КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"11" липня 2018 р. Справа№ 910/28957/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 11.07.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016

у справі № 910/28957/15 (суддя І.В. Усатенко)

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України

"Білоцерківський військовий торг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гільдія Права"

про розірвання договору та повернення майна,-

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гільдія Права" про розірвання договору № 1-Л відповідального зберігання від 15.12.2014 року та повернення майна відповідно до акту приймання-передачі до договору № 1-Л відповідального зберігання від 15.12.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов договору відповідального зберігання №1-Л від 15.12.2014 в частині повернення майна на вимогу позивача, у зв'язку із чим з посиланням на положення ч. 2 ст. 651, ч. 1 ст. 953, ч. 2 ст. 977 ЦК України, ст. 188 ГК України, позивач просить розірвати договір та зобов'язати відповідача повернути майно, що йому належить на праві власності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним договір №1-Л відповідального зберігання від 15.12.2014, що укладений між Державним підприємством Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг" в особі ліквідатора ОСОБА_2 на підставі постанови Господарського суду Київської області №Б13/115-12 від 22.10.2014 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гільдія Права" в особі директора Гунька Анатолія Григоровича на підставі Статуту.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Гільдія Права" повернути Державному підприємству Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг" транспортні засоби, а саме: трактор Беларусь-892, 2010 року, інвентарний номер 1052998, трактор Беларусь-892, 2010 року, інвентарний номер 1052999, трактор Т-150 гусеничний, 1992 року випуску, інвентарний номер 979, трактор Т-150 К, 1998 року випуску, інвентарний номер 75.

Стягнуто з Товариством з обмеженою відповідальністю "Гільдія Права" на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг" судовий збір в розмірі 1218,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі № 910/28957/15 залишено без змін.

17.05.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі № 910/28957/15 в порядку ст. 272 Господарського процесуального кодексу України, в якій ОСОБА_2 просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції.

Одночасно апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв'язку з тим, що апелянт не був стороною справи, не брав участі у її розгляді, не надавав свої пояснення, однак судом було ухвалено рішення про його права, обов'язки та інтереси. Пропуск строку на звернення до суду з апеляційною скаргою зумовлений обставинами, що не залежали від волевиявлення заявника.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі зводяться до того, що рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 було визнано недійсним Договір відповідального зберігання №1-Л від 15.12.2014, ОСОБА_2 був стороною даного правочину, оскільки виступив підписантом від ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг» в якості ліквідатора.

Таким чином, заявник вважає, що внаслідок розгляду справи по суті та винесення рішення місцевим господарським судом було вирішено питання про його права та обов'язки, особливо в частині встановлення дійсних обставин справи, а тому визнання недійсним зазначеного правочину впливає на його права та обов'язки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17.05.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_2 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Шапталі Є.Ю., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Тищенко А.І., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 поновлено ОСОБА_2 строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 у справі № 910/28957/15 та призначено до розгляду на 11.07.2018.

11.06.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про визнання апеляційної скарги.

26.06.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого, останній зазначає, що повноваження ОСОБА_2, як розпорядника майна боржника - ДП МОУ «Білоцерківський військторг», за клопотанням голови комітету кредиторів МОУ, були припинені шляхом його відсторонення та призначення нового розпорядника майна, згідно ухвали Господарського суду Київської області від 18.05.2015 в справі №Б13/115-12, яка в цій частині набрала законної сили згідно постанови ВГСУ від 19.01.2016.

Тобто, на час постановлення оспорюваного рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 у справі № 91028957/15, скаржник вже не мав повноважень щодо участі в справі як особа, яка уповноважена представляти боржника - ДП МОУ «Білоцерківський військторг» у суді.

03.07.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від скаржника надійшли заперечення на відзив позивача.

В судовому засіданні 11.07.2018 скаржник підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 у справі № 910/28957/15 скасувати.

В судовому засіданні 11.07.2018 представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі з урахуванням заяви про визнання апеляційної скарги поданої під час апеляційного провадження та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 у справі № 910/28957/15 скасувати.

В судове засідання 11.07.2018 позивач свого представника не направив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від позивача до суду не надійшло.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

15.12.2017 набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017.

У відповідності до п. 9 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Стаття 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

У відповідності до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Законом встановлено, що у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності. Частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України містить перелік суб'єктів, право на звернення яких до господарського суду є обмеженим. Це означає, що право на звернення до господарського суду повинно бути прямо передбачене законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що судове рішення, оскаржене не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб.

Обґрунтовуючи свої вимоги в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що в порушення ОСОБА_2 не було залучено до участі у справі, оскільки справа № 910/28957/15, на думку ОСОБА_2, є такою, що порушує майнові права та обов'язки останнього, які пов'язані з визнанням недійсним договору відповідального зберігання №1-Л від 15.12.2014, оскільки ОСОБА_2 був стороною даного правочину, оскільки виступав підписантом від ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг» в якості ліквідатора.

Таким чином, заявник вважає, що внаслідок розгляду справи по суті та винесення рішення місцевим господарським судом було вирішено питання про його права та обов'язки, особливо в частині встановлення дійсних обставин справи, а тому визнання недійсним зазначеного правочину впливає на його права та обов'язки.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду у справі № 910/28957/15 є розірвання договору № 1-Л відповідального зберігання від 15.12.2014 року та повернення майна відповідно до акту приймання-передачі укладеного між позивачем від імені якого діяв ліквідатор ОСОБА_2 та відповідачем. До виконання якого ОСОБА_2 не має жодного відношення, враховуючи те, що позивач у прохальній частині позову просить розірвати Договір укладений між Державним підприємством Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гільдія Права".

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, повноваження ОСОБА_2, як розпорядника майна боржника - ДП МОУ «Білоцерківський військторг», за клопотанням голови комітету кредиторів МОУ, були припинені шляхом його відсторонення та призначення нового розпорядника майна, згідно ухвали Господарського суду Київської області від 18.05.2015 в справі №Б13/115-12, яка в цій частині набрала законної сили згідно постанови ВГСУ від 19.01.2016.

Тобто, на час постановлення оспорюваного рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 у справі № 91028957/15, скаржник вже не мав повноважень щодо участі в справі як особа, яка уповноважена представляти боржника - ДП МОУ «Білоцерківський військторг» у суді.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

У розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених Господарського процесуального кодексу України підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційне провадження у справі № 910/28957/15 підлягає закриттю, оскільки питання про права і обов'язки ОСОБА_2 судом першої інстанції не вирішувалися.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Керуючись статтями 234, 235, 254, 264, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 у справі № 910/28957/15.

2. Матеріали справи № 910/28957/15 повернути до суду першої інстанції.

3. Копію даної ухвали надіслати учасникам судового процесу та скаржнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в силу п. 3 ч. 1 ст. 287 ГПК України протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ч. 1 ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров