ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2018 р. Справа № 922/2071/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Білецька А.М., суддя Медуниця О.Є.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників:

апелянта не зявився,

позивача не зявився,

відповідача ОСОБА_1 дов. б/н від 04.04.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2 (вх. №1138 Х/3) на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.05.2018 у справі №922/2071/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група Айсберг", м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ин. Кол", м. Харків,

про зобов'язання виконання договору

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.05.2018 у справі № 922/2071/17 скаргу ТОВ "Ин. Кол" на неправомірні дії приватного виконавця задоволено. Визнано неправомірними дії приватного виконавця ОСОБА_2 з опису та арешту майна ТОВ "Ин. Кол", оформленого постановою ВП № 55409616 від 27.12.2017.

Приватний виконавець ОСОБА_2 з ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт посилається на те, що під час здійснення ним виконавчих дій боржник відмовився виконувати законні дії приватного виконавця по сплаті боргу. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не вивчив документи, що містяться в матеріалах справи, а саме постанову про опис та арешт майна боржника від 27.12.2017, оскільки в постанові вказано марка погрузчика MITSUBISHI, також, зазначені зовнішні ознаки та маркування на корпусі погрузчика. Що стосується року випуску, об'єм двигуна, виду пального, комплектації, потреби в ремонті, то ці відомості неможливо вказати, не маючи відповідних документів, або реєстраційної картки на транспортний засіб. Як зазначає апелянт, боржник відмовився надати виконавцю будь-які документи на погрузчик, цих відомостей встановити на місці проведення опису було неможливо, відомості, які можливо було встановити на місті проведення опису, внесені в постанову.

Приватний виконавець ОСОБА_2 в судове засідання не зявився та про причини неявки Хкарківський апеляційний господарський суд не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Представник ТОВ "Група Айсберг" в судове засідання також не зявився, відзиву на апеляційну скаргу не надав, про причини неявки суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

ТОВ "Ин. Кол" у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні просить залишити ухвалу господарського суду Харківської області від 25.05.2018 у справі №922/2071/17 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Боржник зазначає, що висновок господарського суду Харківської області щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця зі звернення стягнення на інше ніж грошові кошти майно боржника є законним та обґрунтованим. Окрім цього, на думку боржника, господарським судом було встановлено порушення приватним виконавцем Закону та інших нормативних актів безпосередньо під час проведення виконавчих дій з опису, арешту та передачі майна боржника на зберігання іншій особі, оформлених постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.12.2017.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, а саме, повідомлення про вручення поштових відправлень. Однак, стягувач та приватний виконавець наданими їм процесуальними правами не скористалися та в судове засідання не з'явилися, свого повноважного представника не направили. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 342 ГПК України, якою передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю представників стягувача та приватного виконавця.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, заслухавши пояснення представника боржника, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та розглянувши матеріали справи в порядку ст. 269 ГПК України, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Харківської області від 10.08.2017 у справі №922/2071/17, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.10.2017, позов задоволено повністю. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Ин. Кол" поставити на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Група Айсберг" Пресформу для лиття під тиском на виріб "Спрей Кап" в комплекті з гаряче-канальною системою ТINА МС06 VV-075 6 drops загальною вартістю 1774498,32 грн у відповідності з технічними характеристиками зазначеними в Специфікації №1 від 04.11.2015 до договору №041115 від 04.11.2015, а саме: кількість місць в Пресформі 8; тип летникової системи Гарячеканальна; матеріал матриці - Сталь ОШ 1.2343, аналог сталі 4Х5МФС; матеріал пуансонов - Бронза "Атрсо1оу83"; матеріал блока Пресформи-сталь 45 (С45); тип охолодження - стаціонарно-контурний, кожен контур підключається окремо (Закальцовка контурів заборонена); кількість контурів - приблизно 34; цикл лиття -13-15 секунд; розйоми (Штуцери) підключення охолодження - швидкознімні кулькового типу; лічильник циклів - що не обнуляється, механічного типу; пресформа з можливістю заміни матриць полірованих на матриці з шагренню; комплект матриць полірованих - 8 штук; комплект матриць з шагренню - 8 штук, а також передати конструкторську документацію на Пресформу. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ин. Кол" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група Айсберг" судовий збір у розмірі 26617,47 грн.

20.10.2017 на примусове виконання вищевказаного рішення господарського суду Харківської області від 10.08.2017 у справі №922/2071/17, господарським судом Харківської області були видані два накази.

