, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою було прийнято норми ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", норми Закону про Державний бюджет на відповідний рік, в якому передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, норми п. 11 ч. 1 ст. 20, п. 8. ч.1 ст. 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 5 ч. 1 ст. 12, п.5. ч. ст. 13, п. 5 ч. 1 ст. 14, п.5 ч.1 ст. 15, п. 7 ч. 1 ст. 16, ст. 20 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також низку інших законодавчих актів. На виконання таких актів прийнято Постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20, спільний наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідач вважає, з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у справі №906/790/16 від 18.04.20918 року, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами по договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються нормами адміністративного, зокрема, бюджетного законодавства. А застосування та чинність цих норм не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи ні. Важливий є той факт, що постачання природного газу пільговим категоріям споживачів прямо залежить від отримання послуг від позивача за договором.

Зокрема, на виконання вищенаведеного, за участю позивача та відповідача було укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету. При цьому, як наголошує відповідач, спільні протокольні рішення і платіжні доручення про перерахування ТОВ "Хмельницькгаз збут" позивачу отриманих по ланцюгу коштів у вигляді пільг та субсидій населенню здійснюються в межах договору, укладеного між сторонами і одночасно є процедурою погашення зобов'язань ТОВ "Хмельницькгаз збут" перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з остаточної оплати вартості поставленого газу у визначеному місяці в розмірі отриманих по спільному протокольному рішенні сум пільг і субсидій населенню.

З викладеного відповідач вважає, що виконання сторонами спільних протокольних рішень, а також положень Постанови КМУ №20 та Порядку, затвердженого наказом Міненерговугілля та Мінфіну №493/688, враховуючи зміст протокольних рішень і первинних документів, складених на його виконання, а також виконання умов договору засвідчує, що сторони фактично погодились, що оплата за договором проводиться шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільного протокольного рішення, а день проведення таких розрахунків був одночасно і днем погашення заборгованості за природний газ за договором. Відтак, відповідач зазначає, що здійснення розрахунків за спільними протокольними рішеннями свідчить про зміну порядку і строк проведення розрахунків за отриманий природний газ відповідно до договору, а тому для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами строку, встановленого спільними протокольними рішеннями.

А оскільки ТОВ "Хмельницькгаз збут" належним чином і в повному обсязі виконував положення спільних протокольних рішень, то вважає, що позивачем безпідставно нараховано 3%, втрати від інфляції та пеню.

Додатково наголошує на позиціях, викладених Вищим господарським судом України, Верховним Судом України та Верховним Судом.

З вищезазначеного, відповідач за первісним позовом підсумовує, що оскільки обов'язок ТОВ "Хмельницькгаз збут" здійснювати реалізацію природного газу побутовим споживачам (в тому числі, тим, що мають пільги та субсидії) у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" прямо передбачений пунктами 2) та 3) ч. 3 та абз. 2 ч. 14 Положення №187, а отже, реалізація ТОВ "Хмельницькгаз збут" природного газу населенню на пільгових умовах має імперативний характер, і саме тому Порядок №20 встановлює окремий порядок проведення розрахунків у відповідності до правил бюджетного законодавства. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом у додаткових поясненнях по справі 15.06.2018 року звертає увагу суму, що по окремих місяцях ТОВ "Хмельницькгаз збут" проводилась оплата пільг та субсидій за власний кошт з подальшою компенсацією державою.

Позивач за первісним позовом у відповіді на відзив від 29.05.2018 року не погоджується з запереченнями відповідача за первісним позовом. Наголошує на п. 6.1. договору, у якому сторонами погоджено, що спільні протокольні рішення не змінюють порядок та строки розрахунків. Окрім того, посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справ №910/16072/16.

Відповідач за первісним позовом у зустрічній позовній заяві просить суд визнати частково недійсним пункт 6.1. Договору №16-455-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року, а саме:

текст пункту 6.1. договору абзацу 3: "... і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк";

текст пункту 6.1. договору абзац 6 повністю: "Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту до закінчення 90 (дев'яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві, передбачений абзацом четвертим цього пункту, акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватись в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. № 20 (Офіційний вісник України, 2005р., № 2, ст.. 88), має бути здійснений до закінчення 90 (девяностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк";

текст пункту 6.1. договору абзац 7 повністю: "Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. № 20 і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту";

текст пункту 6.1. договору абзац 8 повністю: "Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк".

