КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2018 р. Справа№ 910/24482/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 26 червня 2018 року.

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" та Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.17 (повний текст підписано 20.04.2017р.)

у справі №910/24482/16 (суддя Шкурдова Л.М. )

за позовом Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння"

до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

за участю третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс"

про спонукання вчинити дії

та за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс"

до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння"

про спонукання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом Приватне акціонерне товариство "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" до Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" про спонукання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.06.2016 року між ПрАТ "ВК "Укрнафтобуріння" та ТОВ "Нафтогаз-Альянс" укладено договори на постачання природного газу у липні 2016 року № ПГ-Т/16-007/20, №ПГ-Т/16-007/21, №ПГ-Т/16-007/22, №ПГ-Т/16-007/23 та №ПГ-Т/16-007/24. Позивач зазначає, що в зв'язку з порушенням ТОВ "Нафтогаз-Альянс" порядку та умов оплати природного газу, позивач зменшив обсяги поставки ТОВ "Нафтогаз-Альянс" природного газу та подав до ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" коригуючи номінації. Оскільки обсяги поставки природного газу ТОВ "Нафтогаз-Альянс" були зменшені, позивач вказує, що в нього залишився нереалізований природний газ в обсязі 1 499,996 тис.куб.м., в зв'язку з чим надав відповідачу акт приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ (в липні 2016 року) в обсязі 1 499,996 тис.куб.м. Оскільки відповідач здійснив закачування природного газу в обсязі 499,996 тис.куб.м., в іншій частині (в обсязі 1 000 тис.куб.м.) закачування природного газу не здійснив, що стало підставою звернення позивача з позовом про зобов'язання відповідача підписати акт приймання-передачі природного газу при закачуванні шляхом заміщення в ПСГ (в липні 2016 року) у обсязі 1 000 тис.куб.м.

Зверненню із позовом передували, неодноразові письмові звернення позивача на адресу відповідача з проханням здійснити закачування відповідного обсягу газу шляхом підписання наданого акту та/або надати пояснення щодо відмови від вчинення таких дій (листи: від 11.08.2016р. № 154/4-08/16, від 22.11.2016р. №224-11/16 та від01.12.2016р. №231/3-12/16. ПрАТ "ВК "Укрнафтобуріння" не отримало жодної відповіді від відповідача, відповідач не підписав акт приймання-передачі природного газу при закачуванні шляхом заміщення в ПСГ (в липні 2016 року) у обсязі 1 000 тис.куб.м.

Зазначене, як стверджує позивач, свідчить про невиконання відповідачем умов договору на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 15.04.2015р. №, укладеного між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) (далі - Договір на послуги).

Позивач також стверджує, що відповідачем вказаний обсяг газу (1 000 тис. куб. м) визначено як закачаний невизначеним власником та накладено заборону на його відчуження.

Тобто, за поясненнями позивача відповідач безпідставно, незаконно позбавив позивача права власності на відповідний обсяг природного газу, ПАТ "Укртрансгаз" не забезпечив виконання законних вимог ПрАТ "ВК "Укрнафтобуріння" та безпосередньо умов договору на послуги.

Як на правові підстави заявленого позову позивач посилається, зокрема, на норми ст.526, ч.1 ст.530, ст.611, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, п.9 та 18 ч.1 ст.1, ч.1, ч.2, ч.4 та ч.6 ст.19, ч.1 ст.46 Закону України «Про ринок природного газу», п.3 глави 2 та п.5 глави 3 розділу ІХ Кодексу газотранспортної системи.

09.02.2017 Ухвалою Господарського суду міста Києва до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ТОВ "Нафтогаз-Альянс".

14.02.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" до суду першої інстанції надійшла позовна третьої особи із самостійними вимоги на предмет спору до публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" про спонукання до вчинення дій, а саме: зобов''язати ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" підписати Акт приймання - передачі природного газу при закачуванні в ПСГ за Договором на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № від 15 квітня 2015 року у обсязі 713,608 тис. куб. м. за липень 2016 року, по формі, доданій до цієї позовної заяви.

Дані вимоги третьої особи мотивовані тим, що ПрАТ "ВИДОБУВНА КОМПАНІЯ "УКРНАФТОБУРІННЯ" передала третій особі (ТОВ "Нафтогаз-Альянс") природного газу в обсязі 3 580 600 куб.м., а не 2 580 000 куб.м., як зазначає ПрАТ "ВИДОБУВНА КОМПАНІЯ "УКРНАФТОБУРІННЯ", в зв'язку з чим за липень 2016 року у третьої особи виник позитивний небаланс, обсяг якого становив 713,608 тис.куб.м., а отже ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" (відповідач) повинен був провести закачування природного газу в ПСГ третьої особи та підписати акт приймання-передачі природного газу при закачуванні у ПСГ у обсязі 713,608 тис.куб.м. Відмова відповідача від підписання вказаного акту стало підставою для звернення третьою особою з позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 прийнято до розгляду відповідну позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.04.17 у справі №910/24482/16 у задоволенні позовів Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" та третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем у відповідності до вимог Кодексу газотранспортної системи України здійснено підтвердження обсягу природного газу, що постачається третій особі листом від 22.06.2016 №112/1-06/16, а надання позивачем корегування місячних обсягів природного газу, які попередньо вже були узгоджені газовидобувним підприємством до транспортування для ТОВ "Нафтогаз-Альянс" на липень 2016 року, не передбачені Кодексом газотранспортної системи.

Судом першої інстанції зазначено, що позивач у спірних правовідносинах не є замовником послуг транспортування природного газу, а тому не наділений правом здійснення реномінацій чи зміни (коригувань) вже погоджених попередньо номінацій інших замовників послуг транспортування. За таких підстав відповідачем, як оператором газотранспортної системи, не було прийнято корегування позивача місячних обсягів природного газу на липень 2016 року, а алокація за липень 2016 року, в якій була зазначена передача для ТОВ "Нафтогаз-Альянс" 2 580,000 тис.куб.м., менше підтвердженого обсягу, не узгоджена.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що зі сторони ПАТ "Укртрансгаз" відсутні порушення прав третьої особи, оскільки спір у справі виник у зв'язку з наявністю спору між позивачем, як продавцем, та третьою особою, як покупцем, з приводу обсягу поставки природного газу на користь третьої особи за договорами купівлі-продажу природного газу, в зв'язку з чим позивачем та третьою особою не були підписані акти приймання-передачі природного газу, які у відповідності до укладених з відповідачем договорів та вимог Кодексу газотранспортної системи є підставою для закачування природного газу в ПСГ третьої особи, як покупця.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2017р. у справі №910/24482/16 скасувати та постановити нове рішення, яким апеляційну скаргу задовольнити - рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2017р. скасувати частково та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі, а в іншій частині - залишити без змін.

Також, не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс", відповідно до якої третя особа також просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2017р. у справі №910/24482/15 та постановити нове рішення, яким відповідне рішення в частині відмови в задоволені позову третьої особи скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги даної особи.

