ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018

м. Дніпро

Справа № 904/1707/18

за позовом Державного підприємства "Арена Львів", м.Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітафудс", м.Дніпро

про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 83 740, 79 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Арена Львів" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітафудс" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з просування продукції №29-04/16-01 від 29.04.2016 у розмірі 83 740, 79 грн., з яких: 61 920, 00 грн. - основний борг, 10 896, 25 грн. - пеня, 8 566, 63 грн. - інфляційні, 2 357, 91 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем обумовлених договором зобов'язань в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою суду від 25.04.2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач не направив уповноваженого представника в судове засідання 16.07.2018, заявою від 06.07.2018 просить суд розглянути справу за відсутністю уповноваженого представника позивача.

Відповідач не направив уповноваженого представника в судове засідання 16.07.2018, письмовий відзив на позов не надав. В матеріалах справи наявний поштовий конверт з ухвалою суду про виклик у судове засідання, який було направлено на вказану у витягу з ЄДРПОУ адресу відповідача та повернуто до суду за закінченням терміну зберігання.

Частиною 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч. 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Стаття 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За викладених обставин та враховуючи те, що матеріали справи містять достатньо документів для його вирішення по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача, відносно якого судом вжито достатніх заходів про сповіщення щодо судового засідання.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 16.07.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

29.04.2017 року між позивачем (виконавцем) та відповідачем (замовником) укладено договір про надання послуг з просування продукції №29-04/16-01 (далі – Договір), згідно якого за завданням замовника виконавець з метою збільшення обсягів збуту продукції замовнику послуги з просування продукції, а саме щодо її поширення та популяризації, та вчиняє інші дії, що сприятимуть можливому збільшенню споживчого попиту до продукції замовника (далі - послуги) на умовах, визначених даним Договором. Найменування та перелік послуг виконавця зазначаються у Додатку №1 до Договору, що є його невід'ємною частиною (розділ 1 Договору)

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобов’язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1ст. 903 ЦК України).

Договір набирає чинності з дати підписання - 29.04.2016 і діє до 29.04.2016 (п.4.1 Договору)

Вартість послуг становить 247 680, 00 грн., в тому числі 41 280, 00 грн. – ПДВ (п.5.1 Договору)

Плата за надані послуги здійснюється наступним чином:

-           50% вартості наданих послуг – не пізніше 10.05.2016;

-          щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним періодом – 30 960, 00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень п.3.5 Договору виконавець зобов'язується щоквартально до 5 числа місяця, наступного за звітним періодом надавати замовнику для підписання акт прийому-передачі наданих послуг за звітний період з детальним переліком наданих за цим Договором послуг протягом 10-ти днів з дати закінчення відповідного звітного періоду.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем в період з 29.04.2016 по 21.12.2016 надано обумовлені договором послуги згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №463 від 31.12.2016 на суму 30 960, 00 грн., підписаний та скріплений печатками підприємств обох сторін.

Також, на виконання умов Договору позивачем в період з 01.01.2017 по 31.03.2017 надано обумовлені договором послуги згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №246 від 31.03.2017 на суму 30 960, 00 грн., примірник якого направлено на адресу відповідача рекомендованим цінним листом 31.08.2017 (а.с.16), проте вказаний акт не повернуто з підписом уповноваженого представника відповідача, зауважень щодо наданих позивачем послуг за вказаним актом здачі-приймання робіт (надання послуг) відповідачем не надано.

З огляду на те, що в обґрунтування вимог щодо стягнення з відповідача вартості наданих послуг позивачем надано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №463 від 31.12.2016 на суму 30 960, 00 грн., підписаний та скріплений печатками підприємств обох сторін та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №246 від 31.03.2017 на суму 30 960, 00 грн., який не підписано відповідачем, та не надано заперечень останнього щодо наданих позивачем послуг, суд вважає послуги такими, що надані позивачем, а відтак за відповідачем рахується заборгованість з оплати отриманих від позивача послуг на загальну суму 61 920, 00 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості, обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростував.

Суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов’язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов’язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов’язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

За несвоєчасне проведення розрахунків (п.5.2 Договору та Додаток №1 до Договору) внесення платежів, замовник сплачує виконавцю неустойку вигляді пені у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (п.6. Договору)

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано до сплати відповідачу пеню за період з 11.05.2017 по 16.03.2018 у розмірі 10 896, 25 грн., 3% річних за період з 11.05.2017 по 16.03.2018 у розмірі 2 357, 91 грн. та інфляційні за період з серпня 2016 року по січень 2018 року у розмірі 8 566, 63 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд визнає їх обґрунтованими, вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб’єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов’язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітафудс" (49000, м.Дніпро, пр. О.Поля, буд. 50, корпус В, каб №9, код 39368522) на користь Державного підприємства "Арена Львів" (79031, м.Львів, вул. Стрийська, буд. 199, код 38457291) суму 61 920, 00 грн. основного боргу, 10 896, 25 грн. пені, 8 566, 63 грн. інфляційних, 2 357, 91 грн. 3% річних, 1 762, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повне рішення складено 18.07.2018

Суддя А.В. Суховаров