ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2018 р. Справа № 920/14/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Сіверін В. І.,

за участі секретаря судового засідання Кохан Ю.В.,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1, довіреність № 14-195 від 11.12.2017 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1292 від 04.11.2017;

відповідача ОСОБА_2, ордер Серія СМ № 06/08 від 27.06.2018 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 284 від 19.06.2009;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - ПАТ Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (вх. № 1199С/3) на рішення Господарського суду Сумської області від 15 травня 2018 року по справі № 920/14/18

за позовом Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ;

до Публічного акціонерного товариства Сумиобленерго, м. Суми;

про стягнення 1.650.304,70 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до ПАТ "Сумиобленерго", в якій просить стягнути з відповідача 1.650.304,70 грн, які складаються з: 1.000.000,00 грн основного боргу за простим векселем № 41 від 04.05.2000; 157150,68 грн 6% річних та 493154,02 грн інфляційних втрат, а також просить стягнути судовий збір. Позовні вимоги обгрунтовані несплатою відповідачем за простим векселем № 41 від 04.05.2000 на загальну суму 1 (один) млн грн, власником якого є ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Рішенням Господарського суду Сумської області від 15.05.2018 у справі № 920/14/18 (суддя Котельницька В.Л.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 157150,68 грн 6% річних та 2357,26 грн витрат по сплаті судового збору. Відмовлено в позові в частині стягнення основного боргу в сумі 1.000.000,00 грн та інфляційних втрат в сумі 493154,02 грн, нарахованих на суму вексельного зобовязання відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу за період з 20.03.2015 по 31.10.2017.

Повний текст зазначеного рішення складено 21.05.2018.

Позивач ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 06.06.2018, тобто в межах передбаченого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 15.05.2018 у справі № 920/14/18 в частині відмови у стягненні 1.000.000,00 грн основної заборгованості та 493154,02 грн інфляційних втрат за векселем № 41, та відшкодувати судовий збір за подання апеляційної скарги. Посилається на те, що чинним законодавством не передбачено обмежень щодо можливості здійснення захисту своїх прав та законних інтересів одночасно шляхом предявлення до виконання виконавчого напису нотаріуса на опротестованому векселі та шляхом стягнення заборгованості за таким векселем у судовому порядку, тому вважає незаконним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача 1.000.000,00 грн основної заборгованості у звязку з обранням позивачем іншого позасудового способу захисту прав на стягнення заборгованості за векселем (шляхом предявлення до виконання виконавчого напису нотаріуса на опротестованому векселі). Зазначає, що ОСОБА_3 законом про переказні векселі та прості векселі (який запроваджено Женевською конвенцією 1930 року, ратифікованою Україною згідно з Законом України № 826-XIV від 06.07.1999) не визначено положень щодо інфляції та наслідків її застосування у країнах-учасниках Конвенції, тому, враховуючи, що зобовязання за векселем від 04.05.2000 № 41 є грошовим, до спірних правовідносин є обовязковим застосування вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України щодо обовязку боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.06.2018 у справі № 920/14/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та встановлено відповідачу строк до 04.07.2018 для надання відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання його копії апелянту.

На виконання зазначеної ухвали відповідач - ПАТ "Сумиобленерго" 04.07.2018 за вх. № 5058 надав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому не погоджується з доводами апелянта, викладеними в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те що постановою відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 20.04.2015 було відкрите виконавче провадження ВП № 47271071 з примусового виконання виконавчого напису № 497 від 01.04.2015 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з відповідача заборгованості за векселем № 41 на суму 1.000.000,00 грн. Тобто на момент подання позовної заяви ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавче провадження ВП № 47271071 з примусового виконання виконавчого напису № 497 від 01.04.2015 вже тривало. На даний час виконавче провадження ВП № 47271071 не закрите, виконавчий напис стягувачу без виконання не повернутий. Позивач у відповідності до ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України на свій розсуд самостійно обрав спосіб захисту своїх цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом, що передбачений ст. 18 Цивільного кодексу України, тому звертаючись пізніше до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за векселем № 41 на суму 1.000.000,00 грн, позивач фактично намагається двічі стягнути з боржника - ПАТ "Сумиобленерго" борг за одним і тим же борговим документом. Зазначає, що спірні правовідносини між сторонами регулюються ОСОБА_3 законом про переказні векселі та прості векселі, який є спеціальною нормою вексельного законодавства і не передбачає стягнення інфляційних втрат, тому відсутні підстави до застосування до таких правовідносин ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.07.2018 у справі у справі № 920/14/18 призначено справу до розгляду на 19.07.2018 о 12:00 год. та викликано в судове засідання представників позивача та відповідача.

Представник позивача - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в судовому засіданні 19.07.2018 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник відповідач - ПАТ "Сумиобленерго" в судовому засіданні 19.07.2018 підтримав відзив на апеляційну скаргу повністю.

Розглянувши матеріали справи та наявні у ній докази, дослідивши доводи сторін, викладені в апеляційні скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача в судовому засіданні, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2000 між Українським кредитним банком, правонаступником якого є ПАТ "Акцент-Банк" (Банком) та НАК "Нафтогаз України" (Підприємством) укладено договір № Т-102/042000, за умовами якого сторони здійснюють обмін рівноцінних цінних паперів, а саме: векселів, зазначених у ст. 2 цього договору, на умовах визначених договором (а.с. 15-16).

Згідно з п. 2.1 договору № Т-102/042000 від 24.04.2000, Банк зобов'язаний передати Підприємству у власність векселі, перелік яких зазначений у Додатку № 1 до цього договору (а.с. 17-18), загальною номінальною вартістю 66.715.946,15 грн. Векселі передаються з бланковим індосаментом протягом 10 банківських днів з моменту укладення цього договору.

Відповідно до пп. 46-53 Додатку № 1 до договору № Т-102/042000 від 24.04.2000, Банк мав передати Підприємству за цим договором, зокрема, вексель № 41 на суму 1.000.000,00 грн, випущений 04.05.2005 ВАТ "Сумиобленерго" (правонаступником якого є відповідач - ПАТ "Сумиобленерго"), з датою погашення за вимогою, але не раніше 01.01.2015 (а.с. 14).

Вказаний вексель № 41 передано 04.05.2000 НАК "Нафтогаз України" (позивачу) по ОСОБА_4 приймання-передачі векселів до договору № Т-102/042000 від 24.04.2000 (пп. 46-53, а.с. 19-20).

Відповідно до ст. 43 Женевської конвенції 1930 року, ратифікованої Україною згідно з Законом України № 826-XIV від 06.07.1999, якою запроваджено ОСОБА_3 закон про переказні векселі та прості векселі (далі за текстом - ОСОБА_3 закон), держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб, зокрема при настанні строку платежу, якщо платіж не був здійснений.

Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю); індосант - власник ордерного цінного паперу (його уповноважена особа), який вчиняє індосамент. Індосамент може бути повним (іменним) - виписаним на ім'я (найменування) конкретної особи або бланковим (на пред'явника) - виписаним без зазначення імені (найменування) особи.

Відповідно до п. 1.2. Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 508 від 16.12.2002, векселедержатель - юридична або фізична особа, яка володіє векселем, що виданий або індосований цій особі чи її наказу, або індосований на пред'явника, або шляхом бланкового індосаменту, чи на підставі інших законних прав.

Відповідно до ст. 77 ОСОБА_3 закону, до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, зокрема положення щодо індосаменту (статті 11 - 20).

Відповідно до ст. 16 ОСОБА_3 закону власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим. Закреслені індосаменти вважаються при цьому ненаписаними. Якщо за бланковим індосаментом іде інший індосамент, то особа, яка підписала останній, вважається такою, що придбала вексель за бланковим індосаментом.

Таким чином, особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем, якщо її право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть, якщо останній із них є бланковим.

Якщо останній індосамент є бланковим або на пред'явника (тобто в ньому не зазначено особу, що отримує вексель), законним векселедержателем такого векселя вважається особа, у якої вексель фактично знаходиться. Така особа має всі права за векселем, у тому числі право вимоги платежу за ним.

Законний векселедержатель не зобов'язаний доводити наявність і дійсність своїх прав за векселем, вони вважаються наявними і дійсними. Доведення протилежного - обов'язок особи, якій пред'явлено вимогу за векселем.

З огляду на викладене, позивач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є законним векселедержателем простого векселя № 41 на суму 1.000.000,00 грн, випущеного векселедавцем - ВАТ "Сумиобленерго" (правонаступником якого є відповідач - ПАТ "Сумиобленерго"), зі строком платежу по пред'явленню, але не раніше 01.01.2015.

Тобто за векселем № 41 відповідач - ПАТ "Сумиобленерго" як векселедавець зобов'язався заплатити проти зазначеного векселя Українському кредитному банку (правонаступником якого є ПАТ "Акцент-Банк"), чи його наказу, 1.000.000,00 грн, що не заперечується відповідачем.

Українським кредитним банком на звороті векселя проставлено бланковий індосамент на пред'явника "Платити наказу: без обороту на мене", який підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою (а.с. 14).

14.03.2015 цінним листом з описом вкладення № 210 векселедержатель - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" направив векселедавцю - ПАТ "Сумиобленерго" вимогу № 26-1847/1.2-15 від 13.03.2015 (а.с. 21-23) про оплату векселів, у тому числі і векселя № 41 до 12-00 години 19 березня 2015 року.

У звязку з нездійсненням відповідачем оплати за векселями у встановлений вимогою строк (19.03.2015), позивач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" направив на адресу приватному нотаріусу Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5 лист від 19.03.2015 за № 26-2003/1.2-15, в якому просив опротестувати векселі у неплатежі та додав до вказаного листа описи векселів на 8 аркушах. Вказаний лист позивача про опротестування векселів приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5 отримала 25.03.2015, що підтверджується вхідним штампом нотаріуса (а.с. 24).

Згідно з Розпискою від 26.03.2015, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5 отримала від позивача для опротестування 8 векселів на загальну суму 8.000.000,00 грн, в тому числі вексель № 41 на суму 1.000.000,00 грн (а.с. 25).

25.03.2015 приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5 направила відповідачу телеграму з пропозицією оплатити векселі до 12:00 години 26 березня 2015 року (а.с. 26).

Відповідачем вимогу приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у встановлений у вимозі строк не виконано, у звязку з чим приватним нотаріусом видано ОСОБА_4 № 979 від 26.03.2015 про протест простого векселя № 41 (а.с. 13).

Актом приймання-передачі від 26.03.2015 приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5 передала позивачу 8 векселів та 8 актів про протест векселя про неоплату, зокрема і щодо векселя № 41 (а. с. 27).

Позивач 31.03.2015 за № 26-2333/1.2-15 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з листом про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за вказаними векселями на загальну суму 8.000.000,00 грн, в тому числі і векселя № 41 на суму 1.000.000,00 грн (а.с. 30).

01.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 видано виконавчий напис про стягнення з відповідача заборгованості за векселем № 41 на суму 1.000.000,00 грн, зареєстрований в реєстрі за № 497 від 01.04.2015 (а.с. 12).

У виконавчому написі № 497 від 01.04.2015 зазначено, що він набуває чинності з моменту його вчинення та має бути предявлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 12, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 20 встановлено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Главою 3 Цивільного кодексу України визначені види захисту особою свого цивільного права.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судовий захист прав та охоронюваних законом інтересів є одним із способів захисту.

Поряд із судовими способами захисту цивільних прав та інтересів ЦК України також передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом.

Згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 87 Закону України Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172, відбувається стягнення заборгованості за векселями, опротестованими нотаріусами в установленому законом порядку. Відповідно до п. 11 даного Переліку для одержання виконавчого напису подаються: оригінал опротестованого векселя; акт про протест векселя.

Згідно до ст. 8 Закону України Про обіг векселів в Україні зазначається, що вексель, опротестований нотаріусом у встановленому законодавством порядку, є виконавчим документом.

Згідно до ч. 2 ст. 17 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих написів нотаріусів.

Отже, в ст. 18 Цивільного кодексу України унормований порядок захисту цивільних прав нотаріусом, виконавчий напис якого, вчинений на борговому документі, є виконавчим документом нарівні з рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у відповідності до ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України на свій розсуд самостійно обрав спосіб захисту своїх цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом, що передбачений ст. 18 Цивільного кодексу України, та 16.04.2015 звернувся до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції з заявою про примусове виконання виконавчого напису № 497 від 01.04.2015.

Постановою відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 20.04.2015 було відкрите виконавче провадження ВП № 47271071 з примусового виконання виконавчого напису № 497 від 01.04.2015 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з відповідача заборгованості за векселем № 41 на суму 1.000.000,00 грн.

Отже, на момент звернення позивача у січні 2018 до Господарського суду Сумської області з позовними вимогами про стягнення з відповідача 1.000.000,00 грн боргу за векселем № 41 виконавче провадження ВП № 47271071 з примусового виконання виконавчого напису № 497 від 01.04.2015 вже тривало.

Доказів того, що виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису № 497, виданого 01.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, закінчене, чи виконавчий документ повернуто стягувачу, позивачем не надано.

Таким чином, на час звернення позивача з даним позовом до суду його права та інтереси вже були захищені нотаріусом в обраний позивачем позасудовий спосіб і задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за векселем № 41 на суму 1.000.000,00 грн могло б призвести до подвійного стягнення з боржника - ПАТ "Сумиобленерго" боргу за одним і тим же борговим документом - виконавчим написом № 497 від 01.04.2015 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з відповідача заборгованості за векселем № 41 на суму 1.000.000,00 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові в частині стягнення основного боргу в сумі 1.000.000,00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 157150,68 грн 6% річних за період з 20.03.2015 по 31.10.2017 відповідно до п. 2 ст. 48 ОСОБА_3 закону про переказні векселі та прості векселі, запровадженого Женевською Конвенцією 1930 року, (надалі ОСОБА_3 закон).

Статтею 33 ОСОБА_3 закону визначено, що переказний вексель може бути виданий зі строком по пред'явленні. Переказний вексель строком по пред'явленні підлягає оплаті при його пред'явленні. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу по пред'явленні не може бути пред'явленим до платежу раніше визначеної дати (стаття 34 ОСОБА_3 закону).

Статтею 78 ОСОБА_3 закону встановлено, що векселедавець простого векселя зобов'язаний так само, як акцептант за переказним векселем. Прості векселі зі строком платежу у визначений строк від пред'явлення повинні бути протягом строків, встановлених статтею 23, пред'явлені векселедавцю для відмітки. Перебіг строку починається від дати відмітки, підписаної векселедавцем на векселі. Відмова векселедавця зробити датовану відмітку повинна бути засвідчена протестом (стаття 25), дата якого є початком строку від пред'явлення.

Відповідно до вимог вексельного законодавства, зокрема статей 2, 76 ОСОБА_3 закону, вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя.

Прямий боржник за векселем зобов'язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред'явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред'явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів, у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його пред'явлення до платежу, а також документів, виданих боржником. Кредитор, який не спростував заперечення прямого боржника про відсутність належного пред'явлення векселя до платежу, вважається таким, що прострочив. До такого кредитора застосовуються наслідки, передбачені статтею 613 Цивільного кодексу України.

ОСОБА_3 вексельний закон не вирішує питання про те, що саме слід розуміти під пред'явленням та не встановлює його конкретної процедури, тому під пред'явленням цілком розумно вважати будь-яку подію, яка вказує на те, що вимога платежу та векселедержатель стали відомі платнику або ж повинні були стати такими за умови належної та відповідної чинному законодавству поведінки платника.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є законним векселедержателем простого векселя № 41 на суму 1.000.000,00 грн, випущеного векселедавцем - ПАТ "Сумиобленерго" (відповідачем), в якому визначено строк платежу по пред'явленню, але не раніше 01.01.2015 і який містить проставлений Українським кредитним банком бланковий індосамент на пред'явника "Платити наказу: без обороту на мене", засвідчений головою правління і головним бухгалтером та скріплений печаткою Банку (а.с. 14).

Належне предявлення відповідачу ОСОБА_6 позивача № 26-1847/1.2-15 від 13.03.2015 про оплату векселів, у тому числі і векселя № 41, підтверджується поштовою квитанцією від 14.03.2015 (а.с. 23), телеграмою приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 25.03.2015 з пропозицією оплатити векселі до 12:00 години 26.03.2015 (а.с. 26) та ОСОБА_4 № 979 від 26.03.2015 про протест простого векселя № 41, виданому приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с. 13).

Таким чином, вексель № 41 був пред'явлений для платежу відповідачу - ПАТ "Сумиобленерго" та не оплачений ним у встановлений строк (19.03.2015), що не заперечує сам відповідач.

За приписами ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, зобов'язання сплатити за векселем припиняється виконанням, тобто сплатою зобов'язаною особою суми вексельного боргу.

Пунктом 2 статті 48 ОСОБА_3 закону передбачено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, у тому числі, відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні", передбачені статтями 48, 49 ОСОБА_3 закону відсотки на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються виходячи з розміру облікової ставки НБУ на день подання позову та від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову відповідно.

Стаття 5 ОСОБА_3 закону передбачає, що у переказному векселі, який підлягає оплаті відразу після пред'явлення або у визначений строк після пред'явлення, трасант може обумовити, що на суму, яка підлягає оплаті, будуть нараховуватися відсотки. У будь-якому іншому переказному векселі така умова вважається ненаписаною.

Відсоткова ставка повинна бути вказана у векселі; при відсутності такої вказівки умова вважається ненаписаною.

Однак, наведене норма не пов'язує передбачене п. 2 ст. 48 ОСОБА_3 закону право держателя на одержання відсотків у розмірі шести із зазначенням такої відсоткової ставки у векселі.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги п. 2 ст. 48 ОСОБА_3 закону, позивач, як держатель векселю, має право вимагати від векселедавця стягнення відсотків на суму векселя в розмірі 6%.

Тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 157150,68 грн 6% річних за період з 20.03.2015 по 31.10.2017.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 493154,02 грн інфляційних витрат за період з 20.03.2015 по 31.10.2017 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про обіг векселів в Україні" законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено ОСОБА_3 закон про переказні векселі та прості векселі (далі - ОСОБА_3), з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено ОСОБА_3 закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів", цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Таким чином, застосування норм Цивільного кодексу України, які регулюють відповідальність за прострочення виконання зобов'язань до правовідносин, пов'язаних із обігом векселів, можливе лише у випадку вказівки на це в актах вексельного законодавства, що зазначені в Законі України "Про обіг векселів в Україні".

Згідно зі ст. 48 ОСОБА_3 закону, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

ОСОБА_3 законом не передбачено покладання на зобов'язану за векселем особу інших платежів, ніж зазначені в ОСОБА_3 законі, зокрема не передбачено можливості пред'явлення до стягнення збитків від інфляції.

Зважаючи на викладене, положення ст. 625 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем, оскільки ці правовідносини врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 904/8712/17, від 22.05.2018 у справі № 904/8713/17 та від 23.05.2018 у справі № 904/8711/17.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 493154,02 грн інфляційних витрат за період з 20.03.2015 по 31.10.2017.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Сумської області від 15 травня 2018 року по справі № 920/14/18 ухвалене з повним дослідженням обставин, які мають значення для справи, та правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 233, 240, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача - ПАТ Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на рішення Господарського суду Сумської області від 15 травня 2018 року по справі № 920/14/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 15 травня 2018 року по справі № 920/14/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24.07.2018.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Сіверін В. І.