Апеляційні скарги позивача та третьої особи мотивовані тим, що рішення Господарського суду міста Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача обґрунтовані наступним:

Судом не надано належної оцінки наступним фактам та обґрунтуванням позивача:

- Позовна заява ПрАТ "ВК "Укрнафтобуріння" стосується невиконання відповідачем умов договору від 15.04.2015р. № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу в частині свого обов'язку підписати акт прийому-передачі природного газу в ПСГ, поданого позивачем, як власником природного газу;

- законність та обґрунтованість прав позивача здійснити зменшення подачі природного газу покупцю у зв'язку із порушенням останнім умов та порядку оплати такого газу.

- відповідач прийняв до виконання алокацію Позивача, підтвердив виконання по ній своїх зобов'язань і передав на користь третьої особи газ в обсязі саме 2 580,000тис.куб.м. Тобто, інший обсяг газу фактично переданий не був, а отже він належить позивачу;

- відповідач незаконно розпоряджається природними газом ПрАТ "ВК "Укрнафтобуріння" у обсязі 1млн.куб.м. Він не має жодних прав щодо даного газу. У нормативній базі відсутнє поняття «невизначений газ» і право відповідача на розпорядження газом з таких невстановлених підстав. відповідач є тільки Оператором, який здійснює чітке виконання доручень власника такого газу, тобто тільки надає послуги.

В свою чергу доводи апеляційної скарги третьої особи полягають у наступному:

- Вимоги третьої особи є законними в рамках даної справи, оскільки фактично відбулася передача природного газу від позивача до третьої особи на підставі підтвердженої позивачем номінації та поданих ТОВ "Нафтогаз-Альянс" реномінацій, посилаючись на ст.334 Цивільного кодексу України;

- Третя особа є замовником послуг відповідача на переданий згідно номінації та алокацій природний газ в обсязі 3 580,600 тис.куб.м;

- ТОВ "Нафтогаз-Альянс" належить природний газ в обсязі 713,608тис.куб.м і він обґрунтовано вимагає від відповідача здійснити закачування цього газу на підставі діючого договору на зберігання від.15.04.2015 №;

Вимоги позивача безпідставні, оскільки він не є вже власником даного газу з моменту погодження номінації.

07.03.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від позивача про долучення до матеріалів справи Листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 27.02.2018 №1980/16.3.2/7-18, яким просить долучити до матеріалів справи відповідний лист НКРЕКП. Копія цього листа знаходиться в матеріалах справи.(том 3, а.с. 222-224).

27.03.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення позивача до своєї апеляційної скарги.

02.04.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від ТОВ "Нафтогаз-Альянс" про долучення до матеріалів справи Листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 05.03.2018 № 2262/16.3.2/7-18, яким просить долучити до матеріалів справи відповідний лист НКРЕКП. Копія цього листа знаходиться в матеріалах справи.(том 3, а.с. 255-256).

24.04.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшло заперечення на пояснення в клопотанні щодо долучення листа НКРЕКП від 05.03.2018 №2262/16.3.2/7-18.

Склад суду неодноразово змінювався, а розгляд справи відкладався.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційні скарги ПрАТ "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" та ТОВ "Нафтогаз-Альянс" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2018р. апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» та Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 31.05.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 оголошено перерву до 07.06.2018.

07.06.2018 ухвалою Київського апеляційного господарського суду, запропоновано ПАТ "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння", ПАТ "Укртрансгаз" та ТОВ "Нафтогаз-Альянс" надати довідку з відображенням кількості газу, періодів транспортування та залишку, оголошено перерву до 19.06.2018.

На виконання вимог ухвали 12.06.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ПрАТ "ВК "Укрнафтобуріння" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документальних доказів, а саме, довідку про стан розрахунків за період червень-серпень 2016 року між ПрАТ "ВК "Укрнафтобуріння" та ТОВ "Нафтогаз-Альянс", а також копії платіжних доручень, щодо здійснення ТОВ "Нафтогаз-Альянс" оплат по договорам купівлі продажу та довідку балансу реалізації газу за липень 2016.

Зазначені документи були витребувані колегією суддів та залучені до матеріалів справи і відповідно дана їм належна правова оцінка, оскільки колегія суддів вважає, що вирішити даний спір без дослідження та оцінки даних документів є неможливим.

Дані документи свідчать про систематичні порушення зі сторони третьої особи оплати загальної вартості природного газу по договорам купівлі продажу від 15.06.2018, укладених із позивачем. Крім того, станом 30.06.2016 фактична оплата становила 300 000,00 грн. по кожному договору купівлі продажу окремо. Загальна сума оплати по договорам купівлі продажу-2 352 000,00 грн.

18.06.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ "Нафтогаз-Альянс" надійшли додаткові пояснення.

19.06.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ПАТ "Укртрансгаз" надійшли письмові пояснення, в яких відповідач просив залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2017, а апеляційні скарги ПрАТ "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" та ТОВ "Нафтогаз-Альянс" без задоволення.

19.06.2018 ухвалою Київського апеляційного господарського суду оголошено перерву до 21.06.2018.

21.06.2018 через канцелярію суду від представника ТОВ "Нафтогаз-Альянс" надійшла заява про відвід головуючого судді: Отрюха Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2018 передано матеріали справи № 910/24482/16 для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

Разом з тим, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 26.06.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2018 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" про відвід головуючого судді Отрюха Б.В. у справі № 910/24482/16 відмовлено.

Проаналізувавши листи НКРЕКП від 27.02.2018 та від 05.03.2018, колегія суддів приходить до висновку, що лист НКРЕКП від 05.03.2018 №2262/16.3.2/7-18 поданого ТОВ "Нафтогаз-Альянс" копія якого міститься в матеріалах справи, жодним чином не спростовує інформацію викладену в листі від 27.02.2018 № 1980/16.3.2/7-18, а є логічним продовженням позиції регулятора, викладеної у листі від 27.02.2018 № 1980/16.3.2/7-18.

В судовому засіданні 26.06.2018 представники позивача надали пояснення по суті спору, заперечували проти доводів апеляційної скарги ТОВ "Нафтогаз-Альянс", просили залишити її без задоволення та підтримали доводи апеляційної скарги ПрАТ "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" та просили рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2017 у справі № 910/24482/16 скасувати частково та прийняти нове, яким позовні вимоги ПрАТ "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" задовольнити в повному обсязі, а в іншій частині - залишити без змін.

В судовому засіданні 26.06.2018 представник ТОВ "Нафтогаз-Альянс" надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги ПрАТ "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" підтримав доводи апеляційної скарги ТОВ "Нафтогаз-Альянс" та просив рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2017 у справі № 910/24482/16 в частині відмови в задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами ТОВ "Нафтогаз-Альянс" до ПАТ "Укртрансгаз" про спонукання вчинити дії скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ТОВ "Нафтогаз-Альянс" задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні 26.06.2018 представник відповідача надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційних скарг та просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг ПрАТ "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" та ТОВ "Нафтогаз-Альянс", рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2017 залишити без змін.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасниками справи реалізовано.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

У відповідності до вимог частини 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, додаткових письмових пояснень, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, апеляційна скарга третьої особи не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду в даній справі підлягає часткову скасуванню з прийняттям нового рішення в частині задоволення позовних вимог позивача із наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, між позивачем (продавець) та третьою особою (покупець) 15.06.2016 укладено договори купівлі-продажу природного газу №ПГ-Т/16-007/20, №ПГ-Т/16-007/21, №ПГ-Т/16-007/22, №ПГ-Т/16-007/23 та №ПГ-Т/16-007/24 відповідно.

