УХВАЛА

17 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 908/602/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Варави Ю.В.,

представників учасників справи:

позивача: Макаров К.Г. (особисто), Погрібна С.О.,

відповідача-1: не з'явився,

відповідача-2: Чернявська Н.А.,

відповідача-3: не з'явився,

відповідача-4: Лисенко В.М.,

відповідача-5: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест", Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"

на рішення Господарського суду Запорізької області

у складі судді Ніколаєнко Р.А.

від 19.07.2016 та

на постанову Донецького апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Москальова І.В., Агапов О.Л., Склярук О.І.

від 17.07.2017

за позовом Макарова Костянтина Григоровича

до 1. Публічного акціонерного товариства "Запорізький сталепрокатний завод", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест", 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Метизи", 4. Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", 5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький емальпосуд"

про визнання недійсним Договору поруки від 28.05.2009 №280509-П, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Запорізький сталепрокатний завод" та Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро", право вимоги по якому було передано до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест",

ВСТАНОВИВ:

Макаров Костянтин Григорович (далі - Позивач) звернувся до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Запорізький сталепрокатний завод" (далі - Відповідач-1, Товариство), Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест" (далі - Відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Метизи" (далі - Відповідач-3), Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (далі - Відповідач-4, Банк), Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький емальпосуд" (далі - Відповідач-5) про визнання недійсним договору поруки №280509-П від 28.05.2009 (далі - Договір поруки), укладеного між Товариством і Банком, право вимоги за яким було передано Відповідачу-2 відповідно до договору відступлення прав вимоги №250713/1 від 25.07.2013 (далі - Договір відступлення) (з урахуванням заяви про зміну предмету позову).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.07.2016 позов задоволено частково, позовні вимоги до Відповідача-1 та Відповідача-4 задоволено, позовні вимоги до Відповідача-2 та Відповідача-3 залишено без задоволення, визнано недійсним Договір поруки.

Рішення мотивоване встановленням обставин укладення Договору поруки та змін до нього заінтересованими особами. За висновком суду першої інстанції, Договір поруки укладений без дотримання вимог статті 203 Цивільного кодексу України, статті 71 Закону України "Про акціонерні товариства" та в порушення корпоративних прав Позивача, оскільки угода не є прибутковою, укладена на забезпечення виконання зобов'язань іншої юридичної особи та потягла несприятливі для Товариства наслідки.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.07.2017 рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Відповідача-3, в цій частині прийнято нове рішення про задоволення позову про визнання недійсним Договору поруки, відмовлено у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький емальпосуд" (далі - Відповідач-5).

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо підстав недійсності Договору поруки.

Відповідач-4 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга Відповідача-4 мотивована, зокрема, відсутністю підстав для визнання Договору поруки недійсним відповідно до положень статей, 92, 203, 215 ЦК України, статей 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства".

Відповідач-2 також подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції, а справу передати до Господарського суду Запорізької області для нового розгляду по суті в межах справи №908/3468/13 про банкрутство Відповідача-1.

Касаційна скарга Відповідача-2 мотивована, зокрема, неправильним застосуванням судами положень статті 71 Закону України "Про акціонерні товариства", оскільки Товариство на момент укладення Договору поруки не привело свій статут у відповідність до Закону "Про акціонерні товариства" і відповідно до частини 5 розділу VXII "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону до спірних відносин слід застосовувати положення Закону України "Про господарські товариства".

У судовому засіданні 17 липня 2018 року Позивач подав клопотання про передачу даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке мотивоване посиланням на положення частини 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України щодо висновків про застосування норм Закону України "Про акціонерні товариства" стосовно акціонерних товариств, які не привели свої статути у відповідність до зазначеного Закону протягом двох років з дня набрання ним чинності.

Відповідно до частини 1 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.

У постанові від 30.01.2018 у справі №904/9839/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що вимоги Закону України "Про акціонерні товариства" стають обов'язковими для створених до набрання ним сили акціонерних товариств з моменту приведення їх статутів у відповідність з даним Законом, але не пізніше, ніж 1 травня 2011 року.

Верховний Суд зазначив, що станом на момент укладання оскаржуваного договору іпотеки (на 28 грудня 2010 року) ВАТ "Холдінг компанія "ІНТЕРМЕТ" не привело свої внутрішні положення у відповідності до вимог Закону України "Про акціонерні товариства", а емітовані цим Товариством акції існували у документарній формі, тому воно мало керуватись у своєї діяльності статтями 1-49 Закону України "Про господарські товариства" та установчими документами (статутом), а не положеннями Закону України "Про акціонерні товариства".

Водночас Верховний Суд у зазначеній постанові врахував, що внаслідок укладення оскаржуваного договору не було порушено прав позивача як акціонера відповідного товариства.

Проаналізувавши обставини справи, що розглядається, Суд дійшов висновку про наявність підстав для відступлення від наведеної правової позиції з огляду на наступне.

Пунктом 2 Розділу VXII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про акціонерні товариства" (у редакції, чинній на момент укладення Договору поруки) передбачено, що через два роки з дня набрання чинності цим Законом втрачають чинність статті 1-49 Закону України "Про господарські товариства" у частині, що стосується акціонерних товариств.

Згідно з пунктом 4 Розділу VXII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про акціонерні товариства" до приведення у відповідність із цим Законом закони України, інші нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 5 Розділу VXII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про акціонерні товариства" статути та інші внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність з нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням "застарілих" норм з одного й того ж питання. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному.

Виходячи зі змісту наведених норм, можна стверджувати, що з моменту прийняття Закону України "Про акціонерні товариства" його норми стали спеціальними в регулюванні правовідносин зі створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, визначенні їх правового статусу, прав та обов'язків акціонерів та підлягали застосуванню з моменту набрання ним чинності.

З огляду на викладене Суд вважає за необхідне для правильного вирішення даного спору відступити від викладеної в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати правової позиції щодо застосування положень Закону України "Про акціонерні товариства" до акціонерних товариств, які не привели свої статути у відповідність до вимог зазначеного Закону протягом двох років з дня набрання ним чинності, у зв'язку з чим передати справу на розгляд Палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів

Водночас Суд відхиляє клопотання Позивача про передання даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, зважаючи на відсутність передбачених частиною 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України підстав.

При цьому Суд враховує, що ухвалою від 05.06.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав справу №904/1237/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, зазначивши про наявність виключної проблеми з приводу застосування норм Закону України "Про акціонерні товариства" та Закону України "Про господарські товариства" до правовідносин, які виникли у період з 30.04.2009 до 30.04.2011 за участю акціонерних товариств, створених до набрання чинності Законом України "Про акціонерні товариства", які не привели свої статути у відповідність до норм зазначеного Закону.

Ухвалою від 20.06.2018 Велика Палата Верховного Суду повернула справу №904/1237/17 Касаційному господарському суду у складі Верховного Суду для розгляду, дійшовши висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд. У наведеній ухвалі зазначено, що питання про застосування Закону України "Про акціонерні товариства" та Закону України "Про господарські товариства" вирішується касаційним судом під час розгляду касаційної скарги відповідно до його повноважень, отже на розгляд Великої Палати Верховного Суду у цій справі передані питання, які можуть бути вирішені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду як належним судом.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Передати на розгляд Палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів справу №908/602/16 разом із касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест" та Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.07.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.07.2017.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

Л. Стратієнко