донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

18.07.2018 справа №905/3083/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача): суддів: при секретарі судового засідання: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи: ОСОБА_5, за довіреністю; ОСОБА_6, за довіреністю; не зявився;
розглянувши апеляційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від 19.03.2018р. (повний текст підписано 29.03.2018р.)
у справі №905/3083/17 (суддя Сковородіна О.М.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м. Добропілля, м. Білицьке
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ
провнесення зміни до договору оренди ЦМК ДП Добропіллявугілля від 22.10.2010 року та викладення зміни у запропонованій редакції договору про внесення змін №3, викладеній в додатку до позову
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м. Добропілля, м. Білицьке (далі Позивач) з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків (далі Відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ (далі Третя особа) про внесення зміни до договору оренди ЦМК ДП Добропіллявугілля від 22.10.2010 року та викладення зміни у запропонованій редакції договору про внесення змін №3, викладеній в додатку до позову.

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.03.2018 позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, заявник посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права України, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, Регіональне відділення ФДМУ по Донецькій області, м.Харків вважає, що відсутні підстави для застосування приписів ст. 652 Цивільного кодексу України та зазначає, що Позивач не має правових підстав для внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу ДП Добропіллявугілля, оскільки положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачена можливість повернення майна лише у разі припинення або розірвання ОСОБА_7, чого у даному випадку не відбулось. При цьому, нормами чинного законодаства не передбачено повернення відокремленої частини орендованого майна, а лише повернення цілісного майнового комплексу.

В свою чергу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, м.Київ, також не погоджуючись з прийнятим рішенням, направила до суду дві апеляційні скарги ідентичного змісту (що в програмі Діловодство спеціалізованого суду зареєстровані під різними номерами), які ухвалою судової колегії від 10.05.2018р. обєднані в одне провадження.

У якості підстав для скасування рішення суду, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, м.Київ стверджує, що наведені Позивачем обставини не мають непередбачуваного характеру, у звязку з чим вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність умов, з якими ст.652 Цивільного кодексу України повязує можливість зміни договору за рішенням суду на вимогу зацікавленої особи.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2018р. апеляційні скарги Відповідача та Третьої особи обєднано в одне апеляційне провадження для спільного розгляду.

Позивач у відзивах на апеляційні скарги проти вимог заявників заперечував, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Зокрема, за змістом наданих суду відзивах зазначав про доведеність матеріалами справи зміни обставин настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах, а подальше виконання договору в діючій редакції порушить співвідношення майнових інтересів сторін та позбавить Позивача того, на що він розраховував при укладені ОСОБА_7.

Представник Відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в скарзі.

Представник Позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, вважав судове рішення законним та обґрунтованим.

Третя особа у судове засідання 18.07.2018р. не з'явились, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, у звязку з чим судова колегія вважає за можливе закінчити розгляд справи у її відсутності.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

- укладення 22.12.2010р. між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_7 оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Добропіллявугілля від 22.12.2010р. (з урахуванням ОСОБА_7 про внесення змін №1 від 02.06.2011р. та №2 від 21.09.2016р.), предметом якого є строкове платне користування цілісним майновим комплексом ДП Добропіллявугілля відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Добропіллявугілля" (надалі Підприємство), зі строком дії до 22.12.2059р.;

факт передання Позивачу орендованого майна за актами приймання-передачі від 04.01.2011р. (з врахуванням акту від 02.06.2011р.) у тому числі:

основні засоби: (з первісної вартості - 1 971 046 579,76 грн.; з балансової - ,00грн.)

бібліотечні фонди: (з первісної вартості - 161 038,33 грн.; з балансової - 154 578,00 грн.)

малоцінні необоротні матеріальні активи: (з первісної вартості - 20 202 589,35грн.; з балансової - 12807342,00грн.)

нематеріальні активи: (з первісної вартості - 32 978 577,01 грн.; з балансової - 32929327,00грн.)

незавершене будівництво вартістю - 180 642 031,96 грн., у т. ч,:

капітальне будівництво 119 431 681.47 грн.,

обладнання до монтажу - 60 995 364,15 грн.,

придбання (виготовлення) основних засобів 194 616,81грн.

придбання (виготовлення) малоцінних необоротних матеріальних активів -1669,53 грн.;

придбання (виготовлення) нематеріальних активів - 18700,00грн.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Предметом спору у даній справі є внесення змін до ОСОБА_7 оренди ЦМК ДП Добропіллявугілля від 22.12.2010 року, шляхом викладання змін у запропонованій Позивачем редакції ОСОБА_7 про внесення змін у вигляді виведення зі складу орендованого цілісного майнового комплексу ДП Добропіллявугілля шахту Білицька у звязку з істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладені ОСОБА_7 оренди б/н від 22.10.2010р.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на неможливість ведення господарської діяльності на шахті Білицька у звязку з виникненням непрогнозованих факторів, які неможливо було передбачити на момент укладання ОСОБА_7 оренди.

Такими факторами він зазначив негативні явища, що повязані з погіршенням гірничо-геологічних умов:

- прориви води локального характеру з беспосередбьої покривлі вугільного пласту (піщаника), обвалення пісковику (складової покривлі пласту у вентіляційному, відшарування і обвалення порід по лінії тонких вуглистих прошарків) на ділянці шахтного поля в північній частині пласту (m4-0);

-виявлення в 2012 році в процесі проходки конвеєрного штреку 1-й південної лави пласта (m4-0)скидання пласта з факчтиною амплітудою 2.7 м;

- виявлення в 2014 році при відпрацюванні північної корінної лави розмив пласту піщанником, зменшення геологічної потужності пласту з 1.5 м до 0.4 м з шириною розмиву в максимальній частині 200 м, у звязку з чим середньодобове навантаження на очисний забій знизилося з 500т до 150т з лютого по липень 2014 року.

Позивач наполягав, що з моменту укладення договору оренди ЦМК ДП Добропіллявугілля показники видобутку вугілля, які визначені в погодженому з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України виробничо-фінансовому плані ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля, шахтою Білицька не виконувались взагалі, починаючи з 2011 року, з причин непрогнозованих малоамплітудних розривних порушень та інтенсивної тектонічної тріщинуватості в межах локальної складчастості 2-го порядку, що не дозволило досягти темпів посування очисного вибою, достатніх для забезпечення стійкості покрівлі. Простої привели до збільшення обвалень і, як наслідок, об'ємними завалами; не прогнозованими обємами притоків води.

За таких обставин, Позивач вважав, що обставини змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачати, вони не уклали б Договір або уклали б його на інших умовах, а подальше виконання ОСОБА_7 в діючій редакції порушить співвідношення майнових інтересів сторін та позбавить заінтересовану сторону - ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля того, на що вона розраховувала при укладені ОСОБА_7, що стало підставою для звернення з відповідними позовними вимогами.

Відповідач у суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав проект договору про внесення змін №3 до договору оренди б/н від 22.12.2010р., наданий Позивачем, таким, що не відповідає чинному законодавству.

Зокрема, Відповідач вказував на відсутність підстав для застосування приписів ст.652 ЦК України оскільки вважав:

недоведеними наявність всіх сукупних умов, що визначені частиною другої цієї норми;

не заснованим на законі повернення з оренди частини майна, яке є складовою цілісного майнового комплексу, а застосування аналогії закону не враховує всіх особливостей повязаних з таким поверненням (час вчинення дій з інвентаризації, перевірка майна, його стану, тощо) та порушує право орендодавця;

про обізнаність Позивача щодо стану спірного майна та наявність у звязку з цим господарських ризиків, повязаних з використанням обєкта оренди.

Третя особа протягом розгляду справи в суді першої інстанції також заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи, зокрема, наступне.

Так, спірний Договір оренди укладено на виконання розпорядження КМУ №1559 від 28.07.2010р. з метою оновлення виробничих потужностей технічного переоснащення та реконструкції основних фондів ДП Добропіллявугілля відповідно до Меморандуму про взаєморозуміння та співробітництво, який передбачав залучення інвестицій для ефективного функціонування ДП Добропіллявугілля та утримання соціальної сфери підприємства в умовах ринкової конюнктури.

Відповідно до термінів, наведених у ст. 1 Гірничого закону, гірниче підприємство - цілісний технічно та організаційно відокремлений майновий комплекс засобів і ресурсів для видобутку корисних копалин, будівництва та експлуатації об'єктів із застосуванням гірничих технологій (шахти, рудники, копальні, кар'єри, розрізи, збагачувальні фабрики тощо).

Як вбачається зі змісту ОСОБА_7 оренди та акту прийманняпередачі до нього, Позивачу передано в оренду цілісний майновий комплекс у складі пяти шахт, шахта Білицька є часткою цілісного майнового комплексу гірничого вугледобувного підприємства ДП Добропіллявугілля.

В свою чергу, розділом 5 ОСОБА_7(п. 5.1.21.) на Орендаря покладено обовязок з забезпечення ліквідації шахт за власний рахунок після відпрацювання запасів вугілля. Умови договору зберігають силу протягом усього терміну цього ОСОБА_7, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодаством встановлено правила, що погірушють становище Орендаря (п. 10.2. ОСОБА_7).

При цьому, як вбачається зі змісту геологомаркшейдерського звіту наданого Позивачем, шахта Білицька забезпечена промисловими запасами на 100 років, а на балансовому обліку шахти знаходиться 13 вугільних пластів марки ДГ і ОСОБА_8 на 01.01.2017р. на балансі шахти нараховано 89,777млн. тон балансових запасів вугілля, в тому числі промислових запасів 65,046 млн. тон.

Згідно з даними геологічних звітів, що надавались щорічно до Міненерговугілля протягом пяти останніх років, вугільні пласти, що залягають у межах шахтного поля шахти Білицька, відносяться до групи тонких та дуже тонких пластів (потужністю до 1,0 метра). До цієї ж групи належить переважна більшість пластів вугілля Донецького камяновугільного басейну (близько 85 %), що не є непередбачувальниим фактом. Необхідність вкладення інвестицій у розвиток підприємства також не є непередбачувальною обставиною.

Відповідно до 6 Постанови КМУ №939 від 27.08.1997р. (зі змінами) техніко-економічне обгрунтування недоцільності подальшої експлуатації гірничого підприємства затверджується Міненерговугіллям на підставі висновків галузевої експертизи. Однак, відповідно до встановленого порядку, Міненерговугілля як орган управління майном наданим в оренду завдання на розробку ТЕО недоцільності подальшої експлутації шахти Білицька не видавало та рішення щодо затвердження затвердженого ТЕО не приймало.

Також, у своїх запереченнях, Третя особа зазначала, що Позивачем не вживались заходи з провадження прогресивних технологій, модернізації техніки, реконструкції нових проетків капітального будівництва, оскільки здійснювало діяльність за застарілим проектом та звертала увагу суду на те, що ліквідація шахт за наявності запасів вугілля, тобто у разі, коли вони не відпрацьовані повністю, ОСОБА_7 оренди не передбачена. Проте, ОСОБА_7 оренди передбачена консервація шахти у разі наявності не відпрацьованих запасів вугілля та обовязок з її проведення покладено на Позивача (п. 5.1.8. ОСОБА_7).

Третя особа також звертала увагу суду на те, що неможливість та недоцільність подальшого відпрацювання запасів вугілля будьякої з шахт, які є у складі обєкта оренди сторонами не визначено як підставу внесення змін до складу орендованого державного майна ЦМК ДП Добропіллявугілля. Крім того, відповідно до п.1.2. ОСОБА_7 оренди, Позивачу передавались матеріали щодо гірничогеологічних та техніко економічних умов експлуатації вугільних родовищ, а відтак, останній мав змогу вивчати та аналізувати зазначені матеріали, користуватись геологічними даними з моменту укладання ОСОБА_7 у 2010році та на їх основі складати програму розвитку підприємства, планувати свою виробничу діяльність та тих чи інших вугільних пластах або частинах шахтного поля.

За таких обставин, Третя особа вважала, що відсутні підстави для застосування ст. 652 Цивільного кодексу України та виключення зі складу орендованого комплексу шахти Білицька.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів доведеності позовних вимог, вважаючи, що Позивачем доведено наявність всіх чотирьох умов, визначених ст. 652 Цивільного кодексу України, необхідних для внесення змін до спірного ОСОБА_7 оренди в частині виведення зі складу орендованого цілісного майнового комплексу ДП Добропіллявугілля шахту Білицька, вирішив внести зміни до договору оренди ЦМК ДП Добропіллявугілля від 22.12.2010 року та викласти зміни у запропонованій Позивачем редакції ОСОБА_7 про внесення змін № 3.

Такими умовами суд першої інстанції визнав:

негативні явища, що повязані з погіршенням гірничо-геологічних умов, якеі почали виявлятися в процесі виконання робот по видобутку вугілля, а саме- характерні прориви води локального характеру з безпосередньої покрівлі вугільного пласта, розривне порушення типу скидання пласта з амплітудою 2,5 м, ознаки підвищення природної газоносності вугільного пласта та вміщуючого масиву;

падіння рівню освоєння встановленої виробничої потужності 40%-9,4% за період 2011-2014 роки ;

наявність відомостей щодо визнання економічно недоцільним подальше відпрацювання запасів шахти Білицька в умовах, що склалися (вартісних та виробничих).

У якості доказів таких обставин , суд першої інстанції послався на:

звіти про науково-дослідницькі роботи з виконання експертизи ефективності ведення гірських робіт на шахті Білицька ВСП Шахтоуправління Добропільське ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля, які були виконані Інститутом геотехнічної механіки ім. Н.С. Полякова Національної академії наук України за 2012р., 2013р., 2014р. (т.1 а.с. 23-109),

висновок Про науково-дослідницьку роботу Оцінка можливості відпрацювання пластів шахти Білицька (заключний) за договором від 03.05.17р. №719, розроблений Інститутом геотехнічної механіки ім. Н.С. Полякова Національної академії наук України у 2017 році;

звіти маркшейдерської служби ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля

звіт щодо розгляду проектної документації за техніко-економічним обґрунтуванням недоцільності подальшої роботи шахти Білецька ВСП Шахтоуправління Добропільське ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля від 12.07.2016р. №05-0650-16, розроблений ДП Спеціалізована державна експертна організація центральна служба Української державної будівельної експертизи Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (т.1 а.с. 14-21).

Суд дійшов висновку про порушення прав Позивача та про обрання ним належного способу захисту у вигляді необхідності виключення зі складу цілісного майнового комплексу ДП «Добропіллявугілля» шахти «Білицька», у звязку з істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладені договору оренди б/н від 22.12.2010р., оскільки при укладанні договору Позивач мав достатні підстави розраховувати на отримання прибутку та стабільну роботу шахти в цілому, збільшення обсягів видобутку вугілля, отримання прибутку, тощо.

Тобто, суд вважав, що під час укладення ОСОБА_7 сторони не могли передбачити у майбутньому, із всією обачністю та добросовісністю, суттєвого погіршення гірничо-геологічних умов, вищенаведені фактори, які виявлені в процесі експлуатації шахти «Білицька», були непередбачувані.

Судом встановлено, що в теперішній час шахта за цільовим призначенням не використовується, за рішенням орендаря, роботи з видобутку вугілля припинені, здійснюються виключно дії з відкачування води з метою недопущення затоплення шахти.

Суд визнав ці обставини у якості безумовного підтвердження того, що утримання шахти в зазначеному режимі не є орендними відносинами з використання майна, будь-які рішення щодо подальшого використання шахти Білицька або її ліквідації, є компетенцією власника державного майна, а не Позивача, і не охоплюється ОСОБА_7 оренди цілісного майнового комплексу від 22.12.2010р.

Суд вважав неможливість використання шахти Білицька обставиною, з якою законодавець повязує застосування приписів ст.652 ЦК України.

Суд погодився з твердженням Позивача, що подальше виконання цього договору в діючій редакції порушить співвідношення майнових інтересів сторін та позбавить позивача того, на що він розраховував при укладені договору, оскільки, у звязку з діями зовнішнього характеру, які виникли не з вини Позивача, та які не можна було ні передбачити, ні уникнути, стало неможливим для Позивача своєчасно та у повному обсязі виконувати зобовязання, передбачені укладеним договором оренди від 22.12.2010р.

Колегія суддів вважає помилковими висновки господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на правовідносини сторін розповсюджуються норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також вимоги Цивільного та Господарського кодексів України в частині, що не протирічить зазначеному Закону.

Згідно із ст.ст.526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Можливість зміни умов договору у зв'язку з істотною зміною обставин, з яких сторони виходили при укладанні договору, закон пов'язує з певними визначеними випадками, на які безпосередньо вказується в ст.652 ЦК України.

Згідно до вимог ч.1 ст.652 ЦК України, на підставі якої пред'явлено позов, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Частиною 2 ст.652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей.

Отже, закон пов'язує можливість зміни умов договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених за приписами чинного законодавства. При вирішенні такого спору необхідним є з'ясування питань стосовно доведення у чому саме обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору та як саме змінились і чому зміна обставин є істотною, при істотній зміні обставин.

Вимагаючи змінити договір на цій підставі, Позивач, повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" об'єктами оренди за цим Законом є, зокрема, цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.

Частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України визначено, що об'єктом оренди, зокрема, можуть бути державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання.

За статтею 191 Цивільного кодексу України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Національним стандартом № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, передбачено, що цілісними майновими комплексами є об'єкти, сукупність активів яких дає змогу провадити певну господарську діяльність. Цілісними майновими комплексами є підприємства, а також їх структурні підрозділи (цехи, виробництва, дільниці тощо), які можуть бути виділені в установленому порядку в самостійні об'єкти з подальшим складанням відповідного балансу і можуть бути зареєстровані як самостійні суб'єкти господарської діяльності.

Аналогічне визначення цілісного майнового комплексу закріплено Положенням про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 29.12.2010 № 1954, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.01.2011 за № 109/18847, яким цілісний майновий комплекс визначено як об'єкт, сукупність активів якого забезпечує провадження окремої діяльності, що визначає загальнодержавне значення підприємства, на постійній і регулярній основі.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами ОСОБА_7 оренди, орендар приймає в строкове платне користування державне майно цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Добропіллявугілля".

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що Позивач та Відповідач при підписанні оскаржуваного договору дійшли згоди, що об'єктом оренди є цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Добропіллявугілля", який є предметом оскаржуваного ОСОБА_7.

Встановлено, що зазначений Договір укладений відповідно до Розпорядження КМУ від 28.07.2010р. №1559-р «Про передачу в оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства "Добропіллявугілля", згідно з рішенням конкурсної комісії від 06.12.2010 №2 та Наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області від 06.12.2010р. №02306.

Зазначеним розпорядженням КМУ від 28 липня 2010 р. N 1559-р надано згоду на пропозицію Міністерства вугільної промисловості, погодженою з Міністерством економіки, Міністерством фінансів і Фондом державного майна, щодо передачі в оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства "Добропіллявугілля" на конкурсних засадах у встановленому порядку.

Третьою особою надано копію Меморандуму про взаєморозуміння та співробітництво, що укладений в травні 2009 року за участю, зокрема, співзасновника Позивача, у якості інвестора, та за змістом якого одним з чинників, що зумовило залучення коштів останнього та передання спірного цілісного майнового комплексу державного підприємства "Добропіллявугілля" в оренду є зношеність основних фондів підприємства та високий рівень затрат на видобування вугілля.

Саме обставини, які зазначені у вищевказаному Меморандумі, Третя особа наводить як підставу до подальшого прийняття рішення про передання зазначеного цілісного майнового комплексу в оренду.

Перелік та зміст обовязків в господарській, економічній та соціальній діяльності підприємства (розділ 5 ОСОБА_7 оренди), який взяв на себе Позивач при укладенні зазначеного ОСОБА_7 строком майже на 50 років, має результатом не тільки отримання вигоди від здійснення господарської діяльності останнім, а й забезпечення сталого функцінування зазначеного комплексу, в тому числі, як містоутворюючого підприємства для відповідних адміністративно-територіальних одиниць Добропільського та Олександрівського районів Донецької області.

Дійсно, в ході виконання договору можуть виявлятися обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначені його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися.

Проте, за змістом п.п.5.1.2, ОСОБА_7 Позивач мав проводити реконструкцію і технічне переобладнання підприємства, а також придбання гірничошахтного устаткування для оснащення лав і заміни стаціонарного устаткування за власний рахунок з розробкою виробничофінансового плану розвитку підприємства на пять років узгодженого з органом уповноваженим управляти державним майном, а згідно до п.п. 5.1.11, 5.1.13. 5.1.21. Позивач зобовязаний здійснювати заходи щодо запобігання можливому шкідливому ( небезпечному) впливу наслідків аварій на вугледобувному підприємстві та стихійних явищ; забезпечувати виконання екологічних вимог у сфері проведення гірничних робіт та інших вимог, передбачених законодавством про охорону навколишнього середовища, та вирішення еколого гідрогеологічних проблем, які виникають в процесі експлуатації вугледобувних підприємств; забезпечувати підвищення кваліфікації відповідальних осіб у сфері охорони навколишнього природного середовища, після відпрацювання запасів вугілля забезпечувати ліквідацію шахт за власний рахунок.

Отже, оскільки при укладенні договору сторони є вільними у визначенні його умов, за якими договір укладався на досить тривалий строк, при належному виконанні його умов Позивач з урахуванням специфіки підприємства, вищенаведених умов ОСОБА_7, мав передбачити наявність негативних явищ, що повязані з погіршенням гірничо-геологічних умов в процесі виконання робот по видобутку вугілля (прориви води локального характеру, розривне порушення пласту типу скидання, ознаки підвищення природної газоносності вугільного пласта та вміщуючого масиву, тощо).

Крім того, вимагаючи визнати зазначені обставини такими, що істотно змінилися, Позивачем не надано будь-яких доказів, що на момент укладення ОСОБА_7 стан ціх вугільних пластів був інший, ніж виявлено після укладення ОСОБА_7, або у нього були підстави вважати, що в лавах отриманих в оренду шахт не будуть мати місце вищенаведені негативні чинники.

Також доводи Позивача, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, спростовується змістом вишенаведених пунктів ОСОБА_7, що регулюють обовязки Позивача по усуненню відповідних наслідків.

Крім того, обєктом оренди був цілісний майновий комплекс (до складу якого входило спірне майно), отже укладаючи спірний Договір, як Позивач так і Відповідач, при досягнені власної мети виходили з доцільності передання отримання в оренду всього комплексу, що і було предметом укладеного ОСОБА_7, а не його окремою умовою.

Так, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 1559 в оренду на конкурсних засадах передавався ЦМК ДП Добропіллявугілля, до складу якого входило пять шахт, у т.ч. Білицька.

Судова колегія вважає безпідставними доводи Позивача, що на момент звернення до суду з цим позовом, стан лише частини, а не всього комплексу майна, порушує права та позбавляє останнього того, на що він розраховував при укладенні ОСОБА_7, оскільки можливість та доцільність передання лише частини майна в ореду на момент укладення ОСОБА_7 сторонами взагалі не розглядалася. Отже є обґрунтованими доводи Відповідача та Третьої оосби, що обєктом оренди був саме цілісний майновий комплекс, до складу якого входило не тільки майно, що мало бути використано в підприємницькій діяльності Позивача з метою отримання прибутку, а і інше, щодо якого Позивач взяв на себе певні обовязки.

Вимоги спірного ОСОБА_7 не містять умов та застережень, що частина майна у вигляді спірної шахти Білицька є такою, що має безпосередньо та безумовно забезпечувати прибуток Позивача, отже відсутність такого прибутку саме при розробці певного пласту певної лави не є тією обставиною, яка б відповідала вимогам ч.2 ст.652 ЦК України для виключення цього майна з переліку обєкта оренди.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до чинного законодавства, єдиною умовою повернення державного майна з оренди є припинення договору оренди, у випадках, Законом України "Про оренду державного та комунального майна" .

Правові наслідки припинення або розірвання договору оренди передбачені ст. 27 наведеного Закону.

Так, за приписами ст. 27 Закону, у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.У разі припинення за цих же обставин договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу орендар за згодою орендодавця передає обєкт оренди органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном. Зазначений орган або його правонаступник зобов'язаний протягом тридцяти днів прийняти обєкт оренди в своє управління.

Питання повернення обєкту оренди врегульоване і пунктом 2.4. договору оренди б/н від 22.10.2010.

Реалізацію приписів ст. 27 Закону про оренду забезпечує Порядок повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затверджений Наказом Фонду державного майна України від 7 серпня 1997 року № 847.

Тобто, чинним законодавством передбачений певний порядок повернення державного майна з оренди, а тому Позивачем не може бути по іншому, аніж передбачено законом, визначатись порядок повернення майна. Зазначеним спростовуються доводи Позивача щодо відсутності законодавчого врегулювання можливості повернення цілісного майнового комплексу без згоди іншої сторони.

Отже, доводи Позивача та висновок суду першої інстанції, що відсутність в діючому законодавстві положень про можливість повернення з оренди лише частини майного комплексу, з використання якого Орендар не зміг отримати прибуток є ознакою покладення на орендаря надмірного тягаря з утримання майна, яке ним не використовується не базується на матеріалах справи та вимогах закону, протирічить меті та змісту укладеного ОСОБА_7.

Також спростовуються змістом розділу 5 ОСОБА_7 висновок суду першої інстанції, що утримання шахти в певному режимі виходить за межи дії ОСОБА_7 оренди цілісного майнового комплексу від 22.12.2010р.

Щодо висновку про наявність компетенції сторін ОСОБА_7 вирішувати питання щодо подальшого використання шахти Білицька або її ліквідації, то по перше, це не входить до предмету дослідження в межах даної справи, по друге такий порядок врегульований окремими нормами діючого законодавства в сфері вугільної промисловості, зокрема, Постановою КМУ від 27.08.1997 за №939, а не ОСОБА_7 оренди.

За таких обставин, враховуючи, що орендоване майно є державним, а згідно з приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, оскільки виведення зі складу цілісного майнового комплексу частини орендованого майна буде суперечити положенням чинного законодавства та нормам ОСОБА_7.

В свою чергу, наведені Позивачем аргументи щодо наявності усіх чотирьох умов ст. 652 Цивільного кодексу України є наслідком власної господарської діяльності, що жодним чином не повинно зачіпати інтереси Відповідача (як Орендодавця) та Третьої особи (як власника майна).

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 19.03.2018 у справі № 905/3083/17 про внесення зміни до договору оренди ЦМК ДП Добропіллявугілля від 22.10.2010 року та викладення зміни у запропонованій редакції договору про внесення змін №3, викладеній в додатку до позову, слід скасувати через невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

По справі слід прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м. Добропілля, м. Білицьке до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ про внесення зміни до договору оренди ЦМК ДП Добропіллявугілля від 22.10.2010 року та викладення зміни у запропонованій редакції договору про внесення змін №3, викладеній в додатку до позову відмовити.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та розгляду апеляційних скарг відносяться на Позивача.

Керуючись ст.ст. 270, 273, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 19.03.2018 у справі № 905/3083/17 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м. Добропілля, м. Білицьке до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ про внесення зміни до договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Добропіллявугілля від 22.10.2010 року та викладення зміни у запропонованій редакції договору про внесення змін №3, викладеній в додатку до позову відмовити.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м. Добропілля.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (85043, Донецька область, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Добропільська, будинок 1А, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (61024, м. Харків, майдан Театральний, буд. 1; ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2400,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (85043, Донецька область, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Добропільська, будинок 1А, ) на користь Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ ( 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 30, код ЄДРПОУ 3741933) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2400,00 грн.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 24.07.2018р.

Головуючий (суддя-доповідач) О.В. Стойка

Судді І.В. Зубченко

ОСОБА_3