Предметом вказаних договорів купівлі-продажу була передача від продавця у власність покупця природного газу, а покупець мав обов'язок прийняти і сплатити природного газу на умовах цих договорів.

Відповідно до п.1.3 договорів купівлі-продажу плановий обсяг газу, який продавець зобов'язується передати у звітному місяці - липні 2016 року складає 800,000 тис куб. м. по кожному договору купівлі-продажу.

Таким чином за умовами укладених між сторонами договорів купівлі-продажу загальний обсяг природного газу який позивач був зобов'язаний передати складає 4 000,000тис.куб.м.

Згідно із пунктом 2.1. договорів купівлі-продажу ціна за 1000 куб. м. газу разом з ПДВ складає 5 880 грн. 00 коп.

Пунктом 3.1 договорів купівлі-продажу, визначено, що передача газу здійснюється на вході в газотранспортну систему відповідача.

Відповідно до пункту 3.2. договорів купівлі-продажу кількість газу, що передається, визначається у відповідності з обсягом, що вказаний у п.1.3. договорів купівлі-продажу.

Згідно із пунктом 3.3. договорів купівлі-продажу передача фактичного обсягу газу за звітний місяць оформляється сторонами актом прийому-передачі газу.

На підставі укладених договорів купівлі-продажу ТОВ "Нафтогаз-Альянс" як замовником послуг транспортування листом від 17.06.2016 № 972/4 відповідно до вимог абз.1 п.2 глави 2 розділу XI Кодексу газотранспортної системи подано місячну номінацію на липень 2016 року, в якій вказано, що ТОВ "Нафтогаз-Альянс" подає у точці входу ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» 4000,0 тис.куб.м природного газу.

Відповідно до Глави 5 Розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи Оператор газотранспортної системи проводить перевірку поданих номінацій для точок входу від газовидобувних підприємств на предмет відповідності пар кодів продавець - одержувач.

Оператор газотранспортної системи у разі відсутності причин відхилення, передбачених пунктом 16 глави 1 розділу ХІ, направляє газовидобувному підприємству номінації, подані замовником послуг транспортування, до 13:30 UTC (15:30 за київським часом) години газової доби для зимового періоду та 12:30 UTC (15:30 за київським часом) години газової доби для літнього періоду, що йде перед газовою добою, яка належить до номінації, з метою перевірки та погодження поданих номінацій.

Якщо загальний обсяг природного газу в поданих номінаціях перевищує розподілену потужність у цій точці, газовидобувне підприємство погоджує в повному обсязі номінації, подані замовниками послуг транспортування, на яких покладені спеціальні обов'язки відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природнього газу". Номінації подані іншими замовниками послуг транспортування, ніж зазначені вище, задовольняються пропорційно заявленим обсягам природного газу.

Газовидобувне підприємство надсилає оператору газотранспортної системи інформацію про погоджені номінації до 14:15 UTC (16:15 за київським часом) години газової доби для зимового періоду та 13:15 UTC (16:15 за київським часом) години газової доби для літнього періоду, що йде перед газовою добою, яка належить до номінації.

Якщо процес перевірки номінацій для точок входу від газовидобувних підприємств виявляє невідповідності в номінаціях, застосовується "правило меншого". При цьому оператор газотранспортної системи підтверджує номінацію, що визначає обсяг природного газу, встановлений до рівня меншого обсягу природного газу, зазначеного в номінаціях.

Якщо оператор газотранспортної системи не отримує інформацію щодо погодження номінацій згідно з положенням пункту 4 цієї глави, оператор підтверджує номінації пропорційно поданим заявкам.

Позивач листом від 22.06.2016 №112/1-06/16 відповідно до абз.4 п.2 глави 2 розділу XI Кодексу газотранспортної системи узгодив як газовидобувне підприємство місячну номінацію ТОВ "Нафтогаз-Альянс" на липень 2016 року у точці (входу ЕІС-код 562Е-92-00001408) ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» в обсязі 4000,0 тис.куб.м природного газу.

Відповідач як оператор газотранспортної системи підтвердив ТОВ "Нафтогаз-Альянс" місячну номінацію на липень 2016 року в точці входу ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» в обсязі 4000,0 тис.куб.м природного/газу, що стало підставою для надання послуг транспортування.

Після цього ТОВ "Нафтогаз-Альянс", як замовник послуг транспортування, протягом липня місяця 2016 року надавав відповідачу реномінації обсягів природного газу, поданих на точці входу (ЕІС-код 562Е-92- 00001408) до газотранспортної системи від позивача до транспортування на липень 2016 року, тобто змінював попередньо заноміновані обсяги на такий період, а саме:

15.07.2016 подав реномінацію про зміну обсягу природного газу до транспортування на липень 2016 року по точці входу ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» (ЕІС-код 562Е-92- 00001408) змінивши такий обсяг до 3 782,600 тис.куб.м.;

22.07.2016 подав реномінацію про зміну обсягу природного газу до транспортування на липень 2016 року по точці входу «Видобувна компанія Укрнафтобуріння» (ЕІС-код 562Е-92- 00001408) змінивши такий обсяг до 3 580,600тис.куб.м.

Згідно норм Глави 9 Розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи у разі подання замовником послуг транспортування реномінації обсягів природного газу для точок входу від газовидобувних підприємств, для точок виходу до прямого споживача, для віртуальних точок входу або віртуальних точок виходу до/з газорозподільних систем та для віртуальних точок входу або віртуальних точок виходу до/з газосховищ оператор газотранспортної системи надсилає газовидобувному підприємству, прямому споживачу, оператору газорозподільної системи, оператору газосховища цю реномінацію протягом 30 хвилин від початку процедури розгляду реномінації.

Газовидобувне підприємство, прямий споживач, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища здійснюють перевірку реномінації та надсилають до оператора газотранспортної системи інформацію про результати перевірки реномінації протягом 45 хвилин з часу одержання реномінації від оператора газотранспортної системи.

Якщо процес перевірки відповідності реномінації для точок входу або точок виходу виявляє невідповідності в реномінаціях, застосовується "правило меншого". При цьому оператор газотранспортної системи підтверджує реномінацію, що визначає обсяг природного газу, встановлений до рівня, меншого, ніж обсяг природного газу, зазначений в реномінаціях.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач погодив вказані реномінації третьої особи, про що 28.07.2016 було повідомлено ТОВ "Нафтогаз-Альянс".

Проте, суд першої інстанції згідно рішення дійшов помилкового висновку щодо перевірки та погодження таких реномінацій позивачем. Жодних належних доказів інформування позивача про заявлені реномінації матеріали справи не містять, а відтак не встановлено належних підстав для підтвердження факту узгодження позивачем вказаних реномінацій третьої особи.

Тоді як, позивач, листом від 21.07.2016 №140-07/16 надав відповідачу письмове корегування місячних обсягів природного газу на липень 2016 року, яким пропонувалось змінити погоджені раніше обсяги передачі природного газу в точці входу до газотранспортної системи ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» (ЕІС-код 562Е-92-00001408) для ТОВ "Нафтогаз-Альянс" з 4000,0 тис.куб.м до 1 574,490 тис.куб.м.

