ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/6721/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця",

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від 19.12.2017

у складі колегії суддів: Іванов О.Г. (головуючий), Дармін М.О., Чимбар Л.О.

та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

від 23.08.2017

у складі судді Новікової Р.Г.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

про стягнення плати за користування вагонами у розмірі 136 618, 56 грн. та збору за зберігання вантажу у розмірі 87 526, 68 грн.

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 09.01.2018 поштовим відправленням, направленням на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2017 у справі №904/6721/17 в порядку статей 286 - 288 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017 (далі - ГПК України).

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/6721/17 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2018.

3. Ухвалою від 23.03.2018 Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2017 у справі №904/6721/17 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

4. Позивач - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" 16.04.2018 подало відзив на касаційну скаргу відповідача.

5. На розгляд касаційного суду винесено проблему застосування норм матеріального права - статей 306, 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статті 936 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 41, 46, 64, 71, 119 Статуту залізниць України, статей 1, 8 Закону України "Про залізничний транспорт".

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог

6. Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", відповідач) про стягнення плати за користування вагонами в розмірі 136 618, 56 грн. та збору за зберігання вантажу в розмірі 87 526, 68 грн.

7. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №ПР/М-13-2/11-131387/НЮдч від 28.11.2013 про експлуатацію залізничної під'їзної колії та норм чинного законодавства щодо оплати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.

Короткий зміст рішення першої інстанції

8. 23.08.2017 Господарський суд Дніпропетровської області позов задовольнив, стягнув з ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" плату за користування вагонами в розмірі 136 618, 56 грн., збір за зберігання вантажу в розмірі 87 526, 68 грн. та судовий збір в розмірі 3 362, 18 грн.

9. Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з правомірності нарахування позивачем плати за користування вагонами внаслідок затримки вагонів на коліях станції підходу до станції призначення з вини відповідача та з відсутності в матеріалах справи доказів, які б підтверджували обставини щодо можливості відповідача прийняти спірні вагони.

10. Судом встановлено факт укладення 28.11.2013 між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (далі - Залізниця) та Відкритим акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" договору про експлуатацію залізничної під'їзної колії ВАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці №ПР/М-13-2/11-131387/НЮдч/2013, відповідно до пункту 1 якого згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України і на умовах договору експлуатується під'їзна колія, яка належить власнику, що примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці спареною стрілкою №2/4 в парній горловині станції, під'їзна колія обслуговується власним локомотивом, вагони для під'їзної колії подаються локомотивом залізниці на одну з приймально-здавальних колій станції Допоміжна, подальший рух вагонів виконується локомотивом власника колії, здавання вагонів проводиться на одній з приймально-здавальних колій станції Допоміжна (пункт 6), час перебування вагонів на під'їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці (пункт 11), власник колії сплачує залізниці плату, в тому числі: за користування вагонами згідно з Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів (пункт 15).

11. Судом встановлено, що між сторонами укладено додаткову угоду №6 від 18.08.2014, якою сторони внесли зміни до договору про експлуатацію залізничної під'їзної колії ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці №ПР/М-13-2/11-131387/НЮдч/2013/у/ТО/1466 від 28.11.2013, в якій сторони, з урахуванням викладеного, внесли зміни до договору в частині залізниці. Згідно з додатковою угодою №9 від 15.12.2015, якою сторони внесли зміни до договору про експлуатацію залізничної під'їзної колії ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці №ПР/М-13-2/11-131387/НЮдч/2013/у/ТО/1466 від 28.11.2013, в якій сторони, з урахуванням викладеного, внесли зміни до договору щодо назви договору, преамбули договору та місцезнаходження сторін.

12. Суд встановив, що відповідно до накладних залізницею було прийнято до перевезення на адресу одержувача (відповідача) порожні власні вагони та вагони з вантажем. На шляху прямування на підставі наказів №991 від 31.12.2016, №11 від 02.01.2017, №27 від 03.01.2017, №43 від 04.01.2017 дані вагони було затримано через зайнятість колій станції призначення Кривий Ріг, у зв'язку з наявністю на коліях станції призначення Кривий Ріг неприйнятих відповідачем вагонів, що надійшли на його адресу раніше, та які заважали позивачеві виконувати технологічні операції з вантажами. За цим фактом станціями затримки Шмакове та Саксагань у порядку, передбаченому пунктами 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, були складені акти про затримку вагонів форми ГУ-23а та ГУ-23 від 31.12.2016, 02.01.2017, 03.01.2017 та 04.01.2017, які були отримані відповідачем та підписані без заперечень.

