ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018

Справа № 910/5415/18

за позовом           Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод”

до                     Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця”

про                     стягнення 9365,01 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство “Авдіївський коксохімічний завод” звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” про стягнення 9365,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не вчинено дій по збереженню вантажу, переданого йому на перевезення за накладними №53397170 від 15.12.2017 та №53599569 від 28.12.2017, у зв’язку з чим позивач вважає, що йому завдано збитків у вигляді вартості втраченого майна, а саме відсутнього концентрату вугільного у розмірі 9365,01 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п’ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі №910/5415/18 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, будь-яких клопотань щодо розгляду спору з повідомленням (викликом) сторін позивачем подано не було, у зв’язку з чим, враховуючи також, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Також разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання № 11/04/265 від 18.04.2018 про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» та витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду України від 07.05.2018 судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача № 11/04/265 від 18.04.2018 та ухвалено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив – протягом п’яти днів з дня отримання відзиву; подати суду докази надіслання (надання) її іншим учасникам справи, встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п’яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

29.05.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву згідно з яким відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що позивачем не надано належних доказів оплати вантажу, які б в свою чергу підтверджували обсяг завданих збитків.

04.06.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач надав пояснення щодо довідки про вартість вантажу, а також надав докази оплати вантажу, який було втрачено.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив та відповідачем у відзиві на позов, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до накладних №53397170 від 15.12.2017 та №53599569 від 28.12.2017 відправником – Товариством з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» зі станції відправлення Удачна (Донецької залізниці) вантажоодержувачу - Приватному акціонерному товариству «Авдіївський коксохімічний завод» (станція призначення – Авдіївка) було відправлено в тому числі вагони № 53512844 (маса вантажу 68300 кг), № 52810744 (маса вантажу 66900 кг) та № 53514626 (маса вантажу 68700 кг) з вантажем – вугільний концентрат, код вантажу 161043, вантаж маркований.

Судом встановлено, що на станції призначення – Авдіївка було здійснено комісійне перезважування вагонів № 53512844, № 52810744 та № 53514626, про що складено комерційні акти.

У комерційному акті № 482803/417 від 17.12.2017 зазначено, що у накладній №53397170 від 15.12.2017 зазначено тару вагону №53512844 – 22100 кг, масу вантажу – 68300 кг, а при перезважуванні фактично виявилось – брутто – 88800 кг, тара вагону – 22100 кг, нетто – 66700 кг, що менше на 1600 кг; в вагоні над 1, 2 люками існує заглиблення, в межах якого маркування відсутнє. При повторному зважуванні маса недостачі вантажу підтвердилась.

У комерційному акті № 482803/424 від 30.12.2017 зазначено, що у накладній №53599569 від 28.12.2017 зазначено тару вагону №52810744– 23100 кг, масу вантажу – 66900 кг, а при перезважуванні фактично виявилось – брутто – 88550 кг, тара вагону – 23100 кг, нетто – 65450 кг, що менше на 1450 кг; поверхня вантажу нижча рівня бортів на 30 см, маркування порушене. При повторному зважуванні маса недостачі вантажу підтвердилась.

У комерційному акті № 482803/425 від 30.12.2017 зазначено, що у накладній №53599569 від 28.12.2017 зазначено тару вагону № 53514626 – 21300 кг, масу вантажу – 68700 кг, а при перезважуванні фактично виявилось – брутто – 87350 кг, тара вагону – 21300 кг, нетто – 66050 кг, що менше на 2650 кг; поверхня вантажу нижча рівня бортів на 10 см, в вагоні над 1, 6, 7 люками існує заглиблення, маркування порушене. При повторному зважуванні маса недостачі вантажу підтвердилась.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідачем не вчинено дій по збереженню вантажу, переданого йому на перевезення за накладними №53397170 від 15.12.2017 та №53599569 від 28.12.2017, у зв’язку з чим позивач вважає, що йому завдано збитків у вигляді вартості втраченого майна, а саме відсутнього вугільного концентрату у розмірі 9365,01 грн., які просить стягнути з відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 9365,01 грн. збитків, які виникли у зв’язку з незбереженням вантажу при перевезенні у вагоні №53512844 за залізничною накладною № 53397170 від 15.12.2017 та вагонах № 52810744 та № 53514626 за залізничною накладною № 53599569 від 28.12.2017.

Так, за змістом ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі – Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом, відповідно до накладних №53397170 від 15.12.2017 та №53599569 від 28.12.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» (відправник) зі станції відправлення Удачна (Донецької залізниці) вантажоодержувачу - Приватному акціонерному товариству «Авдіївський коксохімічний завод» (станція призначення – Авдіївка) було відправлено вагони № 53512844, № 52810744 та № 53514626 з вантажем – вугільний концентрат, код вантажу 161043, вантаж маркований.

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як встановлено судом, на станції призначення – Авдіївка було здійснено комісійне перезважування вагонів, про що складено відповідні комерційні акти.

Як встановлено судом, у комерційному акті № 482803/417 від 17.12.2017 зазначено, що у накладній №53397170 від 15.12.2017 зазначено тару вагону №53512844 – 22100 кг, масу вантажу – 68300 кг, а при перезважуванні фактично виявилось – брутто – 88800 кг, тара вагону – 22100 кг, нетто – 66700 кг, що менше на 1600 кг; в вагоні над 1, 2 люками існує заглиблення, в межах якого маркування відсутнє. При повторному зважуванні маса недостачі вантажу підтвердилась.

У комерційному акті № 482803/424 від 30.12.2017 зазначено, що у накладній №53599569 від 28.12.2017 зазначено тару вагону №52810744– 23100 кг, масу вантажу – 66900 кг, а при перезважуванні фактично виявилось – брутто – 88550 кг, тара вагону – 23100 кг, нетто – 65450 кг, що менше на 1450 кг; поверхня вантажу нижча рівня бортів на 30 см, маркування порушене. При повторному зважуванні маса недостачі вантажу підтвердилась.

У комерційному акті № 482803/425 від 30.12.2017 зазначено, що у накладній №53599569 від 28.12.2017 зазначено тару вагону № 53514626 – 21300 кг, масу вантажу – 68700 кг, а при перезважуванні фактично виявилось – брутто – 87350 кг, тара вагону – 21300 кг, нетто – 66050 кг, що менше на 2650 кг; поверхня вантажу нижча рівня бортів на 10 см, в вагоні над 1, 6, 7 люками існує заглиблення, маркування порушене. При повторному зважуванні маса недостачі вантажу підтвердилась.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому визнаються судом належним та допустимим доказом на підтвердження факту недостачі маси вантажу у вагонах № 53512844 вагою 1600 кг, № 52810744 вагою 1450 кг, № 53514626 вагою 2650 кг.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

В матеріалах справи наявні копії договору поставки № 17/131 від 31.03.2017, укладеного між ТОВ «Інкостіл Груп» (постачальник) та ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (покупець), за яким постачальник зобов’язується передати, а покупець – прийняти та оплатити товар (вугільний концентрат марки К) на умовах даного договору.

Також в матеріалах справи наявні копії рахунку-фактури № 39179 від 15.12.2017 з посиланням на договір № 17/131 від 31.03.2017 на суму 17338864,50 грн. (за концентрат вугілля кам’яного для коксування (К(К1)0-100мм), 3049,900 тонн) та рахунку-фактури № 41127 від 28.12.2017 з посиланням на договір № 17/131 від 31.03.2017 на суму 20584775,00 грн. (за концентрат вугілля кам’яного для коксування (К(К1)0-100мм), 3551,100 тонн).

Вказані рахунки виставлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкостіл Груп» (постачальник); вантажовідправником зазначено ТОВ «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська».

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Так, враховуючи положення ст. 27 Правил видачі вантажів, зважаючи на те що вантажем, що перевозився, був вугільний концентрат, суд зазначає, що позивачем обґрунтовано застосовано норму природної втрати у розмірі 2% від маси вантажу.

Таким чином, враховуючи масу вантажу, що перевозився у вагоні № 53512844 – 68300 кг, норму недостачі – 2% (1366 кг), масу фактично доставленого вантажу – 66700 кг, масу недостачі вантажу у вагоні № 53512844 – 1600 кг.; беручи до уваги загальну масу вантажу – концентрату вугільного (відповідно до рахунків рахунку-фактури № 39179 від 15.12.2017), що становить 3049,900 тонн, та загальну суму вказаного рахунку – 17338864,50 грн. 50 коп., вартість 1 тонни вугілля кам’яного становить 5685,06 грн. з ПДВ

Отже, вартість недостачі вантажу, що перевозився у вагоні № 53512844, становить 1330,3 грн. ((1,6-1,366) * 5685,06 грн.).

Враховуючи масу вантажу, що перевозився у вагоні № 52810744 – 66900 кг, норму недостачі – 2% (1338 кг), масу фактично доставленого вантажу – 65450 кг, масу недостачі вантажу у вагоні № 52810744 – 1450 кг.; відповідно маса вантажу у вагоні № 53514626 при відправлені складала 68700 кг, маса фактично доставленого вантажу 66050 кг, норма недостачі – 2% (1374 кг), маса недостачі вантажу у вагоні № 53514626 – 2650 кг, беручи до уваги загальну масу вантажу – вугілля кам’яного (відповідно до рахунків рахунку-фактури №41127 від 28.12.2017), що становить 3551,100 тонн, та загальну суму вказаного рахунку – 20584775 грн. 00 коп., вартість 1 тонни вугілля кам’яного становить 5796,73 грн. з ПДВ.

Отже, вартість недостачі вантажу, що перевозився у вагонах № 52810744 та № 52810744, становить 8045,86 грн. ((1,45-1,338) * 5796,73 грн. + (2,65-1,374) * 5796,73 грн.).

При цьому, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо ненадання позивачем належних доказів у підтвердження розміру дійсної вартості втраченого вантажу спростовуються наведеним.

Окрім того, доводи відповідача щодо ненадання доказів оплати спірного вантажу позивачем спростовуються наданими позивачем 04.06.2018 доказами, а саме банківською випискою по рахунку за 15.01.2018, банківською випискою по рахунку за 26.01.2018, банківською випискою по рахунку за 29.01.2018.

Відтак, перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу), суд дійшов висновку в його обґрунтованості.

Відповідно до ст. 131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що перевезення вантажу на підставі накладних №53397170 від 15.12.2017 та №53599569 від 28.12.2017 здійснював відповідач.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Виходячи з аналізу ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах № 53512844, № 52810744 та № 53514626, шкідливого результату такої поведінки (шкодою) – недостача товару та причинному зв’язку між протиправної поведінкою та завданою шкодою.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагонах № 53512844, № 52810744 та № 53514626 сталась не з його вини (відповідно до ст. 127 Статуту), у зв’язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 9365,01 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1; ідентифікаційний код: 00191075) грошові кошти у розмірі 9365 (дев’ять тисяч триста шістдесят п’ять) грн. 01 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                          Ю.В. Картавцева