Відповідне зменшення обсягів передачі природного газу від позивача третій особі, позивач обґрунтував, тим що третя особа неналежно виконувала свої обов'язки по договорам купівлі-продажу, а саме здійснювала оплату природного газу із порушенням встановлених договорами купівлі-продажу строків.

Таке право позивача визначене пунктом 5.5 договорів купівлі-продажу, а саме - у випадку порушення покупцем грошових зобов'язань, визначених п. п. 2.4 та 2.5 договорів купівлі-продажу, продавець має право зменшити обсяг поставки газу до рівня фактичних платежів, або не передавати/припинити газ покупцю або розірвати договір в односторонньому порядку і, відповідно, повернути покупцю суму перерахованих ним коштів в рахунок оплати обсягу газу, за вирахуванням нарахованих продавцем санкцій.

Так предметом договорів купівлі продажу була передача позивачем природного газу на користь третьої особи в обсязі 800,000тис.куб.м по кожному договору окремо, загалом 4000,0 тис. куб.м.

Згідно із пунктом 2.2. договорів купівлі-продажу загальна вартість природного газу по кожному із договорів становила 4 704 000,00грн. з ПДВ, загалом 23 520 000,00 грн. з ПДВ.

Третя особа взяла на себе обов'язки, щодо сплати природного газу у порядку, визначеному п.2.4. та 2.5. договорів купівлі-продажу.

Оплата загальної вартості природного газу, яка визначена у п.2.2 вказаних договорів купівлі-продажу, мала здійснюватися у порядку згідно із п.2.4 договорів купівлі-продажу, по кожному з них, а саме:

10% загальної вартості природного газу - до 25.06.2016, що становило - 470 400,00грн.;

25% загальної вартості природного газу - до 10.07.2016р., що становило - 1 176 000,00грн.;

25% загальної вартості природного газу - до 20.07.2016р., що становило - 1 176 000,00грн.;

30% загальної вартості природного газу - до 30.07.2016р., що становило - 1 411 200,00грн.;

10% загальної вартості природного газу - до 10.08.2016р., що становило - 470 400,00грн.

Згідно із пунктами 2.5 зазначених договорів купівлі-продажу на підставі актів прийому-передачі остаточні розрахунки здійснюються, вказаних у пункті.3.3. договорів купівлі-продажу, в яких зазначається фактично переданий обсяг природного газу та його загальна вартість, але не пізніше 10 серпня 2016 року.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що строки та умови оплати третьою особою загальної вартості природного газу по договорам купівлі-продажу і встановлено наявність суттєвих порушень. Третьою особою порушено зобов'язання щодо здійснення оплати. Зокрема, платежі по договорам купівлі-продажу, які повинні були виконатися до 10 та 20 липня 2016 відповідно.

Тобто станом на 10 липня 2016 року включно третя особа зобов'язана була здійснити другий платіж по кожному договору на суму 1 176 000, 00грн. Натомість, фактично нею були здійсненні платежі на суму 300 000,00грн. по кожному із договорів окремо.

Станом на 20 липня 2016 року включно прострочення третьої особи по сплатам складала:

- по договору №ПГ-Т/16-007/20 - 1 442 000,00грн.;

- по договору №ПГ-Т/16-007/21 - 1 442 000,00грн.;

- по договору №ПГ-Т/16-007/22 - 1 442 000,00грн.;

- по договору №ПГ-Т/16-007/23 - 1 442 000,00грн.;

- по договору №ПГ-Т/16-007/24 - 1 286 000,00грн.

Станом на 30 липня 2016 року включно прострочення третьої особи по сплатам складала:

- по договору №ПГ-Т/16-007/20 - 1 485 440,00грн.;

- по договору №ПГ-Т/16-007/21 - 1 485 440,00грн.;

- по договору №ПГ-Т/16-007/22 - 1 485 440,00грн.;

- по договору №ПГ-Т/16-007/23 - 1 485 440,00грн.;

- по договору №ПГ-Т/16-007/24 - 1 469 200,00грн.

З огляду на, що позивач обґрунтовано мав право застосувати пункт 5.5. договорів купівлі-продажу в частині одностороннього зменшення обсягів передачі природного газу.

Крім того, колегією суддів встановлено порушення третьою особою проведення остаточних розрахунків по договорам купівлі-продажу та здійснення таких розрахунків не в повній мірі, в тому числі на обсяг природного газу, реномінований третьою особою, а саме 3 580,600тис.куб.м.

Разом з тим, третя особа не заперечує факту порушення умов та строків оплати природного газу по договорам купівлі-продажу та проведення їх не в повному обсязі.

Згідно із статтею 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 526 ЦК України та частиною 1 статті 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, доводи позивача, що третьою особою допущено порушення виконання грошового зобов'язання за договорами купівлі-продажу природного газу, в зв'язку з чим у позивача виникло право на зменшення обсягів поставки природного газу.

Проте, суд першої інстанції, при прийняті рішення не надав належної оцінки нормам Цивільного та Господарського кодексів, які регулюють свободу та поняття договору, зобов'язання сторін належно виконувати умови договору та встановлювати наслідки порушення умов виконання договорів.

Разом з тим, судом в оскаржуваному рішенні вірно встановлено, що позивач в даному випадку не являється замовником послуг транспортування відповідача, а отже для нього не визначено процедури подання номінацій та реномінацій.

Однак, судом першої інстанції не взято до уваги наступне.

Третьою особою, посилаючись на частину 2 статті 334 Цивільного кодексу України, не надано належних доказів фактичного переходу права власності на газ від позивача до моменту оформлення актів приймання-передачі природного газу.

Обґрунтування Третьою особою своїх вимог посилаючись на статтю 530 ЦК України також є безпідставним, оскільки відповідно до укладених Договорів купівлі-продажу, зазначено, що виключно актами приймання передачі Газу оформляється та підтверджується факт передачі природного газу.

В свою чергу, право позивача щодо зменшення обсягів газу для Третьої особи у зв'язку із порушенням останньою власних обов'язків щодо оплати такого газу повністю кореспондується із положеннями пункту 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. А також із нормами статті 615 Цивільного кодексу України. А саме, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

При цьому, колегія зазначає, що позивач, в силу умов договорів купівлі-продажу мав право відмовитися від виконання зобов'язання шляхом зменшення обсягів передачі природного газу Третій особі без необхідності повідомлення її про такі дії.

Крім того, колегією суддів взято до уваги пункт 5 глави 3 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи, де визначено, що відхилення реномінації Замовника послуг здійснюється через причини, визначені в пункті 3 глави 2 цього розділу, а також якщо не виконано умови пунктів 1 та 2 цієї глави.

Відповідно до абзацу 6 пункту 3 глави 2 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи відхилення номінації замовника послуги транспортування може відбуватися у випадку, зокрема, оголошення про це газовидобувним підприємством у точках входу або виходу про обмеження, що робить неможливим надання послуг транспортування за наданою замовником послуг транспортування номінацією.

Тобто Кодексом газотранспортної системи передбачено випадки та підстави коригуванням оператором номінацій замовника на підставі оголошень газовидобувного підприємства.