Стягувачем - ТОВ "Група Айсберг" 18.12.2017 було подано приватному виконавцеві ОСОБА_2 заяву про прийняття наказу № 922/2071/17, виданого 20.10.2017 господарським судом Харківської області щодо стягнення з ТОВ "Ин. Кол" судового збору у розмірі 26617,47 грн.

На підставі вищевказаної заяви стягувача, приватним виконавцем ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55409616 від 18.12.2017, згідно з пунктом 3 якої постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 2661, 74 грн.

За відповідним Розпорядженням приватного виконавця №55409616, останнім було винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ від 21.12.2017.

Постановою про арешт коштів боржника від 26.12.2017 ВП № 55409616 приватним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках ТОВ "Ин. Кол" у банківських установах у межах стягуваної суми у розмірі 29811, 56 грн.

При цьому, згідно з Виписки АТ "ОТП БАНК" з особового рахунку ТОВ "Ин. Кол" за 27.12.2017 на банківському рахунку боржника знаходилися грошові кошти у розмірі 66087,56 грн, яких, у свою чергу, в повному обсязі вистачало для погашення усіх сум по ВП № 55409616 у розмірі 29 811,56 грн.

У подальшому, 27.12.2017р. приватним виконавцем за адресою: м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6 проведено виконавчі дії з опису, арешту та вилученню майна боржника, про що було складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.12.2017, даною постановою було описано, арештовано та вилучено наступне майно:

- Погрузчик жовтого кольору, позначений по борту маркуванням боржника «IN.KOL» марки MITSUBISHI;

- Пресформа металева (матеріал сталь), яка складається з 4-х складових частин, з підведеними патрубками синього кольору для подачі рідини.

Таким чином, згідно вищевказаної постанови зазначене майно було вилучено у боржника та передано на зберігання ОСОБА_3.

Звертаючись до суду першої інстанції зі скаргою на неправомірні дії приватного виконавця, боржник вважає вказані дії приватного виконавця по проведенню за адресою: м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6 виконавчих дій з опису та арешту вищевказаного майна, його вилученню та передачі на відповідальне зберігання ОСОБА_3 неправомірними.

При цьому, боржник вважає, що загальна вартість описаного, арештованого та вилученого майна за даними бухгалтерського обліку ТОВ "Ин. Кол" складає 347392,00 грн., що майже у дванадцять разів перевищує розмір суми самого стягнення, отже оскаржуваний захід примусового виконання рішення не є співрозмірним обсягу вимог за рішенням у розмірі 29811,56 грн, що є порушенням вимог ст.ст. 3, 48 та 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Окрім того, боржником зазначено, що заходи примусового виконання рішення суду по розшуку (встановлення місцезнаходження) майна боржника, визначені в оскаржуваній постанові про арешт коштів боржника від 26.12.2017 ВП № 55409616, не узгоджуються з вимогами ч.2 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", а тому проведення примусових виконавчих дій приватним виконавцем по арешту, опису та вилученню майна боржника за адресою: м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6 та передача його на зберігання ОСОБА_3 є незаконним.

Також, боржником вказано про те, що при описі майна, що було арештовано, вилучено та передано на зберігання ОСОБА_3 - «Погрузчик», взагалі не зазначено його марка, модель, рік випуску, обєм двигуна, від пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті. При описі майна, що було арештовано, вилучено та передано на зберігання ОСОБА_3 - «Пресформа металева (матеріал сталь), яка складається з 4-х складових частин, з підведеними патрубками синього кольору для подачі рідини», взагалі не зазначено його правильна назва і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо). При оформленні оскаржуваної постанови приватним виконавцем взагалі не зазначено паспортних даних та місце проживання особи, якій було передано вилучене у боржника майно на зберігання - ОСОБА_3

Борржником зазначено про те, що вказані останнім недоліки не дозволяють належним чином ідентифікувати вилучене у боржника майно та зберігача цього майна в порядку, визначеному діючим законодавством - ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" та приписів п. 10. розд. VIII. Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Також, борржником вказано про те, що оскаржувана постанова приватного виконавця в порушення п.7 розд. 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень не скріплена печаткою.