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджених Постановою КМ України від 11.01.2005 року, кошти, якими ТОВ "Хмельницькгаз збут" мало розраховуватись з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" виділяються як субвенція, сформована за рахунок коштів, отриманих, в тому числі, і від позивача за первісним позовом та/або підприємств, пов'язаних з останнім. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, КМ України 04.03.2002 року прийняв постанову №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", за умовами якого фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік.

При цьому, позивач за зустрічним позовом вказує, що частиною 6 ст. 102 Бюджетного кодексу України визначено перелік пільг та субсидій, які надаються за рахунок субвенцій з державного бюджету, та передбачено, що Кабінет Міністрів України може здійснювати перерозподіл обсягів субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, виходячи з фактично нарахованих обсягів відповідних пільг, субсидій і допомоги населенню в межах загального обсягу таких субвенцій. І лише після надходження сум субвенцій на рахунки місцевих бюджетів органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг). З зазначеного позивач за зустрічним позовом зауважує, що відносини з відшкодування місцевими бюджетами надавачам послуг вартості спожитого пільговиками та субсидіантами природного газу за рахунок субвенцій із державного бюджету, які в подальшому мають бути перераховані ТОВ "Хмельницькгаз збут" на рахунок ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відповідно до установленого Порядку №20 регулюються бюджетним законодавством, є для ТОВ "Хмельницькгаз збут" непередбачуваними та такими, на які ТОВ "Хмельницькгаз збут" не впливає.

Тому ТОВ "Хмельницькгаз збут" наголошує, що визначені в п. 6.1. договору умови проведення розрахунків між ТОВ "Хмельницькгаз збут" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є такими, що заздалегідь виключають можливість сторін впливати на їх виконання.

В той же час, позивач за зустрічним позовом наголошує, що обов'язок ТОВ "Хмельницькгаз збут" здійснювати реалізацію придбаного у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" природного газу побутовим споживачам ( в тому числі тим, що мають пільги та субсидії) прямо передбачено пунктом 11 Положення №758, а отже реалізація ТОВ "Хмельницькгаз збут" природного газу населенню на пільговим умовах має імперативний характер.

З наведеного позивач за зустрічним позовом робить висновок, що оскаржуваний п. 6.1. Договору, всупереч наведеним вище вимогам законодавства, зокрема, Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому постановою КМУ від 11 січня 2005 року №20; Порядку проведення розрахунків за природний газ. теплопостачання і електроенергію, затвердженому Наказом Міненерговугілля та Мінфіну №693/688 від 03.08.2015 року; Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою КМУ №256 від 04.03.2002 року, містить вказівку на строки проведення розрахунку, який має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, не зважаючи при цьому на наявність або відсутність коштів, виділених державою на покриття побутовим споживача, які мають право на отримання пільг, субсидій та компенсацій, вартості поставленого природного газу. Тому вважає, що оскаржувані положення договору слід визнати недійсними.

Відповідач за зустрічним позовом у відзиві на зустрічний позов №14/4-1944 від 06.07.2018 року вважає вимоги зустрічного позову безпідставними. Звертає увагу суду на подальшому схваленні договору ТОВ "Хмельницькгаз збут", неможливості визнання недійсною істотної умови договору, оскільки такий правочин вважатиметься таким, що не вчинений, а також наголошує на свободі укладення договору.

Департамент фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації у поясненнях №1060 від 12.06.2018 року та його представник в судовому засіданні зазначає, що за період з листопада 2016 року по травень 2017 року в Хмельницькій області було оформлено та профінансовано за спожитий природний газ спільні протокольні рішення за участю ТОВ "Хмельницькгаз збут" на загальну суму ,25 грн. Одночасно зауважує, що за рахунок спільних протокольних рішень здійснювалось фінансування виключно за надання пільг, субсидій населенню на оплату комунальних послуг. При цьому, кошти субвенцій не спрямовуються на виконання договірних зобов'язань.

Державна казначейська служба у поясненнях щодо позову від 06.07.2018 року та її представник в судовому засіданні вказала, що підписанням спільних протокольних рішень між позивачем та відповідачем було узгоджено порядок розрахунків між собою, оскільки вони керувались Постановою КМУ №20 від 11.01.2005 року.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

28.10.2016р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 16-455-Н, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобовязується передати покупцеві у 2016-2017 роках природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем для постачання побутовим споживачам.

Згідно із п. 2.1 договору визначено, що продавець передає покупцеві з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 664600,000 тис. куб.м., у тому числі за місяцями: жовтень 47200,000 тис. куб.м., листопад 81600,000 тис. куб.м, грудень 125800,000 тис. куб.м., січень 180000,000 тис. куб.м, 120000,000 тис. куб.м, 110000,000 тис. куб.м.

Як передбачено п. 2.2. договору обсяги природного газу, які планується передати згідно з цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця поставки в установленому порядку.

У відповідності до п. 3.2. договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці купівлі-продажу, оформлюється актом приймання-передачі.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що покупець зобовязується подати не пізніше 08 числа місяця, що настає за місяцем постачання природного газу, продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця (за її наявності) два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги переданого природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Продавець до 12 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, після подачі покупцем документів визначених пунктами 3.3. та 3.4. цього договору, повертає покупцеві один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою (за її наявності). У разі не підписання продавцем акта приймання-передачі природного газу продавець у той же строк письмово повідомляє покупцеві про причини такого не підписання акта та надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта (п. 3.4. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу, який передається за цим договором, без урахування податку на додану вартість у розмірі 20 відсотків, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обовязками (включно) становить 4955,40 гривень за 1000 куб. метрів природного газу, крім того податок на додану вартість у розмірі 20 відсотків.

Згідно з п. 5.3. договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Як передбачено п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 (Офіційний вісник України, 2005р., № 2, ст. 88) і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк.

Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

У разі не надання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту до закінчення 90 (дев'яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві, передбачений абзацом четвертим цього пункту, акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватись в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. № 20 (Офіційний вісник України, 2005р., № 2, ст.. 88), має бути здійснений до закінчення 90 (девяностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк.

Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. № 20 і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту.

Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

У разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення (п. 7.2. договору).

У відповідності до п. 11.1. цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 жовтня 2016 року, і діє в частині продажу природного газу до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 16-455-Н від 28.10.2016р. продавець передав, а покупець отримав природний газ власного видобутку виключно для постачання побутовим споживачам, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2016р. на суму 205405345,86 грн., від 30.11.2016р. на суму 340770844,13 грн., від 31.12.2016р. на суму 434588108,24 грн., від 31.01.2017р. на суму 507322722,17 грн., від 28.02.2017р. на суму 404933381,17 грн., від 31.03.2017р. на суму 287884123,56 грн.

Відповідачем було здійснено оплату за спожитий газ в сумі ,13 грн., що підтверджено і відображено в довідках про операції та довідці про сальдо за період з 01.01.2016р. по 31.03.2018р.

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, Департаментом фінансів в Хмельницькій області, товариством з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" з метою погашення взаємної заборгованості укладено Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. Вказаними рішеннями сторонами погоджено, що предметом таких рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

У п. 4. спільних протокольних рішень зазначено, що сторони, що підписали це спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005 року №20 та Порядку проведення розрахунків за невиконання своїх зобов'язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України. Спільне протокольне рішення набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим спільним протокольним рішенням (п. 5.2. рішення).

Погашення заборгованості згідно договору №16-455-Н від 28.10.2016 року спільними протокольними рішеннями відбувалось наступним чином: спільне протокольне рішення №2833 від 17.11.2016 року - 100000,00 грн. (платіжне доручення №83 від 18.11.2016 року); №2834 від 17.11.2016 року - 200000,00 грн. (платіжне доручення №82 від 18.11.2016 року); №2837 від 17.11.2016 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №104 від 26.12.2016 року); №2838 від 17.11.2016 року - 48800000,00 грн. (платіжне доручення №103 від 26.12.2016 року); спільне протокольне рішення №352 від 19.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №1 від 20.01.2017 року); №353 від 19.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №2 від 20.01.2017 року), №354 від 19.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №3 від 20.01.2017 року), №355 від 19.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №4 від 20.01.2017 року); №356 від 19.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №5 від 20.01.2017 року); №357 від 19.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №6 від 20.01.2017 року); №358 від 19.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №7 від 20.10.2017 року); №359 від 19.01.2017 року - 24767188,30 грн. (платіжне доручення №8 від 20.01.2017 року); спільне протокольне рішення №661 від 31.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №18 від 01.02.2017 року); №662 від 31.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №19 від 01.02.2017 року); №663 від 31.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №20 від 01.02.2017 року); №664 від 31.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №21 від 01.02.2017 року); №665 від 31.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №22 від 01.02.2017 року); №666 від 31.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №23 від 01.02.2017 року); №667 від 31.01.2017 року - 50000000,00 грн. (платіжне доручення №24 від 01.02.2017 року); спільне протокольне рішення №1261 від 20.02.2017 року - 49060518,95 грн. (платіжне доручення №49 від 21.02.2017 року); № 1262 від 20.02.2017 року - 48000000,00 грн. (платіжне доручення №48 від 11.04.2017 року); №1263 від 20.02.2017 року - 42000000,00 грн. (платіжне доручення №42 від 10.05.2017 року); №1264 від 20.02.2017 року - 43200000,00 грн. (платіжне доручення №43 від 12.06.2017 року); №1265 від 20.02.2017 року - 44100000,00 грн. (платіжне доручення №44 від 21.02.2017 року); №1266 від 20.02.2017 року - 45000000,00 грн. (платіжне доручення №45 від 21.02.2017 року); №1267 від 20.02.2017 року - 46200000,00 грн. (платіжне доручення №46 від 21.02.2017 року); №1268 від 20.02.2017 року - 47100000,00 грн. (платіжне доручення №47 від 21.02.2017 року); спільне протокольне рішення №2284 від 19.04.2017 року - 8000000,00 грн. (платіжне доручення №76 від 21.08.2017 року); спільне протокольне рішення №2752 від 19.05.2017 року - 198000000,00 грн. (платіжне доручення №102 від 20.12.2017 року); №2753 від 19.05.2017 року - 199000000,00 грн. (платіжне доручення №79 від 14.09.2017 року);