З наявного в матеріалах справи листа від 21.07.2016 №140-07/16 вбачається, що таке оголошення позивач направив відповідачу.

Виходячи із аналізу Кодексу газотранспортної системи колегія суддів дійшла висновку про відсутність норм, які чітко встановлюють обмеження чи позбавлення позивача - газодобувного підприємства права здійснювати корегування обсягів передачі природного покупцю. При цьому, на вказані договірні правовідносини між позивачем та третьою особою у повній мірі регулюються зобов'язальним та договірним правом згідно із Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

11.08.2016 позивачем подано до відповідача звітні документи за липень 2016 року, а саме:

- Звіт про надходження та розподіл природного газу замовника послуг транспортування №1 від 10.08.2016р. (Форма.док. - Ф8-3в-а);

- Комерційний звіт газовидобувного підприємства №1 від 10.08.2016р. за період з 01.07.16 по 31.07.16 (Форма док.- Ф8-3в-в);

- Реєстр обсягів природного газу власного видобутку, які були передані замовникам послуг транспортування для подачі в точки входу до мереж Оператора ГТС за липень 2016 року.

Проте, судом першої інстанції, при оцінці доказів, подання вказаних документів позивачем невірно встановлено порушення строків їх подання та наслідки такого порушення.

Відповідно до п.4 та 5 Глави 1 Розділу ХІІ Кодексу газотранспортної системи алокація обсягів природного газу для кожного замовника послуг транспортування в точках входу (як віртуальних, так і фізичних) від газовидобувних підприємств виконується відповідним газовидобувним підприємством. Газовидобувне підприємство надсилає алокації обсягів природного газу до оператора газотранспортної системи відповідно до положень пункту 6 глави 2 цього розділу. Якщо алокація обсягів природного газу не буде виконана в порядку, передбаченому в пункті 4 цієї глави, обсяг природного газу, поданий у відповідних точках входу від газовидобувних підприємств, повинен бути призначений відповідним замовникам послуг транспортування пропорційно підтвердженим оператором газотранспортної системи номінаціям/ реномінаціям, про що мають бути поінформовані замовники послуг транспортування.

Згідно із пунктом 6 Глави 2 Розділу ХІІ Кодексу газотранспортної системи встановлює, що алокація обсягів природного газу, зроблена оператором суміжної газотранспортної системи, оператором газорозподільної системи, газовидобувним підприємством, оператором газосховища або прямим споживачем має бути передана оператору газотранспортної системи в такі, зокрема, терміни:

- фактичні обсяги природного газу по точці входу/виходу, призначені відповідним замовникам послуг транспортування за попередній газовий місяць, повинні передаватися оператору газотранспортної системи до 8-го числа наступного місяця (пп.3);

- скореговані фактичні обсяги природного газу по точці входу/виходу, призначені відповідним замовникам послуг транспортування з урахуванням заходів впроваджених для врегулювання місячного небалансу, повинні передаватися оператору газотранспортної системи до 12-го числа наступного місяця (пп.4).

Тобто, відповідна норма передбачає можливість надання як фактичних обсягів, що передбачено пп.3 п.6 Глави 2 Розділу ХІІ Кодексу газотранспортної системи так і скорегованих фактичних обсягів природного газу (пп.4 п.6 Глави 2 вказаного розділу кодексу).

Визначення Кодексом газотранспортної системи строків подання відповідних звітів не ставить у пряму залежність послідовність подання таких звітів.

Судом першої інстанції помилково було встановлено необхідність подання звітних документів (для проведення алокації) позивачем виключно до 8-го числа наступного місяця і не подання у вказаний строк має наслідком визначення обсягу природного газу, поданого у відповідних точках входу від газовидобувних підприємств відповідним замовникам пропорційно підтвердженим оператором газотранспортної системи номінаціям/ реномінаціям.

Пунктом 6 Глави 2 Розділу ХІІ Кодексу газотранспортної системи визначено строки для подання звітних документів, в тому числі для подання скорегованих фактичних обсягів природного газу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість та правомірність надання позивачем звітних документів (алокації) 11.08.2016р. з огляду на підпункт 4 пункту 6 Глави 2 Розділу ХІІ Кодексу газотранспортної системи, а саме можливість подання алокації до 12 числа наступного місяця.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови третій особі у позовних вимогах з огляду на відсутність належним чином оформлених між позивачем та третьою осою актів приймання-передачі природного газу на обсязі 713,608тис.куб.м.

Проте, суд першої інстанції не надав належної оцінки відсутності факту переходу права власності на природний газ від позивача до третьої особи.

Відповідач здійснив фактичну передачу для транспортування природного газу на обсяг, який у звітних документах вказав позивач, а саме на 2 580,000тис.куб.м. В іншій частині відповідач відмовив третій особі.

Тобто, відповідач, доводячи порушення позивачем строків для подання звітних документів (для проведення алокації) та безпідставність їх подання після 8-го числа наступного місяця, все ж прийняв для фактичного транспортування та визнання за третьою особою природного газу на обсяг 2 580,000тис.куб.м. відповідач фактично застосував алокації позивача та даних, поданих позивачем у звітних документах за липень 2016 року.

Даний факт також не був досліджений судом першої інстанції при прийнятті рішення та не надано оцінки.

У зв'язку із поданням 11.08.2016р. звітних документів для проведення алокації за липень 2016 року, позивач встановив наявність нереалізованого у нього природного газу у липні 2016 року на обсяг 1 499,996тис. куб. м.

На такий обсяг газу позивач, відповідно до листа від 11.08.2016р. № 154/4-08/16, подав до ПАТ «Укртрансгаз» для оформлення акт приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ (в липні 2016 року) в обсязі 1 499,996 тис. куб. м.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» (у редакції, яка діяла період спірних відносин), далі - Закон, замовник - фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох послуг, зокрема - закачування природного газу.

Згідно із пунктом 18 частини1 статті 1 Закону Оператор газосховища - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників) із таких послуг. Таким оператором є ПАТ «УКРТРАНСГАЗ».

Абзац 1 частини 1 та абзац 1 частини 2 статті 19 визначають, що суб'єкти ринку природного газу є рівними у праві на отримання доступу до газотранспортних та газорозподільних систем, газосховищ, установки LNG та на приєднання до газотранспортних і газорозподільних систем. Оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG зобов'язані за зверненням суб''єкта ринку природного газу (замовника) забезпечити йому доступ до газотранспортної або газорозподільної системи, газосховища або установки LNG.

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону оператору газотранспортної системи, оператору газорозподільної системи, оператору газосховища, оператору установки LNG забороняється допускати дискримінацію замовників.

Згідно із частиною 6 статті 19 Закону оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG зобов'язані забезпечувати замовників інформацією, необхідною для швидкого та економного доступу до газотранспортної або газорозподільної системи, газосховища або установки LNG. Інформація надається оператором газотранспортної системи, оператором газорозподільної системи, оператором газосховища або оператором установки LNG відповідно до законодавства, у зрозумілій і чіткій формі та у недискримінаційний спосіб.

Частиною 1 статті 46 Закону права та обов'язки оператора газосховища визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газосховища, а також договором зберігання (закачування, відбору) природного газу.

