ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2018 р. Справа № 909/1147/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» за вих. № 61.1.1/77 від 13.04.2018 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2018 року (повне рішення складено 30.03.2018 року, суддя Скапровська І.М.)

у справі № 909/1147/17

за позовом: заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону, м. Івано-Франківськ, в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Кабінет Міністрів України, в особі Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», м. Івано-Франківськ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», м. Київ

про витребування на користь державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» земельної ділянки, загальною площею 0,0111 га, розміщеної по вул. Нова, 2а у м. Івано-Франківську, кадастровий номер :14:001:0105 із чужого незаконного володіння Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк».

за участю представників:

від прокурора: Гарбарук В.А. - посвідчення № 045810 від 01.02.2017 року;

від позивачів: - Кабінету Міністрів України - не з'явився; ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» - не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 303 від 21.02.2018 року

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Кабінет Міністрів України, в особі Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про витребування на користь Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» земельної ділянки, загальною площею 0,0111га, розміщеної по вул. Нова, 2а у м. Івано-Франківську, кадастровий номер :14:001:0105 із чужого незаконного володіння ПАТ «Перший український міжнародний банк».

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2018 року у справі № 909/1147/17 позов заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону задоволено. Суд виніс рішення, яким витребував у ПАТ «Перший український міжнародний банк» на користь Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» земельну ділянку, загальною площею 0,0111га, розміщену по вул. Нова, 2а у м. Івано-Франківську, кадастровий номер :14:001:0105 вартістю 90116,44 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ «Перший український міжнародний банк» подало апеляційну скаргу за вих. № 61.1.1/77 від 13.04.2018 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2018 року, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскільки постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 року у справі № 909/283/16 встановлено факт, що спірна земельна ділянка була вилучена у ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» без дотримання вимог чинного законодавства, то і вказаним рішенням суду також встановлено факт вибуття спірної земельної ділянки поза волею власника. Крім цього, апелянт зазначає, що ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим субєктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні положення, як того вимагає ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», тому відповідно, прокурор немає підстав для представництва товариства у суді, із посиланням на зазначену норму. Апелянт вважає, що розгляд даної справи є неможливим до вирішення іншої повязаної справи № 909/1114/17 за позовом ТзОВ «АВТОРЕМГАЗ» до ПАТ «»ПУМБ» за участю третіх осіб: державного реєстратора приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ТзОВ «Компанія Рона» про визнання протиправними дій та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Заступником військового прокурора Івано-Франківського гарнізону подано до суду відзив на апеляційну скаргу № 1512 вих. 18 від 04.06.2018 року, в якому просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Івано-Франківської міської ради від 15.12.1998р. №487 Державному підприємству 63 котельно-зварювальний завод передано в постійне користування земельну ділянку загальною площею 20,1826 га для розміщення і експлуатації будівель і споруд.

На підставі вказаного рішення Державному підприємству 63 котельно-зварювальний завод державний видано акт на право постійного користування землею ІІ-ІФ № 001573 від 09.02.1999 р.

Відповідно до п.14 рішення Івано-Франківської міської ради від 20.02.2006 р. «Про вилучення та надання земельних ділянок» вилучено земельну ділянку площею 0,0111 га по вул. Новій, 2, у 63 котельно-зварювального заводу.

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 14.04.2009 р. «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Івано-Франківської міської ради» вирішено продати КП «Авторемгаз» частину вказаної вище земельної ділянки (пл. 0,0111 га, кадастровий №:14:001:0105).

15.05.2009 р. між Івано-Франківською міською радою та ТзОВ «Авторемгаз» (правонаступник КП «Авторемгаз») укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки (площею 0,0111 га по вул.Новій,2 в. м. Івано-Франківську).

В подальшому, 19.07.2014 року між ПАТ «Перший український міжнародний банк» (іпотекодержатель) та ТзОВ «Авторемгаз» (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки. Предмет іпотеки, зокрема, земельна ділянка (пл. 0,0111 га, по вул. Новій,2 в. м. Івано-Франківську, кадастровий №:14:001:0105).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 року у справі № 909/283/16:

- визнано недійсними п. 14 рішення Івано-Франківської міської ради від 20.02.2006 р. «Про вилучення та надання земельних ділянок» та рішення Івано-Франківської міської ради від 14.04.2009 р. «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Івано-Франківської міської ради» в частині продажу земельної ділянки площею 0,0111 га по вул. Нова, 2а у м. Івано-Франківську ТзОВ «Авторемгаз», зокрема п. 1 додатку до такого рішення «Перелік земельних ділянок несільськогосподарського призначення для підприємницької діяльності на території Івано-Франківської міської ради, що продаються та їх пропонована вартість (без урахування ПДВ)»;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2009 р. укладений між Івано-Франківською міською радою та ТзОВ «Авторемгаз», посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №820;

- визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 810508 від 23.07.2009 р. на земельну ділянку площею 0,0111 га, по вул. Нова, 2а у м. Івано-Франківську, який був виданий ТзОВ «Авторемгаз».

Зазначена постанова залишена без змін постановою Вищого Господарського суду України від 18.05.2017 року.

Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно № 35834742 від 23.06.2017 року ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» було відмовлено у припиненні права власності за ТзОВ «Авторемгаз» на земельну ділянку, що розташована в м. Івано-Франківську по вул. Нова,2а, оскільки власник вказаного майна є інша юридична особа (ПАТ «Перший український міжнародний банк»), яка набула права власності на підставі скасованих документів (рішення судів у справі № 909/283/16).

Так, судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 97473879 від 15.09.2017 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 31.01.2017 року здійснив державну реєстрацію права власності ПАТ «Перший український міжнародний банк» на спірну земельну ділянку, на підставі іпотечного договору № 1.14-16/17/1-10 від 19 липня 2014 р. (укладеного між банком та ТзОВ «Авторемгаз» (іпотекокдавцем)).

Заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Кабінет Міністрів України, в особі Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про витребування на користь Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» земельної ділянки, загальною площею 0,0111га, розміщеної по вул. Нова, 2а у м. Івано-Франківську, кадастровий номер :14:001:0105 із чужого незаконного володіння ПАТ «Перший український міжнародний банк».

Представник відповідача у судовому засіданні 18.07.2018 року зазначив, що спірна земельна ділянка знаходиться у нього на праві власності на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.01.2017 року щодо спірного майна.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до частини 1 до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (стаття 319 цього Кодексу).

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 названого Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статей 317, 326 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 388 цього Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник. Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто в особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння.

Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.

Під час розгляду вимог про витребування майна у його набувача необхідно урахувати всі умови, передбачені статтею 388 Цивільного кодексу України, а саме: 1) власник чи титульний володілець не має можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, повинно бути індивідуально визначеним; 4) віндикаційний позов має недоговірний характер і спрямований на захист речових прав; 5) між позивачем і відповідачем немає договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов'язально-правових способів.

Таким чином, статтею 388 Цивільного кодексу України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло із володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду України від 17.10.2011 у справі № 3-103гс11).

А відтак, посилання апелянта на те, що розгляд даної справи є неможливим до вирішення іншої повязаної справи № 909/1114/17 за позовом ТзОВ «Авторемгаз» до ПАТ «ПУМБ» за участю третіх осіб: державного реєстратора приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ТзОВ «Компанія Рона» про визнання протиправними дій та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.01.2017 року щодо спірного майна, судом оцінюються критично. Адже, предметом спору у даній справа є витребування майна, яке вибуло у власника поза його волею, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке визнане недійсним, у судовому порядку.

Так, в постанові Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 року у справі № 909/283/16 встановлено, що спірна земельна ділянка, цільове призначення, якої - землі оборони обліковувалась за Державним підприємством « 63 Котельно-зварювальний завод» та була вилучена у ДП органом місцевого самоврядування з подальшим відчуженням ТОВ «Авторемгаз» без дотримання вимог чинного законодавства. Вказаним рішенням суду встановлено факт вибуття спірної земельної ділянки поза волею власника (за відсутності згоди Міністерства оборони України та без участі Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини).

Постанова Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 року у справі № 909/283/16 залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.05.2017 року.

Відповідно до ст. 105 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року) постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні від 25.07.2002 у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи те, що спірне майно вибуло із володіння власника поза його волею, за відсутності згоди Міністерства оборони України та без участі Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини, а рішення Івано-Франківської міської ради від 20.02.2006 р. щодо вилучення та надання спірної земельної ділянки визнано недійсним, у судовому порядку, оскільки під час прийняття останнього органом місцевого самоврядування не дотримано вимог законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для витребування спірного нерухомого майна від відповідача на користь постійного землекористувача (Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод») земельної ділянки, загальною площею 0,0111га, розміщеної по вул. Нова, 2а у м. Івано-Франківську, кадастровий номер :14:001:0105 вартістю 90116,44 грн., у порядку статті 388 Цивільного кодексу України та правомірно задоволив позов у даній справі.

Щодо тверджень апелянта про те, що ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим субєктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні положення, як того вимагає ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», то відповідно, прокурор немає підстав для представництва товариства у суді, із посиланням на зазначену норму, колегія суддів зазначає наступне.

У даному випадку прокурор при зверненні до суду першої інстанції в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Кабінет Міністрів України, в особі Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», обґрунтував підстави такого звернення необхідністю здійснення належного захисту інтересів держави у суді, оскільки Державним підприємством (постійним землекористувачем спірної земельної ділянки) не вжито заходів щодо повернення земельної ділянки площею 0,0111 га по вул. Нова, 2а у м. Івано-Франківську у державну власність

Згідно ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів держави в суді в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Згідно статуту ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, правонаступником державного підприємства Міністерства оборони України "63 котельно-зварювальний завод".

Постановою Кабінету Міністрів № 374 від 06.04.11 Державне підприємство Міністерства оборони України "63 котельно-зварювальний завод" включено до складу Державного концерну «Укроборонпром».

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" до об'єктів управління державної власності в оборонно-промисловому комплексі належать: майно державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які входять до складу Державного концерну «Укроборонпром».

Статтею 3 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" встановлено, що суб'єктами управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є: Кабінет Міністрів України та Державний концерн «Укроборонпром».

В даному випадку законодавець ототожнює Кабінет Міністрів України, який відповідно до ст. 113 Конституції України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та Концерн, зазначаючи що обидва вони є органами управління держави в оборонно-промисловому комплексі.

Таким чином, предявлення заступником військового прокурора Івано-Франківського гарнізону зазначеного позову, в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Кабінет Міністрів України, в особі Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», що здійснює управління обєктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, обумовлене порушенням інтересів держави, необхідністю збереження державного майна та здійснюється відповідно до норм Конституції України, якими на прокуратуру України покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2018 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» за вих. № 61.1.1/77 від 13.04.2018 року відмовити, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2018 року залишити без змін.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 23.07.2018 року

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Зварич О.В.