платіжне доручення №1 від 31.01.2018 року на суму 133176738,54 грн.; №6 від 31.01.2018 року на суму 37762754,34 грн.; №10 від 02.02.2018 року на суму 13846235,73 грн.; №12 від 28.02.2018 року на суму 15214271,39 грн. із посиланням на постанову КМ України від 04.03.2002 року №256.

Позивачем надано до матеріалів справи належним чином завірені копії підписаних та скріплених печатками актів звіряння розрахунків за надані населенню пільги ветеранам війти та праці, ветеранам військової служби та ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам державної пожежної охорони, вдовам ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ та державної пожежної охорони, а також звільненим із служби за віком, хворобою або вислугою років військовослужбовцям Служби безпеки, працівникам міліції, особам начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, державної пожежної охорони, дітям (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, державної пожежної охорони, загиблих або померлих у зв'язку із виконанням службових обов'язків, непрацездатним членам сімей, які перебували на їх утриманні, звільненим з військової служби особам, які стали інвалідами під час проходження військової служби, батькам та членам сімей військовослужбовців, які загинули, померли або стали інвалідами при проходженні військової служби, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, громадянам, передбачені п. "і" частини першої ст. 77 Основ законодавства про охорону здоров'я, частиною 2 ст. 29 Основ законодавства про культуру, абз. першим частини 4 ст. 57 Закону України "Про освіту", багатодітним сім'ям, ветеранам війти та праці, та згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війти", за надані населенню субсидії на ЖКП, субсидії по природному газу станом на 1 листопада 2016 року та зведений реєстр актів звіряння розрахунків за надані населенню пільги та субсидії по природному газу станом на 01.12.2016р. 01.04.2017р.

Зокрема, згідно зведеного реєстру актів звіряння розрахунків за надані населенню пільги та субсидії по природному газу між ТОВ "Хмельницькгаз збут" та Управлінням соціального захисту населення Чемеровецької РДА Хмельницької області станом на 01.12.2016 року заборгованість поточного року складає 37861916,18 грн.; із Департаментом соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради - 28272364,05 грн.; із Управління соціального захисту населення Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації - 35524972,07 грн.; Управлінням соціального захисту населення Ярмолинецької РДА Хмельницької області - 19644049,58 грн. та 510138,21 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Деражнянської РДА - 15583017,55 грн.; із Управлінням праці та соціального захисту населення Городоцької РДА - 26436706,39 грн.; із Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради - 27946913,09 грн.; із районним управлінням соціального захисту населення Старокостянтинівської РДА - 30051167,99 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Білогірської РДА - 23108883,62 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Ізяславської РДА - 17164158,14 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Теофіпольської РДА - 13378,02 грн. та 34343030,76 грн.; із Славутським районним управлінням соціального захисту населення - 8194709,05 грн.; із Славутським міським управлінням праці та соціального захисту населення - 18805488,46 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Полонської РДА - 30992722,99 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Старосинявської РДА - 19694956,66 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Віньковецької РДА - 21811626,83 грн.; із Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради - 33537223,05 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Летичівської РДА - 14076773,47 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Красилівської РДА - 836803,05 грн. та 54953661,05 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Хмельницької РДА - 47017523,43 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Дунаєвецької РДА - 48191982,52 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Кам'янець-Подільської РДА - 216950,78 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Новоушицької РДА - 16908130,74 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Дунаєвецької РДА - 717650,89 грн.; із Управлінням праці та соціального захисту населення Волочиської РДА - 39652969,68 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Волочиської РДА - 2633982,75 грн. та 319388,59 грн.;

станом на 01.01.2017 року: із Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради - 40842394,90 грн.; із Департаментом соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради - 31152637,97 грн.; із Славутським міським управлінням праці та соціального захисту населення - 24052084,89 грн.; Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради - 29954359,68 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Білогірської РДА - 33302441,15 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Віньковецької РДА - 29504153,94 грн.; із Управлінням праці та соціального захисту населення Волочиської РДА - 51704632,41 грн. та 3437244,43 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Волочиської РДА - 475882,80 грн.; із Управлінням праці та соціального захисту населення Городоцької РДА - 36710024,84 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Деражнянської РДА - 22280059,88 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Дунаєвецької РДА - 61937343,98 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Дунаєвецької РДА - 1114876,20 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Дунаєвецької РДА - 5023,56 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Ізяславської РДА - 24432005,40 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації - 45063268,78 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Кам'янець-Подільської РДА - 228766,51 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Красилівської РДА - 71081483,38 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Красилівської РДА - 1275554,21 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Летичівської РДА - 19230089,87 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Новоушицької РДА - 21778949,59 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Полонської РДА - 40637079,54 грн.; із Славутським районним управлінням соціального захисту населення - 14444318,10 грн.; із районним управлінням соціального захисту населення Старокостянтинівської РДА - 34031793,66 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Старосинявської РДА - 25460906,44 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Теофіпольської РДА - 41465445,92 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Теофіпольської РДА - 15009,52 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Хмельницької РДА - 54132295,37 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Чемеровецької РДА - 51953107,18 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Ярмолинецької РДА - 854598,54 грн. та 37496837,59 грн.;

станом на 01.02.2017 року: із Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради - 27597991,64 грн.; із Департаментом соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради - 13565151,08 грн.; із Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради - 11721670,77 грн.; із Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради - 12177126,81 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Білогірської РДА - 13545058,53 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Віньковецької РДА - 12782038, 92 грн.; із Управлінням праці та соціального захисту населення Волочиської РДА - 22588096,17 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Волочиської РДА - 1602378,22 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Волочиської РДА - 204238,51 грн.; із Управлінням праці та соціального захисту населення Городоцької РДА - 26675395,82 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Деражнянської РДА - 11651881,94 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Дунаєвецької РДА - 32510083,10 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Дунаєвецької РДА - 664119,41 грн. та 1674,52 грн.; Управлінням соціального захисту населення Ізяславської РДА - 13370265,31 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Кам'янець-Подільської РДА - 27110675,76 грн. та 200685,81 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Красилівської РДА - 31554699,77 грн. та 689573,47 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Летичівської РДА - 10155467,52 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Навоушицької РДА - 12264919,28 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Полонської РДА - 18759566,49 грн.; із Славутським районним управлінням соціального захисту населення - 8436006,24 грн.; із районним управлінням соціального захисту населення Старокостянтинівської РДА - 13667250,70 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Старосинявської РДА - 9824994,58 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Теофіпольської РДА - 17784944,84 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Теофіпольської РДА - 6089,76 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Хмельницької РДА - 26764554,90 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Чемеровецької РДА - 22667297,11 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Ярмолинецької РДА - 17227260,14 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Ярмолинецької РДА - 443747,04 грн.; із Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради - 56361006,88 грн.;

станом на 01.03.2017 року: із Департаментом соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради - 27751802,39 грн.; із Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради - 22375542,73 грн.; із Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради - 24615015,91 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Білогірської РДА - 25785055,68 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Віньковецької РДА - 26497131,37 грн. та 45143400,69 грн.; Управлінням соціального захисту населення Волочиської районної державної адміністрації - 3211806,28 грн. та 408633,78 грн.; із Управлінням праці та соціального захисту населення Городоцької РДА - 50611765,62 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Городоцької районної державної адміністрації - 7776,95 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Деражнянської РДА - 22677252,31 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Дунаєвецької РДА - 61977012,72 грн., 1201664,99 грн. та 3349,04 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Ізяславської РДА - 24095945,79 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Кам'янець-Подільської РДА - 51062818,70 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Кам'янець-Подільської області - 350218,62 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Красилівської РДА - 62593471,55 грн. та 1331901,36 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Управління Летичівської РДА - 19726854,97 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Новоушицької РДА - 22279873,65 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Полонської РДА - 37392135,02 грн.; із Славутським районним управлінням соціального захисту населення - 16372589,47 грн.; із районним управлінням соціального захисту населення Старокостянтинівської РДА - 27605798,85 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Старосинявської РДА - 19826568,40 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Теофіпольської РДА - 34843904,41 грн. та 12179,52 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Хмельницької РДА - 54784891,14 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Чемеровецької РДА - 45116876,81 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Ярмолинецької РДА - 31975742,90 грн. та 831072,93 грн.; із Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради - 68300410,51 грн.;

станом на 01.04.2017 року: із Департаментом соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради - 34585329,35 грн.; із Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради - 27151972,69 грн. із Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради - 31197834,77 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Білогірської РДА - 31703177,05 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Віньковецької РДА - 32908743,07 грн.; Управлінням соціального захисту населення Волочиської районної державної адміністрації - 56389852,61 грн., 4079633,12 грн. та 509751,57 грн.; із Управлінням праці та соціального захисту населення Городоцької РДА - 56305372,61 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Городоцької районної державної адміністрації - 9332,34 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Деражнянської РДА - 27336098,48 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Дунаєвецької РДА - 73303358,81 грн., 1393636,75 грн., 4297,15 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Ізяславської РДА - 27806766,11 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Кам'янець-Подільської РДА - 59371027,30 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Кам'янець-Подільської області - 447114,87 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Красилівської РДА - 77380288,68 грн. та 1544179,84 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Управління Летичівської РДА - 23427851,22 грн., із Управлінням соціального захисту населення Новоушицької РДА - 26344358,79 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Полонської РДА - 46476028,76 грн.; із Славутським районним управлінням соціального захисту населення - 19536491,88 грн.; із районним управлінням соціального захисту населення Старокостянтинівської РДА - 35155551,17 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Старосинявської РДА - 25306345,92 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Теофіпольської РДА - 43448321,33 грн. та 15471,34 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Хмельницької РДА - 68105814,36 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Чемеровецької РДА - 56977402,58 грн.; із Управлінням соціального захисту населення Ярмолинецької РДА - 38418997,17 грн. та 984587,83 грн.

Вказані зведені реєстри актів звіряння розрахунків за надані населенню пільги та субсидії по природному газу станом на 01.01.2018 року надіслані позивачу 23.01.2018 року; станом на 01.12.2017 року - 21.12.2017 року; станом на 01.11.2017 року - 23.11.2017 року; станом на 01.10.2017 року - 23.10.2017 року; станом 01.09.2017 року - 21.09.2017 року; станом на 01.08.2017 року - 21.08.2017 року; станом на 01.07.2017 року - 21.07.2017 року; станом на 01.06.2017 року - 22.06.2017 року; станом на 01.05.2017 року - 23.05.2017 року; станом на 01.04.2017 року - 24.04.2017 року; станом на 01.03.2017 року - 22.03.2017 року; станом на 01.02.2017 року - 23.02.2017 року; станом на 01.01.2017 року - 23.01.2017 року; станом на 01.12.2016 року - 20.12.2016 року.

У зв'язку із несвоєчасною сплатою відповідачем поставленого газу позивач за первісним позовом звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 34821827,30 грн. пені, 8925090,10 грн. 3% річних, 26021536,22 грн. інфляційних втрат.

Відповідач за первісним позовом, вважаючи, що нараховані 3% річних, втрати від інфляції та пеня неправомірні в силу недійсності окремих абзаців п. 6.1. договору, звернувся з зустрічним позовом до позивача за первісним позовом.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Щодо вимог за зустрічним позовом.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріалами справи стверджується, що 28.10.2016 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Хмельницькгаз збут" укладено договір купівлі-продажу природного газу №16-455-Н, у якому сторонами погоджено предмет договору, кількість та фізико-хімічні показники природного газу, порядок та умови його передачі, порядок обліку природного газу, його ціну, порядок та умови проведення розрахунків (п. 6.1. договору), а також відповідальність сторін, форс-мажорні обставини, порядок розв'язання спорів (розбіжностей), строк дії договору.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб без зауважень.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною статті 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Так, обґрунтовуючи недійсність оскаржуваного пункту договору в частині, позивач за зустрічним позовом наголошує, що така частина пункту суперечить Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому постановою КМУ від 11 січня 2005 року №20; Порядку проведення розрахунків за природний газ. теплопостачання і електроенергію, затвердженому Наказом Міненерговугілля та Мінфіну №693/688 від 03.08.2015 року; Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою КМУ №256 від 04.03.2002 року, оскільки визначає строки оплати спожитого газу, в той час, як на оплату газу за пільговими та субсидованими категоріями споживачів розраховується держава у визначеному нормативними актами порядку. З чого позивач за зустрічним позовом позбавлений можливості впливати на такі розрахунки, а тому не може нести відповідальність за прострочення оплати в цій частині.

Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ від 11 січня 2005 року №20 (втратила чинність з 08.11.2017 року) передбачено, що він визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

З Порядку вбачається, що відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб'єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок, в даному випадку - ПАТ "Нафтогаз України".

Аналогічні положення вміщені у Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою КМУ №256 від 04.03.2002 року, згідно п. 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Таким чином, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №906/790/16).

З зазначеного суд приходить до висновку, що сторони договору позбавлені можливості врегулювати в договорі питання щодо строків та порядку виконання зобов'язання, виконання кого залежить від компенсацій з державного бюджету, оскільки такий порядок викладений у відповідних нормативно-правових актах.

Натомість, у абз. 8 п. 6.1. договору сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

Вказаним сторони фактично встановили строк та порядок виконання зобов'язання, яке здійснюється із державного бюджету України та регулюється відповідними нормативно-правовими актами, що є неправомірним.

Одночасно суд зауважує, що питання дійсності договору або певної його частини підлягає встановленню на момент укладення такого договору, тому втрата чинності Постановою №20 від 11.01.2015 року з 08.11.2017 року не впливає на суперечність її положенням абз. 8 п. 6.1. договору від 28.10.2016 року.

З огляду на викладене, оскільки сторонами в договорі встановлено строк та порядок розрахунків, які проводяться з державного бюджету, а саме, в частині відшкодування пільг та субсидій, що підлягає регулюванню та врегульовано на законодавчому рівні, суд приходить до висновку, що наведене суперечить чинному законодавству, а саме, чинній на момент укладення договору Постанові КМУ №20 від 11.01.2005 року.

Проте, вказана суперечність міститься лише у абз. 8 п. 6.1. договору, в якому, власне, і зазначено про те, що розрахунки проводяться відповідно до п. 6.1. договору, а укладення спільних протокольних рішень на підставі постанови №20 від 11.01.2005 року не змінює порядку, визначеного п. 6.1. договору. Тому визнанню недійсним підлягає лише абзац 8 пункту 6.1. договору №16-455-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року.

В визнанні недійсними інших частин пункту 6.1. договору слід відмовити. З зазначеного, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.

Заперечення позивача за первісним позовом, викладені у відзиві на зустрічний позов, спростовуються вищевикладеним. Окрім того, судом визнано недійсним лише один абзац оскаржуваного пункту, що не тягне за собою відсутність в договорі порядку та строків розрахунку, як зазначав НАК "Нафтогаз України". Одночасно посилання відповідача за зустрічним позовом на відсутність зміни строків і порядку розрахунку щодо рахунків із спеціальним режимом використання судом не приймається до уваги, оскільки в даному випадку висновки суду ґрунтуються правовій позиції ВС, викладеній у постанові Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №906/790/16, згідно якої грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови. Тобто, в даному випадку суд приймає до уваги наявність спільних протокольних рішень та компенсацію державою коштів пільг та субсидій населення.

Щодо вимог за первісним позовом.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.2016р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 16-455-Н, відповідно до умов якого продавець зобовязується передати покупцеві у 2016-2017 роках природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

На підставі договору купівлі-продажу природного газу № 16-455-Н від 28.10.2016р. позивач продав відповідачу природний газ на загальну суму ,13 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016р., від 30.11.2016р., від 31.12.2016р., від 31.01.2017р., від 28.02.2017р., від 31.03.2017р.

Відповідач оплатив отриманий газ, однак оплата здійснювалась невчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим позивачем подано позов про стягнення з відповідача 69768453,62 грн. заборгованості, з яких 34821827,30 грн. пеня, 8925090,10 грн. - 3% річних, 26021536,22 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З зазначених положень наслідки у вигляді застосування штрафних санкцій та ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню у випадку прострочення виконання зобов'язання з вини контрагента.

Згідно ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Положеннями пункту 1.2. Порядку від 03.08.2015 № 493/688, яким сторони керувались при підписанні відповідних спільних протокольних рішень (розділ 3 спільних протокольних рішень), визначено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Суд зазначає, що спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків підписуються усіма учасниками розрахунків: відповідним департаментом фінансів, відповідним головним управлінням Казначейства, постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг), ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Таким чином, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, НАК "Нафтогаз України"" у такий спосіб виявив свою згоду здійснити розрахунки відповідно до згаданого Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий ним газ за договором від 28.10.2016 року №16-455-Н.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Вказану позицію висловив Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №906/790/16.

З наведених мотивів судом було частково задоволено зустрічний позов та визнано недійсним абз. 8 п. 6.1. договору.

Судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом належним чином виконувались умови спільних протокольних рішень, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування 3% річних, втрат від інфляції та пені на суми, перераховані спільними протокольними рішеннями.

Водночас, судом також приймається до уваги, що лише частина спожитого газу споживалася пільговиками та підлягала оплаті спільними протокольними рішеннями. Інша частина оплачувалась коштами ТОВ "Хмельницькгаз збут" та порядок таких розрахунків визначений умовами договору.

Як вбачається із наданих сторонами розрахунків, власними коштами ТОВ "Хмельницькгаз збут" слід було сплатити за жовтень 2016 року 4626010,39 грн. до 25 листопада 2016 року (включно), за листопад 2016 року 31261692,20 грн. до 25 грудня 2016 року (включно), за грудень 2016 року 15676922,51 грн. до 25 січня 2017 року включно, за січень 2017 року - 26751576,09 грн. до 25 лютого 2017 року включно, за лютий 2018 року - 4311778,85 грн. до 25 березня 2018 року включно, у березні 2017 року вся сума підлягала сплаті спільними протокольними рішеннями.

Відповідно до розрахунку основного боргу по договору №16-455-Н від 28.10.2016 року, наданого відповідачем, оплата спожитого у жовтні 2016 року газу була проведена власними коштами на суму 7523232,12 грн. до 25.11.2016 року, при цьому державою було відшкодовано на підставі спільних протокольних рішень 197882113,74 грн.;

оплата спожитого у листопаді 2016 року газу була проведена власними коштами відповідача до 23.12.2016 року на суму 22846761,14 грн., відшкодовано державою 317924082,99 грн. на підставі спільних протокольних рішень;

оплата спожитого за грудень 2016 року газу була проведена власними коштами відповідача до 25.01.2017 року на суму 78288874,73 грн., та 356299233,51 грн. відшкодовано державою відповідно до спільних протокольних рішень;

оплата спожитого газу за січень 2017 року на суму 89074382,62 грн. проведена за рахунок власних коштів товариства до 24.02.2017 року та 418248339,55 грн. відшкодовано державою на підставі спільних протокольних рішень;

оплата за лютий 2017 року проведена власним коштом до 24.03.2017 року на суму 85111747,00 грн. та 319821634,17 грн. відшкодовано державою;

оплата за березень 2017 року проведена власними коштами на суму 64572232,43 грн. до 31.05.2017 року, відшкодовано державою 223311891,13 грн.

З наданих сторонами у справі розрахунків встановлено, що відповідачем за первісним позовом своєчасно здійснювались розрахунки за спожитий ним газ. Інша ж частина оплачувалась шляхом підписання спільних протокольних рішень.

При цьому суд також звертає увагу на те, що відповідач за первісним позовом здійснював оплату частини коштів пільгового та субсидованого населення з подальшим відшкодуванням таких витрат державою в інші місяці, чим і зумовлено сплату відповідачем за первісним позовом власними коштами більшої суми у певні місяці та меншої - у наступні.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в замовленні позову, оскільки у позивача за первісним позовом відсутні підстави для нарахування 3% річних, пені та втрат від інфляції на суми, перераховані з державного бюджету для покриття пільг та субсидій, а оплата відповідачем за первісним позовом сум коштів за власний спожитий газ здійснювалась відповідно до умов договору.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за первісним позовом покладаються на позивача. Витрати по оплаті судового збору за зустрічним позовом покладаються на сторони в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

у позові публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут", м. Хмельницький про стягнення 69768453,62 грн. заборгованості, з яких 34821827,30 грн. пеня, 8925090,10 грн. - 3% річних, 26021536,22 грн. - інфляційні втрати відмовити.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут", м. Хмельницький до публічного акціонерного товариства "Національна акціонера компанія "Нафтогаз України", м. Київ про визнання частково недійсним пункту 6.1. Договору №16-455-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року задовольнити частково.

Визнати недійсним абзац 8 пункту 6.1. договору №16-455-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року, укладеного між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та товариством з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" наступного змісту: "Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк."

В решті зустрічних позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" (Хмельницька область, м. Хмельницький, проспект Миру, 41, ідентифікаційний код 39585960) 881, 00 (вісімсот вісімдесят одну грн. 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Рівненського апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.07.2018 року.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 5 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу 9за первісним позовом), (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6), 3 - відповідачу (за первісним позовом), (29000, Хмельницька обл., м. Хмельницький, просп. Миру, 41). 4 - третій особі 1 (29000, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Свободи, буд. 70); 5 - третій особі 2 (29005, м. Хмельницький, майдан Незалежності, будинок Рад). Всім рекомендованим листом з повідомленням про вручення.