Задовольняючи скаргу ТОВ "Ин. Кол" на неправомірні дії приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані дії приватного виконавця по проведенню виконавчих дій з опису та арешту вказаного майна у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.12.2017 ВП № 55409616, його вилученню та передачі на відповідальне зберігання, вчинені виконавцем у порушення до норм закону, поза межами повноважень приватного виконавця і цим право боржника було порушено. При цьому, судом першої інстанції враховано те, що згідно Виписки АТ «ОТП БАНК» за 27.12.2017 з особового рахунку боржника - ТОВ ТОВ "Ин. Кол" на банківському рахунку у останнього знаходилися грошові кошти у розмірі 66087,56 грн, які у повному обсязі включають в себе суми, що підлягають до стягнення у виконавчому провадженні ВП № 55409616, а саме: у розмірі 29811,56 грн, а на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли грошові кошти, що підлягають стягненню за виконавчим документом, перераховані безпосередньо боржником у добровільному порядку, тому суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість скарги ТОВ "Ин. Кол" на неправомірні дії приватного виконавця (вх.№ 617 від 10.01.18) та її доведеність наявними матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає наведений висновок таким, що здійснений з урахуванням усіх обставин справи та приписів чинного законодавства.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частин 1, 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

В ч. 2 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Частиною 5 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з ч.1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом.

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно (ч.5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження").

Як свідчать матеріали справи, постановою про арешт коштів боржника від 26.12.2017 ВП № 55409616, приватним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках боржника в банківських установах у межах стягуваної суми у розмірі 29811, 56 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, згідно Виписки АТ «ОТП БАНК» за 27.12.2017 з особового рахунку боржника - ТОВ "Ин. Кол" на банківському рахунку знаходилися грошові кошти у розмірі 66087,56 грн, які в повному обсязі включають в себе суми, що підлягають до стягненню у виконавчому провадженні ВП № 55409616, а саме: у розмірі 29811,56 грн.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, приватний виконавець в порушення норм ст.ст. 48, 52 Закону України "Про виконавче провадження" в частині першочерговості звернення стягнення на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, не дочекавшись офіційних відомостей банківських установ про недостатність грошових коштів, звернув стягнення на майно боржника, зазначене у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.12.2017.

Тобто, приватний виконавець всупереч вимогам ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" щодо першочерговості звернення стягнення на кошти боржника, які знаходяться на банківських рахунках, не отримавши відомостей з банків про відсутність або недостатність грошових коштів, розпочав виконавчі дії щодо звернення стягнення на інше майно боржника, хоча таке право станом на 27.12.2017 в нього було відсутнє.

27.12.2017 боржником приватному виконавцю було надано завірену печаткою АТ «ОТП БАНК», Виписку з особового рахунку від 27.12.2017, відповідно до якої боржником було сплачено на рахунок приватного виконавця ОСОБА_2 суму 29811,56 грн. у якості оплати боргу та винагороди згідно наказу господарського суду Харківської області від 20.10.2017 у справі №922/2071/17, ВП 55409616. Про що свідчить також платіжне доручення № НОМЕР_1 від 27.12.2017.

Однак, приватний виконавець, не зважаючи на доказ щодо повної оплати боржником визначеної у постанові від 18.12.2017 про відкриття виконавчого провадження суми, посилаючись на п. 2 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» розпочав виконавчі зі звернення стягнення на майно боржника.

Таким чином, висновок господарського суду Харківської області щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця зі звернення стягнення на інше ніж грошові кошти майно боржника є законним та обґрунтованим.

Так, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

В ч. 3 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У відповідності до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку (ч. 9 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до п.2 розд. VIII. Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі виконання рішень про стягнення коштів з юридичних осіб виконавець перевіряє також наявність майна боржника за даними балансу. Копію балансу виконавець може отримати безпосередньо у боржника або у відповідних державних органах.

Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови приватного виконавця, вона не містить розміру та обсягу, в якому накладається арешт на описане та вилучене у боржника майно.

При цьому, за даними бухгалтерського обліку боржника вартість описаного, арештованого та вилученого майна, зазначеного у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.12.2017 складає:

- Погрузчик жовтого кольору, позначений по борту маркуванням боржника «IN.KOL» марки MITSUBISHI» - насправді називається «Погрузчик Mitsubishi КFG14-КF2А 30442» - 167392, 00 грн (про що скаржник посилається на видаткову накладну № 440 від 04.12.2015 та видаткову накладну № 441 від 04.12.2015);

- Пресформа металева (матеріал сталь), яка складається з 4-х складових частин, з підведеними патрубками синього кольору для подачі рідини» - насправді називається «Штамп формовки шириною 500 мм» - 180000,00 гри. (150000,00 грн. + 20% ПДВ) (про що скаржником вказано на договір № 080916 від 08.09.2016, збірним кресленням 1651-0002 СБ та платіжне доручення № 746 від 09.09.2017).

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

З тексту постанови вбачається, що зазначені в неї виконавчі дії проводилися за адресою: м. Харків, провулок Сімферопольський, 6, натомість, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрованим місцезнаходженням боржника зазначено адресу: м. Харків, провулок Лелюківський, буд. 3, й саме ця адреса безпосередньо визначена у виконавчому документі.

Безпосередньо в постанові від 27.12.2017 приватний виконавець, зокрема зазначив, що адресу виробничої площі боржника було встановлено на підставі заяви стягувача, однак, зазначена заява в матеріалах відсутня.

При цьому, механізми розшуку майна боржника, який організовує виконавець, чітко визначені ч. 2 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, розшук майна боржника шляхом подання запитів до відповідних органів, установ; розшук майна боржника шляхом проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах; розшук майна боржника шляхом перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Заходи примусового виконання рішення суду по розшуку (встановлення місцезнаходження) майна боржника, визначені у постанові про арешт коштів боржника від 26.12.2017 ВП № 55409616, не передбачені ч. 2 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, відповідно до п.3 абз. 3 ч. 5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обовязково зазначаються, якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, обєм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Постанова, як окремий документ, містить такі обов'язкові реквізити: постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою (п.7 розд. І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5(у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції країни 2 квітня 2012 р. за № 489/20802).

Згідно з п. 10. розд. VIII. Інструкції з організації примусового виконання рішень, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані:

- назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

- прізвище, імя та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігай).

Однак, оскаржувана постанова не містить обґрунтувань потреби передачі приватним виконавцем вилученого майна на зберігання не боржнику, а іншій особі ОСОБА_3, а при описі майна, що було арештовано, вилучено та передано на зберігання ОСОБА_3 - «Погрузчик», взагалі не зазначено його марка, модель, рік випуску, обєм двигуна, від пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті.

Так, при описі майна, що було арештовано, вилучено та передано на зберігання ОСОБА_3 - «Пресформа металева (матеріал сталь), яка складається з 4-х складових частин, з підведеними патрубками синього кольору для подачі рідини», не вказано його правильна назва і відмінні ознаки.

Тобто, постанова від 27.12.2017 не відповідає вимогам п. 10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, щодо опису такого майна як пресформа, оскільки не містить таких відмінних ознак як вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, дата випуску, ступінь зносу.

Також, всупереч вимогам встановленим вищезазначеним пунктом Інструкції з організації примусового виконання рішень, приватним виконавцем в постанові не були зазначені такі обов'язкові для зберігача майна дані, як його паспортні дані та місце проживання, що не давало можливості його ідентифікації.

Відповідно до ч. 3. ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця, однак, постанова від 27.12.2017 не містить розміру та обсягу, в якому накладається арешт на майно.

Колегія суддів вважає, що, оскільки постановою від 27.12.2017 передбачалось вилучення арештованого майна, то при виборі виду майна приватний виконавець повинен був враховувати положення п. 8 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, а також ч. 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" щодо визначення виду майна, яке підлягає опису, арешту та вилученню, в залежності від черговості його реалізації.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість ухвали господарського суду у цій справі та не містять підстав, які б з посиланням на належні та допустимі докази у справі, доводили про порушення господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що постановою від 28.12.2017 ВП № 55409616 приватним виконавцем ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом наказом № 922/2071/17 від 20.10.2017 було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення; припинено чинність арешту коштів боржника, який було накладено постановою про арешт коштів боржника від 26.12.2017 ВП № 55409616, направленою на виконання банків: АТ «ОТП Банк» МФО 300528 та Харківське ГРУ ПАТ «КБ «Приватбанк», МФО 351533; перераховано основний борг на рахунок стягувача; повернуто авансовий внесок стягувану.

Колегія суддів дійшла висновку, що господарським судом достеменно досліджено матеріали виконавчого провадження № 55409616, як і обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги, тому, обґрунтовано здійснено висновок про те, що оскаржувані дії приватного виконавця по проведенню виконавчих дій з опису та арешту вказаного майна у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.12.2017 ВП № 55409616, його вилученню та передачі на відповідальне зберігання, вчинені виконавцем у порушення до норм закону, поза межами повноважень приватного виконавця і цим право боржника було порушено.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає, що оскаржена ухвала у справі прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, тому підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 180, 228, 254, 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.05.2018 у справі №922/2071/17 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 25.05.2018 у справі №922/2071/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 17.07.2018.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Медуниця О.Є.