РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2018Справа № 910/17379/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»
до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2
простягнення 3996,20 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаАлендар Ю.І.
від відповідачане з'явились
від третьої особине з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 3996,20 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №3-01 від 18.11.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6060422, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування шкоди у розмірі 19313,69 грн (що становить собою вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу за вирахуванням франшизи за полісом) покладається на відповідача. Однак, як стверджує позивач, свого обов'язку з відшкодування збитків відповідач належним чином не виконав, перерахувавши позивачу лише суму коштів у розмірі 15317,49 грн, у зв'язку з чим Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» просить стягнути з відповідача решту належної до виплати суми відшкодування у розмірі 3996,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/17379/17, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2017 у справі №910/17379/17 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2017 провадження у справі № 910/17379/17 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

05.02.2018 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 25289/17-54 про надання матеріалів, необхідних для проведення автотоварознавчої експертизи.

Листом від 09.02.2018 Господарським судом міста Києва погоджено питання про проведення експертизи у термін, що перевищує два місяці та витребувано матеріали справи для розгляду клопотання про надання матеріалів, необхідних для проведення автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2018 поновлено провадження у справі № 910/17379/17 та задоволено клопотання експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2018 провадження у справі № 910/17379/17 зупинено на час проведення судової експертизи.

12.04.2018 матеріали справи №910/17379/17 повернулись до Господарського суду міста Києва без виконання експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 поновлено провадження у справі №910/17379/17, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження; підготовче засідання у справі призначено на 17.05.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.06.2018.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позов підтримав.

Представники відповідача в судове засідання не з'явилися.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та зазначає, що сума страхового відшкодування за спірним страховим випадком була сплачена ним в повному обсязі.

Третя особа представників в судове засідання не направила, пояснень по справі не надала, своїм правом не скористалася.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.11.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3-01 (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

27.12.2016 о 12 год.00 хв. в місті Харкові по вулиці Шевченка сталася ДТП, а саме: водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем Daewoo, державний номер НОМЕР_2, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 п. 10.9 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Київського районного суду м.Харкова від 10.02.2017 у справі №640/724/17, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акта №170-02 від06.01.2017, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів у сумі 35225,20 грн на рахунок виконавця ремонтних робіт - Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Арт», що підтверджується платіжним дорученням №303 від 06.01.2017.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 35225,20 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Київського районного суду м.Харкова від 10.02.2017 у справі №640/724/17 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Daewoo, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_2.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Daewoo, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6060422.

Вказаним договором (полісом) №АК/6060422 передбачено, що франшиза становить 2000,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи наведене, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100000,00 грн) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №3-1344гс16.

Відповідно до п.п. 7,38, 7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі - Методика), Значення Е З приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення Е З приймається рівним 0,7.

З доданої до позовної заяви копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1, вбачається, що даний автомобіль є 2008 року випуску.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до Звіту №17/1/42/721694 від 18.01.2017 про оцінку вартості матеріального збитку, складеного суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Прохоровим Костянтином Миколайовичем, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 21313,39 грн, а коефіцієнт фізичного зносу складає 0,5316.

Однак, суд відзначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

До позовної заяви позивачем додано рахунок-фактуру №7-00001912 від 29.12.2016, виставлений виконавцем ремонтних робіт - Товариством з обмеженою відповідальністю «Техно-Арт», згідно з якими вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження при ДТП склала 35360,20 грн.

З рахунку-фактури №7-00001912 від 29.12.2016 вбачається, що вартість складових, які підлягали заміні під час ремонту автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1, становить 31563,88 грн, а вартість робіт та матеріалів складає 3706,32 грн.

Таким чином, враховуючи дані, наведені в рахунку-фактурі №7-00001912 від 29.12.2016, а також дані щодо значення коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, визначені у Звіті №17/1/42/721694 від 18.01.2017, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 18533,00 грн (31563,88 грн (загальна вартість запчастин) х (1-0,5316) + 3706,32грн (загальна вартість робіт та матеріалів).

Отже, враховуючи визначені полісом №АК/6060422 розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, по спірному страховому випадку відповідач зобов'язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 16533,00 грн (18533,00 грн мінус 2000,00 грн франшизи за полісом).

Аналогічна правова позиція стосовно того, що при здійсненні розрахунку належної до виплати суми страхового відшкодування (на підставі положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») слід виходити саме з вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, вказаної в рахунку, виставленому СТО, яким здійснено ремонт автомобіля, наведена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17.

Листом від 31.01.2017 №862 позивач звертався до відповідача із вимогою здійснити відшкодування понесених ним витрат у розмірі 35225,20 грн.

Як свідчать матеріали справи та підтверджується позивачем, відповідачем по спірному страховому випадку було сплачено на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» 15317,49 грн.

Доказів сплати решти належної до виплати суми відшкодування (у розмірі 1215,51 грн) відповідачем не надано.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заперечуючи проти позову відповідач, посилаючись на розрахунок, складений аварійним комісаром ОСОБА_7, стверджує, що коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу складає 0,57.

Проте, як зазначалось вище, до позовної заяви позивачем додано звіт №17/1/42/721694 від 18.01.2017 про оцінку вартості матеріального збитку, складений суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Прохоровим Костянтином Миколайовичем, в якому визначено, що коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу є таким, що дорівнює 0,5316.

Докази на підтвердження компетенції Прохорова Костянтина Миколайовича як суб'єкта оціночної діяльності надані позивачем в судовому засіданні 30.11.2017.

Обґрунтованих доводів (та відповідних доказів), які б свідчили про наявність підстав для відхилення вказаного звіту та прийняття до уваги значення коефіцієнта фізичного зносу, визначеного у розрахунку аварійного комісара від 06.03.2017, відповідачем не надано, а судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме - в частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 1215,51 грн.

Наявності підстав для стягнення з відповідача решти заявленої до стягнення суми відшкодування - у розмірі 2780,69 грн позивачем належними та допустимими доказами не доведено, а тому в цій частині позов залишається судом без задоволення.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м.Київ, вулиця Глибочицька, будинок 44, ідентифікаційний код 24175269) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680, м.Київ, вулиця Казимира Малевича, будинок 31, ідентифікаційний код 31650052) суму страхового відшкодування у розмірі 1215 (одна тисяча двісті п'ятнадцять тисяч) грн 51 коп. та судовий збір у розмірі 486 (чотириста вісімдесят шість) грн 72 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено:12.07.2018.

Суддя Ю.М. Смирнова