Типовий договір зберігання (закачування, відбору) природного газу затверджується Регулятором. Оператор газосховища повинен забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів зберігання (закачування, відбору) із замовниками (ч.2 ст.46 Закону).

15.04.2015 з метою забезпечення належного розподілу та зберігання видобутого природного газу, між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавцем) укладено договір № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу (далі - договір зберігання).

Відповідного до предмету договору зберігання виконавець зобов'язується протягом строку, визначеного Договором, зберігати в підземному сховищі газу (далі - ПСГ) природний газ, у тому числі страховий запас газу, переданий йому замовником, та повернути замовнику газ у кількості, визначеній у договорі зберігання, а замовник зобов'язується внести плату за послуги із зберігання (закачування, зберігання, відбору) у встановлені договором зберігання строки.

Пунктом 2.3 договору зберігання при прийнятті газу замовника відповідно до договору зберігання на зберігання та/або створення страхового запасу газу виконавець не набуває право власності на прийнятий газ замовника.

Виконавець не має права здійснювати відбір газу, переданого замовником на зберігання та/або створення страхового запасу газу відповідно до договору зберігання, без письмової згоди замовника, крім випадків, передбачених у пункті 2.4 договору зберігання.

Відповідно до п. 2.4. договору зберігання виконавець має право відбирати страховий запас газу із ПСГ та передавати його замовнику без письмового погодження замовником у разі використання споживачами замовника газу в обсягах, які перевищують установлені договорами на постачання газу із замовником, та/або виникнення дефіциту природного газу в замовника при здійсненні постачання природного газу.

Закачування газу до ПСГ, у тому числі страхового запасу газу, здійснюється в період закачування газу в ПСГ, з 16 квітня 2015 року по 15 жовтня 2015 року, у зв'язку із пролонгацією строку дії Договору з 16.04.2016 по 15.04.2017.

Строк зберігання газу замовника в поточному сезоні зберігання газу за таким договором зберігання визначається з дати початку закачування газу в ПСГ або передачі газу на зберігання виконавцю до закінчення періоду відбору, але не пізніше 15 квітня 2016 року. Судом встановлено, що на період виникнення спірних відносин дію договору на зберігання пролонговано до 15.04.2017р.

Для здійснення закачування або відбору газу в/із ПСГ замовник за п'ять робочих днів до початку місяця закачування або відбору газу в/із ПСГ надає виконавцю заявку в письмовій формі щодо здійснення закачування або відбору місячних обсягів газу в/із ПСГ, у тому числі страхового запасу газу, та додає до неї три примірники акту приймання-передачі газу, підписані уповноваженим представником замовника та скріплені печаткою (за наявності) замовника, у яких замовник зазначає місячний обсяг газу, що планується закачати або відібрати в/із ПСГ, у тому числі страхового запасу газу.

Згідно із пунктом 2.12. договору зберігання обсяг газу, що передається сторонами при його закачуванні або відборі в/із ПСГ, у відповідному місяці оформляється актом приймання-передачі газу. Акти приймання-передачі газу підписуються сторонами та скріплюються печатками сторін до 15-го числа місяця, наступного за звітним. В актах приймання-передачі газу вказується обсяг газу, у тому числі страхового запасу газу, закачаний або відібраний в/із ПСГ.

Акти приймання-передачі газу є підставою для проведення розрахунків замовника із виконавцем.

Позивач за наявності нереалізованого у липні 2016 року обсягу природного газу, подало відповідачу акт приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ в обсязі 1 499,996 тис. куб. м.

Проте, до 30.09.2016 відповідач ніяким чином не відреагував на поданий до оформлення зазначений акт позивача.

30 вересня 2016 року відповідач на підставі письмового звернення позивача, а саме листа від 30.09.2016 №189/13-09/16 здійснив часткове закачування природного газу на обсяг 499,996тис.куб.м. шляхом підписання акту №272/03-16 приймання-передачі природного газу при закачуванні шляхом заміщення в ПСГ.

В іншій частині на обсяг 1 000,000тис.куб.м. відповідач зобов'язання по закачуванню природного газу на користь позивача не виконав.

22.11.2016 позивач звернувся із листом №224-11/16 до відповідача із вимогою надати пояснення щодо невиконання зобов'язань по закачування природного газу позивача, як замовника в ПСГ в обсязі 1 000тис. куб. м. Також позивач вимагав надати пояснення щодо правової підстави закачування відповідачем газу позивача як закачаний невизначеним власником, а також накладення заборони відчуження такого обсягу газу в 1 000,000тис.куб.м.

Проте, даний запит відповідачем був залишений без відповіді, зобов'язання позивача, як замовника щодо закачування природного газу також не виконав, будь-яких пояснень чи повідомленням не надіслав.

28 листопада позивач направив лист із проханням до відповідача здійснити підписання акту приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ (в липні 2016 року) в обсязі 1 000,000тис. куб. м.

01.12.2016 позивач листом №231/3-12/16 повторно звернувся із клопотанням про закачування до ПСГ залишку нереалізованого за липень 2016 року природного газу. До листа позивачем додано Акт приймання-передачі природного газу при закачуванні шляхом заміщення в ПСГ (в липні 2016 року) у обсязі 1 000тис. куб.м. (надалі - Акт), підписаний позивачем у трьох екземплярах, для належного оформлення такого Акту відповідачем.

Проте, відповідач акт не підписав, пояснень щодо відмови у підписанні акту не надав, тобто відповідач не надав жодної, у тому числі письмової відповіді на вказанні звернення позивача.

Колегією судів встановлено, що станом на дату подання позивачем позовної заяви відповідач не вчинив жодних дій щодо виконання умов договору про закачування природного газу на підставі неодноразових заявок та вимог позивача.

Таким чином, позивач, у зв'язку із відмовою відповідача вчинити дії, а саме оформити документи на підставі діючого договору зберігання щодо закачування природного газу, який належить позивачу та не переданий (не реалізований) третім особам, скористався правом звернення до суду із відповідними вимогами щодо зобов'язання відповідача підписати акт приймання-передачі природного газу при закачуванні шляхом заміщення в ПСГ обсягу фактично нереалізованого позивачем у липні 2016 року природного газу.

Підписання саме такої форми акту позивач обґрунтував необхідністю здійснення закачування відповідачем відповідного обсягу природного газу, який вже фактично закачаний в ПСГ і потребує виключно документального підтвердження (оформлення) такої операції.

Предмет позовних вимог позивача становить саме зобов'язання вчинити певні дії відповідача. Зі змісту позовної заяви вбачається, що в ній відсутні вимоги майнового характеру, оскільки позивач не вимагає визнання за ним прав на матеріальні об'єкти, право власності чи витребування майна із чужого володіння. У позовній заяві не йдеться про оскарження чи визнання прав на матеріальну річ (майно), мова йде виключно щодо вчинення дій по фактичному оформленню статусу обсягу природного газу, який належить на праві власності саме позивачу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо належного способу захисту, обраного позивачем, який має немайновий характер.

Судова колегія відзначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не надано належної правової оцінки даним фактам.

Разом з тим, суд першої інстанції прийняв до уваги виключно пояснення та доводи відповідача та позицію третьої особи.

Жодних обґрунтувань в неприйнятті до уваги пояснень та документальних доказів позивача щодо безпідставності відмови відповідача та підписання акту приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ (в липні 2016 року) в обсязі 1 000,000тис. куб. м. не надано.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач не заперечує проти наявності у ПГС природного газу в обсязі 1 000,000тис. куб.м.

Однак, безпідставно визначив його як «закачаний невизначеним власником». Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газотранспортної системи, Кодексом газосховищ не визначено такого поняття та права відповідача як оператора здійснювати самовільне закачування чи відбір природного газу власника такого газу без належних підстав, визначених нормативними актами та умовами договорів із замовниками відповідних послуг.

Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України особа здійснює цивільні права у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно із пунктом 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 318 Цивільного кодексу України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Згідно із статтею 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Статтею 321 Цивільного кодексу України чітко визначено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

З огляду на викладене слід наголосити, що право власності є непорушним правом і ніхто не вправі позбавляти чи обмежувати власника у такому праві крім випадків, визначених законом.

Разом з тим, при прийнятті рішення судом першої інстанції було вірно встановлено наступне.

За змістом Договору на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № від 15.04.2015 року, укладеного між відповідачем та позивачем, відповідач здійснює закачування та зберігання природного газу позивача в ПСГ, при закачуванні або відборі природного газу в ПСГ між сторонами договору оформляється акт приймання-передачі газу. При цьому у відповідності до п.2.13. Договору у випадку купівлі/продажу замовником газу в ПСГ замовник, зобов'язується скласти акт приймання-передачі газу з продавцем/покупцем та протягом 10-ти днів з дати складання погодити цей акт з виконавцем (відповідачем).

За змістом договору на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № від 15.04.2015 року, укладеного між третьою особою та відповідачем у випадку купівлі/продажу замовником газу в ПСГ замовник, зобов'язується скласти акт приймання-передачі газу з продавцем/покупцем та протягом 10-ти днів з дати складання погодити цей акт з виконавцем.

Згідно із підпунктом 3 пункта 6 розділу 7 Кодексу газотранспортної системи України замовник послуг транспортування та суб'єкти, що здійснюють між собою операції з купівлі-продажу природного газу, оформлюють акти приймання-передачі природного газу та надають один оригінальний примірник підписаного ними акта приймання-передачі природного газу щодо кожного газового місяця оператору газотранспортної системи.

Відповідно до підпункту 1 пункту 7 Глави 7 Розділу 3 Кодексу газотранспортної системи України замовник послуг транспортування разом з газовидобувним підприємством укладають акти прийому-передачі природного газу на обсяги, які замовник послуг транспортування подав у точки входу до оператора газотранспортної системи за цей газовий місяць від газовидобувного підприємства.

Пунктом 10 глави 7 розділу 3 Кодексу газотранспортної системи України до 8-го числа наступного місяця надають оператору газотранспортної системи: газовидобувне підприємство на підставі актів приймання-передачі природного газу, оформлених згідно з підпунктом 1 пункту 7 цієї глави, - зведені реєстри природного газу щодо обсягів газу, які було подано в точках входу до оператора газотранспортної системи за цей газовий місяць у розрізі замовників послуг транспортування.

Згідно із статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 2.1. Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Тобто, виходячи зі змісту укладених договорів зберігання та Кодексу газотранспортної системи України відповідач, як оператор газотранспортної системи, здійснює відбір та закачування природного газу в ПСГ згідно складеного між газовидобувним підприємством та покупцем (замовником послуг) акту приймання-передачі природного газу, що підтверджує здійснення господарської операції.

Листом від 12.02.2018 ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» №19/8-02/18 з метою узгодження позиції позивача щодо врегулювання дій відповідача при наявності залишку нереалізованого позивачем природного газу у звітному місяці, звернулося до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

27.08.2014 указом Президента України від року №694/2014 створено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП).

Пунктом 32 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що регулятором у сфері відповідного ринку є НКРЕКП.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон про НКРЕКП) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб'єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону про НКРЕКП визначено, що Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб'єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг у сфері енергетики, зокрема діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу;

Згідно із частиною 2 статті 9 Закону про НКРЕКП Голова Регулятора, зокрема:

- очолює Регулятора, спрямовує його діяльність;

- представляє Регулятора у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності, громадянами, громадськими об''єднаннями, а також з міжнародними установами та організаціями;

- здійснює інші повноваження, передбачені законом.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Згідно із пунктом 14 частини 1 статті 17 Закону про НКРЕКП, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор - забезпечує захист прав та законних інтересів споживачів товарів (послуг), які виробляються (надаються) суб'єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, розгляд звернень таких споживачів та врегулювання спорів, надання роз'яснень з питань застосування нормативно-правових актів Регулятора.

Отже, НКРЕКП є державним Регулятором, зокрема, на ринку природного газу, який у тому числі має право надавати роз'яснення з питань застосування нормативно-правових актів Регулятора для забезпечення захисту прав та законних інтересів споживачів товарів (послуг), які виробляються (надаються) суб''єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг. В свою чергу позивач є саме споживачем послуг, які надаються відповідачем за договором зберігання та договором на послуги транспортування, як надавачем послуг відповідно по зберіганню, здійсненню відбору, закачуванню природного газу в ПСГ та транспортування природного газу позивача.

Відповідно до листа НКРЕКП від 27.02.2018 р. №1980/16.3.2/7-18 (т. 3, а.с. 222-224), який долучений до матеріалів справи, Регулятором чітко надано наступні роз'яснення щодо застування норм Кодексу газотранспортної системи (затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2493):

- подані номінації замовником послуг транспортування стосовно необхідних обсягів природного газу можуть відрізнятися від обсягів природного газу отриманих в процесі здійснення процедури алокації, оскільки номінація/місячна номінація - це заявка на планові обсяги подачі/відбору газу до газотранспортної системи, а алокація - це підтвердження фактично транспортованого обсягу природного газу за певний розрахунковий період;

- у випадку, якщо обсяг природного газу, поданий газовидобувним підприємством на точках входу до газотранспортної системи документально не оформлений з оптовим покупцем (не укладено акт приймання-передачі природного газу), то зазначений обсяг газу є обсягом, що знаходиться у власності газовидобувного підприємства, та повинен бути врахований при здійсненні заходів балансування газодобувного підприємства, як замовника послуг транспортування природного газу (природний газ в обсязі місячного позитивного небалансу підлягає закачуванню на підставі балансуючої номінації за цей газовий місяць), більш того саме газодобувне підприємство, в такому разі, є відповідальним за виникнення позитивного небалансу в газотранспортній системі.

Позивач 11 серпня 2016 року надав відповідачу звіт замовника послуг транспортування, в якому зазначив закачування природного газу до ПСГ в обсязі 1 499,996 тис.куб.м.

Однак суд першої інстанції не дослідив матеріали справи в частині подання позивачем на адресу відповідача підтверджуючих документів - звітів за липень 2016 року (лист позивача від 11.08.2016р.).

Судом першої інстанції також не вірно встановлено, що спір у справі виник в зв'язку з наявністю спору між позивачем, як продавцем, та третьою особою, як покупцем, з приводу обсягу поставки природного газу на користь третьої особи за договорами купівлі-продажу природного газу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів, встановила, що між позивачем та третьою особою відбулося не узгодження позиції щодо обсягів газу, які фактично повинні були передатися по договорам купівлі-продажу природного газу з урахуванням факту прострочення третьою особою умов та порядку оплати по таким договорам.

Між позивачем та третьою особою не були підписані акти приймання-передачі природного газу, які у відповідності до укладених з відповідачем договорів та вимог Кодексу газотранспортної системи є підставою для формування алокації та фактичної передачі природного газу для транспортування на користь замовника послуг транспортування (третя особа).

Відповідно до частини 1 статті 334 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із підпунктом 3 пункту 6 Глави 7 Розділу ІІІ Кодексу газотранспортної системи замовник послуг транспортування та суб'єкти, що здійснюють між собою операції з купівлі-продажу природного газу, оформлюють акти приймання-передачі природного газу та надають один оригінальний примірник підписаного ними акту приймання-передачі природного газу щодо кожного газового місяця оператору газотранспортної системи.

Статтею 697 Цивільного кодексу України передбачено, що договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару. Якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару. Продавець має право вимагати від покупця повернення товару також у разі ненастання обставин, за яких право власності на товар мало перейти до покупця.

15.08.2016 ТОВ "Нафтогаз-Альянс" направило відповідачу лист № 1209/2, яким було надано акти на відбір природного газу з ПСГ та зазначено, що акти приймання - передачі газу між ТОВ "Нафтогаз-Альянс" та позивачем за липень 2016 року не підписані, тобто відсутні.

Таким чином, відповідачем правомірно відмовлено третій особі в закачуванні природного газу на обсяг 713,680тис.куб.м, оскільки третя особа не надала належних доказів на право власності на вказаний обсяг газу.

Крім того, відповідач обґрунтовано на підставі звітних документів позивача (сформованої алокації) здійснив фактичну передачу для замовника послуг - третьої особи природній газ саме на обсяг 2 580,000тис.куб.м.

Враховуючи відсутність належним чином оформлених між позивачем як продавцем та третьою осою як покупцем документів - актів приймання-передачі природного газу та з урахуванням поданих позивачем на адресу відповідача для формування алокації звітних документів обліку природного газу за липень 2016 року, право власності продавця на обсяг 1 000,000тис.куб.м належить позивачу та нікому не передавалось.

Проте, судом першої інстанції при винесенні оспорюваного рішення, в супереч неспростовним доказам відсутності прав інших осіб на природний газ в обсязі 1 000,000тис.куб.м, не враховано те, що відповідач безпідставно не виконав вимоги позивача як замовника послуг зберігання щодо закачування такого обсягу газу до ПСГ шляхом підписання акту приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ (в липні 2016 року) відповідно до умов діючого договору на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № від 15.04.2015р.

Колегія суддів дійшла висновку про незаконність дій відповідача щодо самовільного визначення природного газу в обсязі 1 000,000тис.куб.м, право власності на який належить позивачу, як такого щодо закачаний невизначеним власником та накладено заборону на його відчуження.

Таким чином, ПАТ «Укртрансгаз» незаконно розпоряджається природними газом ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» у обсязі 1 000,000тис.куб.м. відповідачу не належать будь-які права щодо вказаного обсягу природного газу. Законодавством не передбачено поняття «невизначений газ» і право відповідача на розпорядження газом з таких невстановлених підстав. Відповідач є тільки оператором, який здійснює чітке виконання доручень власника природного газу для надання послуг за дорученням власників природного газу.

Тобто, відмова відповідача від підписання акту приймання-передачі природного газу із власником такого газу (позивачем) при закачуванні в ПСГ (в липні 2016 року) в обсязі 1 000,000тис.куб.м. є безпідставною та такою, що не відповідає умовам договору на зберігання.

При цьому, слід зауважити, щодо посилань третьої особи на судові рішення, як такі що спростовують правомірність позовних вимог позивача виходячи з наступного.

Так дійсно, постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2014р. по справі №910/18571/13 вирішено спір, предметом якого є інші правовідносини - виконання окремих зобов'язань по договору купівлі-продажу природного газу. Проте, позовні вимоги у відповідній справі стосуються виконання похідного зобов'язання - повернення актів приймання-передачі. Тобто, відповідні позовні вимоги не є тотожними позовним вимогам позивача в даній справі.

Крім того, третя особа хибно посилається на судову практику згідно постанови Вищого господарського суду України від 13.09.2017р. у справі №922/4783/16. Оскільки, рішення у відповідній справі стосується іншого предмета господарських правовідносин, а саме договору підряду. Окрім того, Вищий господарський суд України при розгляді вказаної справи встановив що підписання акту приймання робіт по договору підряду зі сторони замовника не ставить в пряму залежність виконання умов договору, а спеціальними нормами цивільного законодавством прямо врегульовані форми захисту прав підрядника у разі відмови замовника від підписання акту приймання робіт (зокрема ст.882 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, відповідно до Постанови від 04.10.2017, у справі № 3-568гс17, якою Верховний суд України задовольнив заяву позивача про перегляд рішень та зробив наступні висновки, стосовно питання належності/неналежності обраного позивачем способу захисту свого права/інтересу слід виходити з наступного.

ВСУ зазначив, що відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 16 ЦК, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. При цьому Судова палата у господарських справах Верховного Суду України виходить саме із положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені цією статтею, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про належність захисту інтересів позивача у спосіб, який обраний ним відповідно до позовних вимог.

Що стосується, сплати судового збору, оскільки позивачем та третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору було обрано належний спосіб захисту, а позовні вимоги стосуються спонукання до вчинення дій, колегія суддів приходить до висновку, що судовий збір сплачено належним чином.

Статтею 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 278 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не врегульовано спір по суті, що спричинило подальше неправомірне володіння, розпорядження та користування природним газом саме за відповідачем, який не є власником такого обсягу природного газу, що суперечить основним принципам судочинства.

Крім того, судом першої інстанції відмовляючи в позові було спричинено колізію в трактуванні та дійсності господарської операції згідно із Договором купівлі-продажу укладеного між позивачем та третьою особою, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення у цій частині.

Згідно із частиною 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивача (скаржника), викладені у апеляційній скарзі, є обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, які наведені в оскарженому рішенні.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2017 у даній справі, враховуючи норми пункту 2 частини 1 статті 275 та статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підлягає частковій зміні, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» задоволено, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» задоволено у повному обсязі.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2017 є обґрунтованим та підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" залишенню без задоволення, з огляду на необґрунтованість та недоведеність.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.17 у справі №910/24482/16 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.17 у справі №910/24482/16 задовольнити.

Рішення Господарського суду Господарського суду міста Києва від 13.04.17 у справі №910/24482/16 змінити.

Позов Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" задовольнити.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) вчинити дії, а саме підписати Акт приймання-передачі природного газу при закачуванні шляхом заміщення в ПСГ (в липні 2016 року) у обсязі 1 000 тис. куб. м., по формі, доданій до позовної заяви у трьох оригінальних примірниках.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 32/2, ) 1 378, 00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 32/2, ) 1 515, 80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.17 у справі №910/24482/16 залишити без змін.

Видати накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/24482/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 16.07.2018.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська