ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2018р. Справа №914/530/18

Господарський суд Львівської області в складі:

судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судових засідань Думин В.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Самбірської міської ради Львівської області, м.Самбір,

до відповідача: ФОП Бубнюк Ірини Мирославівни, м.Самбір,

про визнання недійсним договору, зобов'язання демонтувати тимчасову споруду та привести земельну ділянку в попередній стан.

Представники:

від позивача: Процайло В.Я.

від відповідача: Білич Т.С.

Суть спору: Самбірська міська рада звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача: Фізичної особи-підприємця Бубнюк Ірини Мирославівни

про визнання недійсним договору тимчасового користування земельною ділянкою певної площі під малими архітектурними формами при провадженні підприємницької діяльності від 01.04.2015р. №56/15-маф, зобов'язання демонтувати тимчасову споруду та привести земельну ділянку в попередній стан.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюваний договір не містить такої істотної умови як строк дії, та не був переукладений відповідно до рішення Самбірської міської ради від 01.03.2016р. №25. Також позивач посилається на те, що відповідачем на земельній ділянці отриманій згідно даного договору, самовільно встановлено тимчасову споруду без виготовлення паспорта прив'язки.

Обставини справи: ухвалою від 27 березня 2018 року суд залишив без руху позовну заяву Самбірської міської ради до Фізичної особи-підприємця Бубнюк Ірини Мирославівни про визнання недійсним договору тимчасового користування земельною ділянкою певної площі під малими архітектурними формами при провадженні підприємницької діяльності від 01.04.2015р. №56/15-маф, зобов'язання демонтувати тимчасову споруду та привести земельну ділянку в попередній стан, та надав позивачу час для усунення недоліків.

Оскільки позивачем було усунено недоліки позовної заяви, ухвалою від 13 квітня 2018 року суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 08 травня 2018 року.

В підготовчому судовому засіданні 08 травня 2018 року суд відклав розгляд справи на 29 травня 2018 року у зв'язку із неявкою представника відповідача в судове засідання.

В підготовче засідання 29 травня 2018 року з'явилися представники сторін. Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Зокрема відповідач вважає, що позивачем не доведено яким саме нормам цивільного законодавства суперечить оспорюваний правочин чи які саме норми актів цивільного законодавства порушені, що послужили підставою для визнання договору №5б/15-маф від 01.04.2015 року недійсним.

Відповідач посилається на те, що договір №56/15-маф від 01.04.2015 року укладений на виконання рішення виконкому Самбірської міської ради № 65 від 14.03.2014 року, яке є чинним, а відповідно до п. 2 договору, він діє з моменту його підписання до моменту дії рішення про встановлення малої архітектурної форми і умови зберігають свою чинність на термін дії договору.

Також відповідач посилається на те, що позивач не звертався із пропозицією щодо внесення змін у договір в частині строку його дії, хоча відповідач не заперечує проти внесення змін в оспорюваний договір в частині конкретнішого визначення його строку дії.

Відповідач вважає, що посилання позивача на рішення Самбірської міської ради № 25 від 01.03.2016 року «Про затвердження Положення про врегулювання земельних відносин до моменту укладення договору оренди землі то порядок укладення договору за використання земельної ділянки під тимчасовими спорудами, літніми майданчиками, лотками для торгівлі, атракціонами та цирків шапіто для провадження підприємницької діяльності» як на підставу переукладення спірного договору, є безпідставними, оскільки таке прийнято значно пізніше, ніж рішення виконкому, яким відповідачу надано право на встановлення ТС, і зворотної сили таке рішення не має.

Окрім того відповідач посилається на те, що укладенню договору передувало рішення виконкому Самбірської міської ради № 65 від 14.03.2014 року, яким йому було надано дозвіл на розміщення по вул. І. Франка в м. Самборі кіоска "ІНФОРМАЦІЯ_1", і яким його було зобов'язано укласти угоду із Самбірським комунальним підприємством "Об'єднане" на вивіз сміття. Інших зобов'язань даним рішенням на відповідача покладено не було.

Також відповідач зазначає, що ним був розроблений паспорт прив'язки тимчасової споруди «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 в м.Самбір, а також погоджена всіма службами схема розміщення тимчасової споруди та інженер мереж по АДРЕСА_1 в м.Самборі, однак позивач безпідставно ухилявся від оформлення даного документа.

В підготовчому судовому засіданні оголошувалась перерва до 14.06.2018р.

07.06.2018р. позивач подав відповідь на відзив в якому звернув увагу на те, що типовою підставою припинення тимчасового договору оренди земельної ділянки повинно бути закінчення строку оренди, який мав би бути зазначений в договорі.

Також позивач звертає увагу на те, що листом від 21.02.2018р. він повідомив відповідача про необхідність зазначення терміну дії договору оренди, а також про переукладення договору відповідно до рішення Самбірської міської ради від 01.03.2016р. №25, однак відповідач не погодився змінювати термін дії договору.

Окрім того позивач звертає увагу на те, що Рішення Виконавчого комітету Самбірської міської ради від 18.03.2014р. №65, яким відповідачу надано дозвіл на розміщення торгових кіосків по АДРЕСА_1, приймалось на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. №244, який діє і на сьогоднішній день, і яким передбачено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди, така тимчасова споруда підлягає демонтажу. Оскільки відповідач за чотири роки так і не отримав відповідного паспорта, спірна споруда встановлена незаконно та підлягає демонтажу.

В підготовчому засіданні 14.06.2018р. відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №813/2168/18, яка перебуває в провадженні Львівського окружного адміністративного суду, однак дане клопотання було відхилено судом.

Ухвалою від 14.06.2018р. суд закрив підготовче провадження у справі та перейшов до розгляду справи по суті у даному судовому засіданні.

В судовому засіданні 14.06.2018р. оголошувалась перерва до 03.07.2018р.

В судовому засіданні 03.07.2018р. розгляд справи було відкладено на 10.07.2018р. у зв'язку із неявкою представників сторін.

В судове засідання 10.07.2018р. з'явилися представники сторін. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задоволити з підстав наведених в позовній заяві та матеріалах справи. Представник відповідача позовні вимоги заперечив, просив суд в позові відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, повно, всебічно і об'єктивно оцінивши докази, встановив наступне:

18 березня 2014 року Виконавчим комітетом Самбірської міської ради було прийнято рішення №65 яким приватним підприємцям Бубнюк І.М. та ОСОБА_5 надано дозвіл на розміщення торгових кіосків по АДРЕСА_1 («ІНФОРМАЦІЯ_1»), АДРЕСА_2 (торговий кіоск), АДРЕСА_3 (кіоск «ІНФОРМАЦІЯ_2»).

Також даним рішенням зобов'язано підприємців І.Бубнюк та ОСОБА_5 укласти угоду із Самбірським комунальним підприємством «Об'єднане» (ОСОБА_6) на вивіз сміття згідно з нормами нагромадження а також укласти з Самбірською міською радою Договір тимчасового користування земельною ділянкою певної площі під малими архітектурними формами при провадженні підприємницької діяльності.

01 квітня 2015 року між Самбірською міською радою (надавач) та Бубнюк Іриною Мирославівною (користувач) було укладено договір №55/15-маф тимчасового користування земельною ділянкою певної площі під малими архітектурними формами при провадженні підприємницької діяльності за умовами якого відповідачу було передано в користування земельну ділянку площею 55 кв.м. розташовану у м.Самборі на пл.Ринок, для розміщення літнього майданчика. Відповідно до п.2 договору, його було укладено строком до грудня 2019 року.

Окрім того, 01 квітня 2015 року між Самбірською міською радою (надавач) та Бубнюк Іриною Мирославівною (користувач) було укладено договір №56/15-маф тимчасового користування земельною ділянкою певної площі під малими архітектурними формами при провадженні підприємницької діяльності за умовами якого відповідачу було передано в тимчасове користування земельну ділянку площею 12 кв.м. розташовану у м.Самборі по АДРЕСА_1, для розміщення торгових кіосків «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Відповідно до п. 2 договору, він діє з моменту його підписання до моменту дії рішення про встановлення малої архітектурної форми і умови зберігають свою чинність на термін дії договору.

У відповідності до наведених вище рішення Самбірської міської ради та договору тимчасового користування земельною ділянкою певної площі під малими архітектурними формами при провадженні підприємницької діяльності №56/15-маф, відповідачем було розміщено в м.Самборі по АДРЕСА_1 тимчасову споруду «ІНФОРМАЦІЯ_1». Дана обставина сторонами не заперечується.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем долучено до справи паспорт прив'язки тимчасової споруди «ІНФОРМАЦІЯ_1», однак такий не затверджений у встановленому порядку.

Позивач вважає, що оспорюваний договір не містить такої істотної умови як строк дії, не був переукладений відповідно до рішення Самбірської міської ради від 01.03.2016р. №25, відповідачем на земельній ділянці отриманій згідно даного договору, самовільно встановлено тимчасову споруду без виготовлення паспорта прив'язки, тому просить суд визнати відповідний договір недійсним та зобов'язати відповідача демонтувати тимчасову споруду та привести земельну ділянку в попередній стан.

Зі змісту позовної заяви та встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо дійсності договору оренди земельної ділянки, яка перебуває в комунальній власності та правомірності розміщення на такій земельній ділянці тимчасової споруди. Дані правовідносини врегульовано Законом України «Про оренду землі», нормами Глави 16, 58 ЦК України, Главою 15 земельного кодексу України, параграфом 5 Глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як передбачено ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до положень ст.93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Виходячи з наведених положень цивільного та земельного законодавства вбачається, що як цивільний так і земельний кодекс дають загальне визначення договору оренди земельної ділянки, визначають що користування земельною ділянкою за договором оренди носить строковий характер, однак в той же час зазначають, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються спеціальним законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на момент укладення договору), однією з істотних умов договору оренди землі є зокрема строк дії договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції яка діяла на момент укладення договору і діє на даний час), строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Як вбачається із укладеного між позивачем та відповідачем 01 квітня 2015 року договору №56/15-маф, він діє з моменту його підписання до моменту дії рішення про встановлення малої архітектурної форми і умови зберігають свою чинність на термін дії договору. Будь-яких інших положень щодо строку дії, договір не містить.

Щодо посилань відповідача на ту, що відповідно до положень п. 2 договору, він діє до моменту дії рішення про встановлення малої архітектурної форми, суд зазначає наступне.

Дане положення договору не містить конкретизації з яким саме рішенням в даному випадку пов'язується дія договору. Сторонами надано суду тільки рішення Виконавчого комітету Самбірської міської ради від 18.03.2014р. №65 яким відповідачу було надано дозвіл на розміщення тимчасової споруди. В той же час, якщо відповідач і пов'язує строк дії договору із даним рішенням, то таке рішення не містить строку дії, і за своєю суттю та змістом вичерпало свою дію.

З огляду на викладене суду приходить до висновку, що всупереч положень ст. 19 Закону України «Про оренду землі» сторонами не було погоджено строку дії укладеного між ними договору, а відтак і не визначено строку користування земельною ділянкою, що суперечить самій суді договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на момент укладення договору), відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 125, 126 Земельного кодексу України (в редакції яка діяла на момент укладення договору), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до положень ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції яка діяла на момент укладення договору і діє на даний час), право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції яка діяла на момент укладення договору, Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідачем не доведено суду, що право оренди земельної ділянки було зареєстровано ним у встановленому законом порядку.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, законодавець пов'язує недійсність правочину зокрема з недодержанням певних вимог до правочину на момент його вчинення.

Відповідно до частини першої - третьої, п'ятої та шостої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Оскільки в укладеному між сторонами договорі №56/15-маф не було врегульовано питання строку дії цього договору, а в силу положень Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на момент укладення договору) врегулювання такого питання в договорі є обов'язковим, і відсутність у договорі такої істотної умови, як строк дії договору, є підставою для визнання його недійсним, суд приходить до висновку, що такий договір суперечить закону та підлягає визнанню недійсним.

Щодо посилань позивача, як на підставу позову, на те, що спірний договір мав бути переукладений відповідно до рішення Самбірської міської ради від 01.03.2016р. №25, то такі не є належними доказами в розумінні ст. 76 ГПК України, оскільки не стосуються предмету доказування, а саме щодо відповідності договору певним вимога на момент його укладення.

Окрім того, як вбачається з рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 18.03.2014р. р. №65, при прийнятті даного рішення виконавчий комітет виходив зокрема з Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затвердженого Наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. N 244.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.20, 2.30, 2.31 даного порядку, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди. Встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив'язки. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу. Розміщення ТС самовільно забороняється.

Паспорт прив'язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (п. 2.10 порядку).

Паспорт прив'язки підписується керівником (заступником керівника) відповідного органу з питань містобудування та архітектури виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації (п. 2.12 порядку).

Паспорт прив'язки підлягає реєстрації в журналі реєстрації паспортів прив'язки або електронному журналі органом, який його видав, з подальшим внесенням інформації про ТС до містобудівного кадастру (п. 2.16 порядку).

Відповідачем долучено до справи паспорт прив'язки тимчасової споруди «ІНФОРМАЦІЯ_1» по вул. І.Франка в м.Самбір. Даний паспорт розроблено ФОП ОСОБА_7 на замовлення Бубнюк І.М. Однак даний паспорт не оформлений належним чином, він не підписаний уповноваженою особою позивача та не зареєстрований у встановленому порядку.

Посилання відповідача на те, що позивач безпідставно ухилявся від оформлення даного документа не підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд звертає увагу на те, що відповідач розробив паспорт прив'язки тільки в 2018 році, в той час, як тимчасова споруда була розміщена ним ще в 2015 році.

Щодо посилань відповідача на ту обставину, що рішенням виконкому Самбірської міської ради № 65 від 14.03.2014 року, його було зобов'язано укласти угоду на вивіз сміття, та угоду на тимчасове користування земельною ділянкою, а інших зобов'язань покладено не було, то такі твердження не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Як уже зазначалося судом, виконавчий комітет Самбірської міської ради при прийнятті рішення від 18.03.2014р. р. №65, виходив зокрема з Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Згідно даного порядку (в редакції яка діяла на момент прийняття рішення та діє на даний час), підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, а відтак не покладення в рішенні виконавчого комітету на відповідача обов'язку виготовити паспорт прив'язки, не звільняє відповідача від такого обов'язку в силу закону.

Частиною 1 статті74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, оскільки суд прийшов до висновку, що укладений між сторонами 01 квітня 2015 року договір №56/15-маф тимчасового користування земельною ділянкою певної площі під малими архітектурними формами при провадженні підприємницької діяльності за умовами якого відповідачу було передано в тимчасове користування земельну ділянку площею 12 кв.м. розташовану у м.Самборі по АДРЕСА_1, для розміщення торгових кіосків «ІНФОРМАЦІЯ_1» слід визнати недійсним, а така споруда розміщена відповідачем без відповідного паспорту прив'язки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задоволити у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 3524 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 10,12,20,73,74,75,76,79,123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд , -

ВИРІШИВ :

1.Позовні вимоги задоволити повністю.

2.Визнати недійсним договір №56/15-маф тимчасового користування земельною ділянкою певної площі під малими архітектурними формами при провадженні підприємницької діяльності між Самбірською міською радою та Бубнюк Іриною Мирославівною від 01.04.2015р.

3. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця Бубнюк Ірину Мирославівну демонтувати тимчасову споруду - торговий кіоск «Чудо Піч» розташовану по АДРЕСА_1 в м.Самбір та привести земельну ділянку в попередній стан.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бубнюк Ірини Мирославівни на користь

Самбірської міської ради 3524,00 грн судового збору.

5. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

6. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 19.07.2018р.

Суддя Запотічняк О.Д.