УХВАЛА

м. Київ

10.07.2018Справа №910/7009/18

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В.В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю.Є., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Суліма Андрія Володимировича

до 1. Національного банку України

2. Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк",

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Громадську організацію "Спілка вкладників АТ "Дельта Банк"

про визнання недійсним договору застави майнових прав № 37/ЗМП від 11.04.2014 та визнання відсутнім права,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 10.07.2018,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Суліма Андрій Володимирович (далі - позивач, Підприємець) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Національного банку України (далі - відповідач-1, Нацбанк) та Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - відповідач-2, Банк) про визнання недійсним договору застави майнових прав № 37/ЗМП від 11.04.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що укладений між відповідачами договір застави майнових прав № 37/ЗМП від 11.04.2014 (далі - договір застави) є таким, що порушує вимоги законодавства та права вкладників Банку. Так, у зв'язку з укладанням вказаного договору застави, відповідач-1 вправі позачергово задовольнити свої кредиторські вимоги, що має наслідком порушення прав вкладників як кредиторів 4 та 7 черги відповідно до положень статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки розмір коштів, що будуть відшкодовані вкладникам змінюється. При цьому, серед підстав недійсності даного договору, позивач зазначає, що останній є змішаним договором, який укладений у простій письмовій формі, тоді-як в силу норм статті 18 Закону України "Про іпотеку" підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, договір застави майнових прав № 37/ЗМП від 11.04.2014 не містить погоджених істотних умов такого договору щодо предмету застави. За наведених обставин позивач на підставі статті 215 Цивільного кодексу України просить суд:

- визнати недійсним договір застави майнових прав №37/ЗМП від 11.04.2014 укладений між Нацбанком та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк";

- визнати відсутнім у Нацбанку права забезпеченого кредитора за кредитним договором №37 від 11.04.2014, укладеним між Нацбанком та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк".

Ухвалою суду від 12.06.2018 судом була прийнята вищевказана позовна заява до розгляду та відкрито провадження в справі №910/7009/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.07.2018. Крім того, вказаною ухвалою суду були залучені треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) та Громадську організацію "Спілка вкладників АТ "Дельта Банк" (далі - Спілка). Крім того, ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 12.06.2018 було частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

27.06.2018 через відділ автоматизованого документообігу Господарського суду міста Києва Нацбанком був поданий відзив на позовну заяву.

Через відділ автоматизованого документообігу Господарського суду міста Києва 27.06.2018 від Фонду надійшли пояснення щодо позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду від 12.06.2018 Банком через відділ автоматизованого документообігу Господарського суду міста Києва 10.0 7.2018 були подані документи.

10.07.2018 через відділ автоматизованого документообігу Господарського суду міста Києва позивачем було подане клопотання про витребування доказів та клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

Водночас, 10.07.2018 до початку судового засідання від Спілки через відділ автоматизованого документообігу Господарського суду міста Києва надійшли пояснення третьої особи щодо позову.

Також, 10.07.2018 Банком до суду була подана заява із додатковими документами та клопотання про продовження розгляду справи в закритому судовому засіданні.

У судовому засіданні 10.07.2018 суд, заслухавши думку всіх представників учасників справи, розглянув заяву Банку про продовження розгляду справи в закритому судовому засіданні та дійшов висновку про його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини 8 статті 8 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, установлених законом.

Принцип гласності є конституційним принципом, який належить до основних засад судочинства, встановлених у статті 129 Конституції України.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про судоустрій України" розгляд справ у судах відбувається відкрито, крім випадків, установлених законом.

Таке обмеження узгоджується з частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, відповідно до якої судове рішення оголошується прилюдно, але преса і відвідувачі можуть не допускатися в зал засідань протягом усього судового розгляду або якоїсь його частини з метою збереження моралі, громадського порядку або національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси малолітніх чи захисту конфіденційності особистого життя сторін або у разі крайньої необхідності, якщо, на думку суду, в особливих випадках привселюдність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Приписами статті 20 "Про інформацію" передбачено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами (частина 1 та 3 статті 21 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до статті 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є:

1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;

2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;

3) фінансово-економічний стан клієнтів;

4) системи охорони банку та клієнтів;

5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;

6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

8) коди, що використовуються банками для захисту інформації;

9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності.

Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю.

Інформація про банки чи клієнтів, отримана Національним банком України відповідно до міжнародного договору або за принципом взаємності від органу банківського нагляду іншої держави для використання з метою банківського нагляду або запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, чи фінансуванню тероризму, становить банківську таємницю.

Положення цієї статті не поширюються на інформацію, яка підлягає опублікуванню. Перелік інформації, що підлягає обов'язковому опублікуванню, встановлюється Національним банком України та додатково самим банком на його розсуд.

Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань зберігання, захисту, використання та розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та надає роз'яснення щодо застосування таких актів.

Так, постановою Правління Національного банку України № 267 від 14.07.2006 були затверджені Правила зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці.

Пунктом 3.2 вказаних Правил передбачено, що банки зобов'язані виконувати рішення суду про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у порядку, установленому законодавством України. За рішенням суду про розкриття інформації, що становить банківську таємницю, банк розкриває інформацію в обсязі, визначеному рішенням суду.

Крім того, про визначення статусу інформації зазначається також у пункті 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/184 від 28.03.2007 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію". Так, до кола таємної інформації відносяться, зокрема: секретна інформація, що визнається державною таємницею в установленому Законом України "Про державну таємницю" порядку; інформація, що визнається банківською таємницею (стаття 1076 ЦК, статті 60 - 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність"); відомості, що становлять лікарську таємницю (стаття 40 Основ законодавства України про охорону здоров'я), таємницю усиновлення (стаття 226 Сімейного кодексу України), адвокатську таємницю (стаття 9 Закону України "Про адвокатуру") та таємницю вчинюваних нотаріальних дій (стаття 8 Закону України "Про нотаріат").

Разом з тим, положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

Таким чином, наявність у документах інформації, що має ознаки з обмеженим доступом, а також відомості щодо персональних даних фізичних осіб унеможливлює виконання Банком вимог ухвали суду від 12.06.2018 в частині надання витребуваних документів.

З огляду на вказане суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність здійснення розгляду справи в закритому судовому засіданні.

Про розгляд справи у закритому судовому засіданні постановляється ухвала. Суд ухвалою може оголосити судове засідання закритим повністю або закритою його частину (частина 9 статті 8 ГПК України).

Разом з тим, за приписами частини1 статті 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196-205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цією главою.

Суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках, зокрема, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні (пункт 3 частина 2 статті 183 ГПК України).

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання. При цьому, оскільки процесуальний закон не містить положень щодо обов'язку суду негайно після подання відповідного клопотання чи заяви вирішити питання про його задоволення чи відхилення, суд відкладає розгляд поданих учасниками справи клопотань та заяв до встановлення фактичних обставин у справі.

Керуючись статтями 8, 170, 232- 235, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про здійснення розгляду справи №910/7009/18 в закритому судовому засіданні задовольнити.

2. Проводити розгляд справи № 910/7009/18 у закритому судовому засіданні.

3. Відкласти підготовче засідання на 01.08.18 о 14:15 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 44- Б, зал № 7

4. Ухвала набирає законної сили 10.07.2018 та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

СУДДЯ В.В.ДЖАРТИ