13. Судом встановлено, що враховуючи обставини затримки вагонів на підставі актів форми ГУ-23а та ГУ-23, позивачем розраховано плату за користування спірними вагонами в розмірі 136 618, 56 грн. та збір за зберігання вантажу відповідно до накопичувальних карток на суму 87 526, 68 грн.

14. Суд дійшов висновку про доведеність позивачем обставин, що затримка вагонів на станціях підходу до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, які прибули на адресу відповідача, а причиною скупчення вагонів стало несвоєчасне вивільнення колій від вантажу, що прибув на його адресу, а відтак, обґрунтованість нарахування йому плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.

15. Судом зазначено, що плата за користування вагонами обчислюється за загальний час, який включає час затримки та час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

16. Судом зазначено, що незважаючи на надання відповідачем довідки про наявність вільних колій на станції Кривий Ріг, відповідачем не надано доказів на підтвердження факту прийняття ним заходів з реагування на повідомлення позивача про подавання вагонів, в тому числі доказів повідомлення позивача про готовність вагонів до забирання, що є свідченням його вини у такому скупченні внаслідок допущеної бездіяльності у забиранні вагонів зі станції призначення за наявності вільних під'їзних колій.

17. Оскільки відповідачем не доведено відсутності своєї вини у спричиненні скупчення вагонів на станції призначення Кривий Ріг Придніпровської залізниці, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

18. Суд апеляційної інстанції постановою від 19.12.2017 апеляційну скаргу ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишив без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2017 у справі №904/6721/17 залишив без змін.

19. Переглянувши справу в повному обсязі, апеляційний суд погодився з правильністю оцінки та повнотою встановлення обставин справи судом першої інстанції, з його висновками про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки Залізниця не мала можливості доставити спірні вагони на станцію призначення з огляду на знаходження на її коліях вагонів, що прибули на адресу відповідача раніше та своєчасно не забиралися ним на свою під'їзну колію, а також за відсутності належних та допустимих доказів в обґрунтування відсутності вини відповідача в затримці вагонів та викладеного у відомостях форми ГУ-46 і накопичувальній картці апеляційний суд не знайшов правових підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду від 23.08.2017.

20. Апеляційним судом спростовані доводи відповідача про готовність прийняти спірні вагони на свою під'їзну колію та відсутність вини відповідача у затримці вагонів, з огляду на те, що навіть за наявності вільних колій на станції, за обставин відсутності з боку відповідача доказів на підтвердження прийняття ним передбачених договором (пунктом 5) та пунктом 46 Статуту залізниць України заходів до збирання вагонів зі станції призначення, що прибули на його адресу раніше, є свідченням саме його вини у такому скупченні внаслідок допущеної бездіяльності у забиранні вагонів зі станції призначення.

21. Апеляційним судом відхилено доводи відповідача про незаконність одночасного стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу через те, що порожні власні вагони, які перевозяться Залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які Залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення у цілісності та видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач щодо Залізниці має право, зокрема, вимагати відшкодування збитків у разі втрати частини вагонів з групи, оформленої одним проїзним документом.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (відповідача у справі)

22. У касаційній скарзі відповідач зазначив, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з огляду на таке:

- суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили в повній мірі обставини справи та не прийняли до уваги приписи статті 614 ЦК України, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про наявність вини відповідача у зайнятості колій на станції призначення, у зв'язку з чим в порушення приписів статті 86 ГПК України допущено розгляд справи без повного та всебічного дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті;

- суди неправомірно встановили наявність вини відповідача у затримці вагонів, оскільки у цьому є винним позивач, причини затримки вагонів, викладені позивачем в актах загальної форми ГУ-23 та ГУ-23а, не відповідають дійсності, а позивачем не надано жодних пояснень, з яких причин вагони не направлялись на станцію призначення та знаходились на станції затримки до вказівки затримати вагони та оформлення відповідних наказів;

- судами не враховано, що позивач, нараховуючи плату за користування вагонами, порушив вимоги Правил користування вагонами та контейнерами, а саме підсумував час затримки вагонів за всіма наказами, хоча приписами пунктів 9, 10, 12 Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що плата за користування вагонами стягується за загальний час затримки за кожним актом, а не за сумарний час;

- судами безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення експертизи, у зв'язку з чим прийнято рішення про задоволення позову Залізниці;

- судами не були враховані приписи статті 119 Статуту залізниць України та пункту 15 Правил користування вагонами і контейнерами, оскільки станції затримки вагонів не є станцією призначення та не є підходом до станції призначення, відповідно позивач неправомірно нарахував збір за зберігання вантажу та плату за користування вагонами.

Доводи інших учасників справи

23. У відзиві на касаційну скаргу позивач не погодився з доводами касаційної скарги та зазначив, що судами повно та всебічно встановлені обставини справи, досліджені надані сторонами докази та пояснення, на підставі чого без будь-яких порушень норм матеріального та процесуального права винесені законні та обґрунтовані рішення. Позивач зазначив, що наявність вини відповідача у затримці вагонів доведена належними доказами у справі та встановлена судами, а твердження відповідача про його готовність прийняти спірні вагони на свою під'їзну колію та відсутність його вини у їх затримці спростовується з підстав, що є аналогічними мотивам, наведеними в оскаржуваних рішеннях.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

24. Господарський кодекс України

Стаття 306 - перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту. Допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 5 статті 307 - умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

25. Цивільний кодекс України

Стаття 908 - перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Стаття 936 - за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

26. Закон України "Про залізничний транспорт"

Стаття 1 - залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс підприємств залізничного транспорту, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо;

вантаж - матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі;

транспортні засоби - залізничний рухомий склад (вагони всіх видів, локомотиви, моторейковий транспорт) і контейнери.

Частини 1, 2 статті 8 - перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов'язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

27. Статут залізниць України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457

Пункт 2 - обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Пункт 3 - дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Пункт 46 - одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Пункт 64 - для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування призначено під'їзні колії.

Пункт 71 - взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Пункт 119 - за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянам - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50% зазначених розмірів плати.

28. Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113

Пункт 3 - облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Пункт 6 - усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Пункти 8 - 10 - у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. Про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Пункт 12 - загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

29. Правила розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644

Пункт 2.6 - усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.

30. Інструкція з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затверджена наказом Міністерства транспорту та зв'язків України від 31.08.2005 №507

Пункт 14.2.1 - приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії, які призначені для цього технічно-розпорядчим актом станції.

31. Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991

Частина 1 статті 43 - господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

32. З огляду на те, що відповідно до статті 300 ГПК України в редакції з 15.12.2017, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Верховного Суду зазначає про неприйнятність доводів скаржника про неналежну оцінку того чи іншого доказу у справі. Разом з тим, прийнятними є доводи скаржника про порушення норм матеріального права - статей 306, 307 ГК України, статті 936 ЦК України, статей 41, 46, 64, 71, 119, 121 Статуту залізниць України, статей 1, 8 Закону України "Про залізничний транспорт".

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

33. Статтею 129 Конституції України принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості визначені як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях 7, 13 ГПК України в редакції з 15.12.2017. Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб'єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою. В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися таким чином, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов'язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, створення судом необґрунтованих переваг в поданні та оцінці доказів на етапі розгляду справи першою та апеляційною інстанціями може порушувати принцип рівності прав сторін у процесі. Вибіркова оцінка окремих доказів та залишення поза увагою інших доказів, які мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин укладення договірних зобов'язань, можуть мати наслідком порушення обох зазначених принципів.

34. За змістом рішення та постанови судів вбачається, що задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з обґрунтованості позовних вимог та доведеності наявності у відповідача обов'язку сплатити збір за зберігання вантажів та плату за користування вагонами відповідно до норм статті 307 ГК України, статті 936 ЦК України, статей 1, 8 Закону України "Про залізничний транспорт", статей 2, 46, 47, 64, 71, 119 Статуту залізниць України.

35. Суди в оскаржуваних судових рішеннях встановили, що прийняті до перевезення позивачем спірні вагони були затримані на шляху прямування на станціях за наказами через скупчення на станції призначення вагонів, які прибули на адресу відповідача, у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником (відповідачем) і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу, тобто з вини відповідача.

36. Суди попередніх інстанцій також встановили, що наявними у справі актами форми ГУ-23а, ГУ-23, підтверджується, що вагони були затримані на шляху прямування з вини відповідача через скупчення на станції призначення вагонів і несвоєчасне вивільнення відповідачем колій від вантажу, який прибув на його адресу, що є порушенням статей 46, 47 Статуту залізниць України.

Зайнятість приймально-відправних колій на станції призначення згідно з технологічним процесом роботи станції планує поїзний диспетчер залізниці з урахуванням підводу під навантаження порожніх вагонів парку Укрзалізниці і власних вагонів з вантажем на адресу підприємства, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів з відповідачем, обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій станції.

Підпунктом 14.2.1 пункту 14.2 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 31.08.2005 №507, визначено, що приймання поїздів на станцію має проводитись тільки на вільні колії, які призначені для цього технічно-розпорядчим актом станції.

Наявність тимчасово вільних колій на станції - це звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту. Отже, на станції призначення, крім зайняття колій під технологічними операціями з вагонами, має бути забезпечено і наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів (також і поїздів відповідача).

37. Суд погоджується з правильністю висновків судів про те, що позивачем доведено, що прийняті до перевезення позивачем спірні вагони були затримані на шляху прямування через скупчення на станції призначення вагонів вантажовласником і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, тобто з вини відповідача.

38. Доводи скаржника про те, що затримка вагонів сталася не з вини відповідача, враховуючи, що на станції призначення під час затримки спірних вагонів на підходах до неї були вільні колії і зайнятість приймально-відправних колій на станції планує поїзний диспетчер Залізниці, то Суд зазначає таке: по-перше, господарськими судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що спірні вагони були затримані на шляху прямування з вини відповідача у зв'язку із скупченням на станції призначення вагонів і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу; при цьому позивачем дотримано порядок дій та складено відповідні акти на засвідчення зазначених обставин відповідно до вимог чинного законодавства, а відповідачем не подано належних і допустимих доказів на підтвердження вчасного вивільнення ним колій станції призначення від вантажу, що прибув на його адресу чи доказів реагування на повідомлення позивача про подавання вагонів; по-друге, приймання потягів визначається диспетчером з урахуванням цілої низки поточних факторів, а не тільки наявністю вільних колій на станції.

39. Доводи скаржника про незаконність одночасного стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, Суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що відповідно до пункту 15 Договору передбачено, що власник колії сплачує Залізниці плату за користування вагонами та плату за зберігання вантажів у вагонах у разі їх затримки з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї), згідно з Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та Правилами зберігання вантажів.

40. Постановами Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №904/7360/17 та від 22.06.2018 у справі №904/7535/17 визначено правову позицію про наявність вини відповідача у затримці вагонів на станціях підходу і правомірність нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вагонів, як вантажу. Суд не вбачає підстав для відступлення від зазначеної усталеної судової практики.

41. Доводи скаржника про порушення судами вимоги статті 43 ГПК України в редакції до 15.12.2017, Суд вважає необґрунтованими, оскільки судами було ретельно досліджені всі наявні в матеріалах справи докази, які були достатніми для прийняття законного рішення. Також, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для вирішення даного спору не потрібні спеціальні знання, а матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору по суті. Розгляд та вирішення питань щодо наявності вільних колій, можливості вільного руху поїздів здійснюється на підставі доказів у справі з урахуванням вимог Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, норми якої були застосовані судами при прийнятті оскаржуваних судових рішень.

42. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

43. Доводи скаржника, зазначені в пункті 22 даної постанови, Суд вважає необґрунтованими та в цілому спростованими висновками касаційного суду згідно з пунктами 34-42 мотивувальної частини даної постанови.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

44. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень судами першої та апеляційної інстанцій, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги відповідача та скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2017 у справі №904/6721/17.

В. Судові витрати

45. У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України в редакції з 15.12.2017, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2017 у справі №904/6721/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк