Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/198/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Мельничук Д.М., представник за довіреністю від 13.02.2018р,

від відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" (м.Херсон)

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (смт.Новогуйвинське, Житомирський район, Житомирська область)

про стягнення 379911,71грн (згідно із заявою про зменшення позовних вимог).

Судове засідання проводилось в режимі відеоконференції з Господарським судом Херсонської області.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" звернулося до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" про стягнення 1241580,02грн, з яких: 1171311,37грн основного боргу, 52841,80грн пені, 12568,71грн інфляційних втрат, 4858,14грн 3% річних, а також судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.03.2018р зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Розгляд даної справи в підготовчому провадженні неодноразово відкладався, зокрема ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.05.2018р продовжено строк підготовчого провадження та повідомлено сторони про оголошення в судовому засіданні перерви до 23.05.2018р.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.05.2018р закрито підготовче провадження та призначено справу №906/198/18 до судового розгляду по суті на 14.06.2018р. Розгляд справи здійснюється з урахуванням поданих змін про стягнення з відповідача: 304236,68грн основного боргу з попередньої оплати, 44505,81грн пені, 23036,56грн інфляційних втрат, 8132,66грн - 3% річних, а також 18623,70грн судових витрат.

Судове засідання, призначене на 14.06.2018р, не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Кравець С.Г. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.06.2018р призначено судове засідання на 11.07.2018р.

10.07.2018р на адресу суду від представника відповідача надійшла заява, якій останній просив відкласти розгляд справи у зв'язку з його зайнятістю в іншій справі. Також в заяві представник відповідача просив у позові відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні 11.07.2018р представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, з підстав вказаних у позовній заяві. Надав пояснення щодо строків здійснення попередньої оплати відповідачем та вказав, що відповідач порушив строки здійснення попередньої оплати. Позивач просив стягнути з відповідача 304236,68грн основного боргу з попередньої оплати, 44505,81грн пені, 23036,56грн інфляційних втрат, 8132,66грн - 3% річних, а також 18623,70грн судових витрат.

Судом розглянуто заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи та відхилено з огляду на таке.

Метою судового представництва є необхідність забезпечення реалізації процесуальних прав осіб, які беруть участь у справі. Про призначення справи до розгляду відповідач був повідомлений завчасно, тобто, мав час та можливість і для вибору представника своїх інтересів під час розгляду справи, і для реалізації своїх прав як відповідача по справі.

Суд зауважує, що відповідач виклав свої заперечення щодо позову у письмовому відзиві від 11.04.2018р на позов та надав відповідні письмові докази у спростування позовних вимог ТОВ "Механічний завод", які досліджені судом.

При цьому, відсутність представника відповідача, відповідно до ст.202 ГПК України, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи при розгляді справи по суті. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ч.2 ст.42 ГПК України, учасники справи зобов'язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідно до частини 2 статті 195 ГПК України передбачено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, з огляду на те, що явка представників сторін в засідання суду обов'язковою не визнавалася, господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача, за наявними у ній матеріалами, у відповідності до ст.195 ГПК України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, 02.10.2017р між Товариством з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" (постачальник/позивач) та Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (покупець/відповідач) укладено договір №375 (далі - договір) (а.с.17-21).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.1.1. договору, постачальник зобов'язується виготовити та передати у власність, а покупець - прийняти й оплатити продукцію, вказану у специфікаціях, надалі - "Продукція", на умовах та в строки, передбачені договором.

Відповідно до пункту 1.3. договору продукція, яка поставляється постачальником, придбавається та використовується покупцем на виконання останнім умов договорів укладених з Міністерством оборони України на 2017 рік, для проведення відповідного виду ремонту військової техніки.

Кількість, ціна та номенклатура продукції вказується у специфікаціях, що є невід'ємною частиною договору (пункт 2.1. договору).

Згідно з п.2.2 договору якість, комплектація, пакування й маркування продукції повинні відповідати нормам, чинним стандартам (ТУ, ДСТУ, технічній документації) для даного виду продукції. Постачальник гарантує, що продукція, яка є предметом поставки за договором, придатна для використання за призначенням та повністю відповідає умовам Договору, щодо якості та номенклатури.

Відповідно до пункту 2.4. договору якість продукції, що є предметом договору перевіряється Відділом технічного контролю покупця, що підтверджується Актом вхідного контролю, на кожну окрему партію Продукції.

У разі виявлення недоліків під час приймання продукції по якості, номенклатури, комплектності, умовам договору, постачальник здійснює заміну продукції на таку, що відповідає вимогам договору, упродовж 30 календарних днів, з моменту отримання від покупця відповідної вимоги. Продукція відносно якої проводиться заміна вважається не поставленою. Витрати по заміні продукції здійснюються власними силами та за власний рахунок постачальника, в тому числі витрати пов'язані з транспортуванням продукції (пункт 2.5. договору).

За приписами пункту 3.1. договору поставка продукції здійснюється силами та за рахунок постачальника, можливо через перевізника на склад в місці знаходження покупця (або на інших умовах, обговорених сторонами), в строки/терміни встановлені сторонами у відповідній специфікації. Моментом поставки кожної окремої партії продукції та передача її покупцю є дата підписання сторонами видаткової накладної.

Згідно з п.3.2. договору постачання продукції здійснюється партіями. Асортимент та кількість кожної партії повинні відповідати продукції, визначеної специфікацією. Постачальник зобов'язаний повідомити покупця про прогнозовану дату поставки продукції не пізніше 3 (трьох) днів до дати поставки.

Відповідно до пункту 3.3. договору право власності на продукцію переходить до покупця з моменту підписання представниками сторін видаткової накладної.

Оплата покупцем продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізитів іншого рахунка) (пункт 5.1 договору).

Відповідно до пункту 5.2. договору, покупець здійснює оплату продукції шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Порядок, строки оплати та ціна встановлюється сторонами в відповідній специфікації.

Згідно з пунктом 6.1. договору, постачальник зобов'язаний поставити продукцію, яка є предметом договору, в строки та на умовах визначених договором, а також інших документів, які є його невід'ємною частиною.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від зобов'язань та відповідальності за порушення зобов'язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії договору (пункт 10.5 договору).

До договору №375 сторонами 02.10.2017р було підписано додаток №1 - Специфікацію №1, згідно пункту 1, якої сторони домовились, що постачання та оплата продукції здійснюється сторонами за цінами та на умовах даної специфікації: Заготовка Котла, кр. №765-06 сб-31ЗСБ в кількості 10 штук за ціною 284960,00грн (а.с.22).

28.12.2017р до договору №375 від 02.10.2017р сторонами було укладено додаткову угоду №1 (а.с.23).

Пунктом 1.1 вказаної додаткової угоди сторони домовились продовжити дію договору №375 від 02.10.2017 року на термін до 31.12.2018 року.

Відповідно до п.1.2 додаткової угоди від 28.12.2017р, дана додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року. Закінчення строку дії додаткової угоди не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов'язань (у тому числі гарантійних) за даним договором.

30.01.2018р до договору №375 та додаткової угоди №1, сторонами було підписано Специфікацію №1, згідно пункту 1 якої, постачання та оплата продукції здійснюється сторонами в термін та за цінами на умовах даної Специфікації: найменування продукції - заготовка котла 765-06сб-313СБ у кількості 62 штук на загальну суму 1886267,66грн(а.с.24).

Пунктом 2 вказаної специфікації, сторони визначили, що ціна продукції зазначеної в специфікації складає один мільйон вісімсот вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят сім, 66 грн. в тому числі ПДВ - 20%

Постачання продукції здійснюється партіями, власними силами та за рахунок постачальника на адресу покупця (Житомирська область, смт.Новогуйвинське. вул.Дружби народів, 1 (п.3 специфікації №1 від 30.01.2018р).

Відповідно до пункту 4 вказаної специфікації сторони погодили, умови оплати за продукцію наступним чином:

- передплата 50% загальної суми за продукцію, визначеної у специфікації перераховується на рахунок постачальника упродовж трьох банківських днів з дня виставлення рахунку постачальником;

- остаточний платіж здійснюється за кожну відвантажену кількість продукції в розмірі, що дорівнює різниці між її вартістю та проведеною замовником попередньою оплатою, упродовж 30 банківських днів після постачання продукції згідно з графіком постачання і проходження вхідного контролю на ДП "ЖБТЗ".

30.01.2018р до договору №375 та додаткової угоди №1, сторонами було підписано Специфікацію №2, згідно пункту 1 якої, постачання та оплата продукції здійснюється сторонами в термін та за цінами на умовах даної специфікації: найменування продукції - металоконструкція сидіння водія 765-18-сб177М у кількості 10 штук та металоконструкція сидіння командира 765-18-сб163М у кількості 10 штук на загальну суму 906779,70грн (разом з ПДВ) (а.с.25).

Пунктом 2 вказаної специфікації, сторони визначили, що ціна продукції зазначеної в специфікації складає дев'ятсот шість тисяч сімсот сімдесят дев'ять, 70грн. в тому числі ПДВ - 20%.

Відповідно до п.3 специфікації, постачання продукції здійснюється партіями, власними силами та за рахунок постачальника на адресу покупця (Житомирська обл. смт. Новогуйвинське, вул. Дружби Народів 1).

Умови оплати за продукцію:

- передплата 50% загальної суми за продукцію, визначеної у специфікації перераховується на рахунок постачальника упродовж трьох банківських днів з дня виставлення рахунку постачальником;

- остаточний платіж здійснюється за кожну відвантажену кількість продукції в розмірі, що дорівнює різниці між її вартістю та проведеною замовником попередньою оплатою, упродовж 30 банківських днів після постачання продукції згідно з графіком постачання і проходження вхідного контролю на ДП "ЖБТЗ" (п. 4 специфікації №2).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що на виконання зобов'язань за договором №375, ним було виставлено відповідачу рахунок №0000032 від 25.01.2018р на оплату продукції згідно специфікації №2 від 30.01.2018р на загальну суму 906779,70грн (сума попередньої оплати за яким складає 50% - 453389,85грн), а також рахунок №0000031 від 30.01.2018р на оплату продукції згідно специфікації №1 від 30.01.2018р на загальну суму 1886267,66грн (сума попередньої оплати за яким складає 50% - 943133,83грн). Посилається, що строк виконання відповідачем зобов'язань щодо передоплати 50% загальної суми за продукцію, визначеної у специфікаціях настав 30.01.2018р та 02.02.2018р, відповідно. Однак, як вказує позивач, відповідачем зобов'язання по попередній оплаті виконано не було у зв'язку з чим, позивач звернувся з позовом у даній справі.

Частиною 1 статті 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як уже зазначалось, в специфікаціях №1 та №2 від 30.01.2018р сторони погодили умови оплати за продукцію, а саме: передплата 50% загальної суми за продукцію, визначеної у специфікації перераховується на рахунок постачальника упродовж трьох банківських днів з дня виставлення рахунку постачальником.

Отже, за змістом погоджених домовленостей, умовою для здійснення відповідачем попередньої оплати в розмірі 50% загальної суми за продукцію, є виставлення постачальником (позивачем) відповідачу рахунку.

Позивач надав до матеріалів справи рахунок №0000032 від 25.01.2018р на загальну суму 906779,70грн, найменування продукції: металоконструкція сидінь (50% - 453389,85грн), а також рахунок №0000031 від 30.01.2018р на загальну суму 1886267,66грн, найменування продукції: заготовка котла (50% - 943133,83грн).

Відповідач у відзиві на позов посилається на те, що ДП "Житомирський бронетанковий завод" не отримувало рахунки №0000032 від 25.01.2018р та №0000031 від 30.01.2018р. Вказує, що враховуючи фактичні обставини, позивач 29.01.2018р уже поставив партію продукції, а рахунок відповідно до позовної заяви, про проведення попередньої оплати датовано наступним днем - 30.01.2018р, тобто поставивши продукцію 29.01.2018р та не надавши рахунок на попередню оплату, позивач ініціював регулювання оплати без здійснення попередньої оплати.

На підтвердження виставлення відповідачу рахунків №0000032 від 25.01.2018р та №0000031 від 30.01.2018р, позивач вказує, що ним були надіслані рахунки 25.01.2018р на електронну адресу відповідача: , вкладенням яких були вищезазначені рахунки (т.1,а.с.216-220).

Оцінюючи подані позивачем докази виставлення відповідачу рахунків на оплату продукції, суд враховує таке.

В пункті 10 укладеного договору №375 від 02.10.2017р сторони погодили, що усе листування, пересилання документів, повідомлень, заяв і претензій, пов'язаних з виконанням даного договору, або що випливають із нього, повинні направлятися сторонам безпосередньо на адреси зазначені в даному договорі, у відповідності з порядком, установленим чинним законодавством і даним договором.

Пункт 10.11 договору передбачає, що договір, заявки, зміни та доповнення до договору, отримані за допомогою факсимільного та електронного зв'язку (електронною поштою) мають таку ж юридичну силу, що й оригінали до моменту обміну сторін оригіналами. Сторони зобов'язуються обмінятися оригінальними примірниками цих документів за винятком заявок.

У пункті 11 договору вказані реквізити сторін. Зокрема, покупець: ДП "Житомирський бронетанковий завод", смт.Новогуйвинське Житомирського району, вул.Дружби народів, 1; тел (0412) 418855, код за , р/р 1478 в ФЖОУ АТ "Ощадбанк", платник податку на прибуток підприємств на загальних умовах свідоцтво №200035267 ІПН 80.

Зі змісту наведеного пункту 11 договору вбачається, що в ньому зазначена лише поштова адреса відповідача та номер телефону підприємства. Адреси електронної пошти ні договір №375, ні додаткова угода до нього, ні специфікації не містять.

В ході розгляду справи, представник відповідача пояснював, що на офіційну електронну адресу ДП "Житомирський бронетанковий завод" від позивача рахунки на оплату не надходили, а хто є адресатом за електронною адресою: , йому невідомо.

Слід зазначити, що на першій сторінці відзиву на позовну заяву, в реквізитах ДП "Житомирський бронетанковий завод" зазначено, у тому числі, офіційний е-mail відповідача: , web: zhbtz.com (а.с.99). Аналогічна електронна адреса ДП "Житомирський бронетанковий завод" міститься у інших документах відповідача.

Таку ж електронну адресу ДП "Житомирський бронетанковий завод" позивач вказує і на першій сторінці позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 5, 209).

Однак, згідно скрін сторінки електронної пошти (а.с.216), електронний лист з темою "рахунки на продукцію" надсилався на електронну адресу , яка є відмінною від офіційної адреси ДП "Житомирський бронетанковий завод". Крім цього, зазначена скрін сторінка електронної пошти в графі "отправлено" містить дату 25.01.2018р, тоді як рахунок №0000031 датований 30.01.2018р, тобто рахунок виписано пізніше ніж те, коли він надсилався. А рахунок №0000032 від 25.01.2018р виписано раніше, ніж між сторонами підписано специфікацію №2 від 30.01.2018р, в якій сторони погодили передоплату товару, тобто станом на 25.01.2018р у відповідача ще не існувало обов'язку здійснювати попередню оплату продукції після виставлення рахунку. Посилання позивача на електронний лист від "agent7", датований 18.04.2018р, з проханням вказати посаду та ПІБ, в якому зазначено: "ОСОБА_2, економіст з матеріально-технічного забезпечення ВМТЗ", судом оцінюються критично з огляду на відсутність в матеріалах справи відомостей про те, що вказана особа є працівником відповідача та була уповноважена на отримання рахунків від позивача.

З огляду вище викладені, встановлені обставини у їх сукупності, надані позивачем докази надіслання відповідачу вищезазначених рахунків суд не розцінює як належні.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (ч.1 ст.79 ГПК України).

Доказів виставлення відповідачу рахунків на оплату товару, відповідно до специфікацій №1 та №2 від 30.01.2018р позивачем не надано.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено обставин неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання щодо внесення попередньої оплати в розмірі 50% за рахунками №0000032 від 25.01.2018р та №0000031 від 30.01.2018р.

При цьому, судом встановлено, що як вбачається з накладної №0000010 від 29.01.2018р позивачем поставлено продукцію на суму 456355,08грн (а.с.121), тобто ще до того як сторони погодили оплату продукції на умовах попередньої оплати та раніше дати, ніж зазначена в рахунку №0000031 від 30.01.2018р.

Абзацом 2 частини 1 статті 693 ЦК України передбачено, що у разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст.538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання; при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту; сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону; у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі; якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

З аналізу змісту вищевказаних норм вбачається, що якщо передплата здійснена не була, продавець має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Проте такими правами позивач не скористався. Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що позивач здійснював поставку продукції без отримання від відповідача попередньої оплати, тобто такими діями сторони фактично змінили умови договору в частині поставки продукції на умовах попередньої оплати, погодженої у специфікаціях №1 та №2 від 30.01.2018р. Так, згідно поданих до матеріалів справи доказів, на виконання умов договору №375, позивачем було поставлено відповідачу:

- заготовки котлів за специфікацією №1 від 30.01.2018р, що підтверджується накладними: №0000010 від 29.01.2018р, №0000033 від 26.02.2018р, №0000050 від 28.03.2018р, №0000063 від 17.04.2018р, №0000072 від 27.04.2018р (а.с.117, 119, 121, 168, 215) на загальну суму 1916691,34грн;

- металоконструкції сидіння за специфікацією №2 від 30.01.2018р, що підтверджується накладними: №0000019 від 06.02.2018р, 0000032 від 26.02.2018р, №0000043 від 16.03.2018р (а.с.125, 130, 132) загальну суму 906779,63грн.

Загальна сума усіх накладних складає 2823470,97грн.

Відповідно до пункту 2.4. договору якість продукції, що є предметом договору перевіряється Відділом технічного контролю покупця, що підтверджується Актом вхідного контролю, на кожну окрему партію Продукції.

Судом встановлено, що у відповідності до умов п.4 специфікацій №1 та №2 до договору №375, на кожну партію продукції відповідачем комісійно складався акт вхідного контролю. Так, відповідачем було складено за специфікацією №1:

- 01.02.2018р акт вхідного контролю №99, згідно якого майно за накладною №0000010 від 29.01.2018р придатне до подальшого використання за призначенням окрім, заготовки котла 765-06-сб313СБ зав.№МЗ1136, яка відноситься до браку та підлягає поверненню постачальнику для заміни (а.с.120);

- 13.03.2018р акт вхідного контролю №250, майно за накладною №0000033 від 26.02.2018р придатне до подальшого використання за призначенням(а.с.118);

- 06.04.2018р акт вхідного контролю №419, майно за накладною №00000350 від 28.03.2018р придатне до подальшого використання за призначенням (а.с.188);

- 25.04.2018р акт вхідного контролю №503, майно за накладною №0000063 від 17.04.2018р придатне до подальшого використання за призначенням(а.с.169);

А також за Специфікацією №2, відповідно:

- 15.02.2018р акт вхідного контролю №158, майно за накладною №0000019 від 06.02.2018р придатне до подальшого використання за призначенням(а.с.131);

- 13.03.2018р акт вхідного контролю №262, майно за накладною №0000032 від 26.02.2018р придатне до подальшого використання за призначенням, окрім металоконструкції сидіння 765-18-сб163 М в кількості 1 штуки зав. №МЗ 031 та металоконструкцій сидіння 765-18-сб163 М в кількості 2 штук зав. №МЗ 030, МЗ 032 - підлягають поверненню постачальнику для доопрацювання (а.с.126-127);

- 27.03.2018р акт вхідного контролю №381, майно за накладною №0000043 від 16.03.2018р придатне до подальшого використання за призначенням, окрім металоконструкцій сидіння 765-18-сб177М в кількості 2 штуки зав. №МЗ 033, МЗ 035 - підлягають поверненню постачальнику для доопрацювання (а.с.124).

Відповідно до ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов'язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Сторонами до матеріалів справи не надано доказів заміни продукції за актами вхідного контролю на таку, що відповідає умовам договору.

Судом встановлено, що згідно поданих сторонами до матеріалів справи доказів, відповідачем проведено розрахунку за поставлену позивачем продукцію, зокрема:

- за специфікацією №1 - заготовки котлів на загальну суму 1277794,23грн (платіжні доручення №1755 від 22.03.2018р, №1948 від 03.04.2018р, №2354 від 04.05.2018р);

- за специфікацією №2 - металоконструкції сидіння на загальну суму 792834,74грн (платіжні доручення №1620 від 14.03.2018р, №1621 від 14.03.2018р, №1951 від 04.04.2018р, №1952 від 04.04.2018р) (а.с.110-115,214).

Загальна сума проведених проплат складає 2070628,97грн.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов'язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець, у свою чергу, набуває право вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов'язаний здійснити його оплату.

Якщо договором поставки встановлено порядок висловлення зауважень щодо некомплектності, якості або відсутності супровідних документів на продукцію, то лише дотримання цього порядку надає покупцю право не оплачувати продукцію до моменту виправлення постачальником виявлених недоліків.

За умовами п. 2.5 договору, у разі виявлення недоліків під час приймання продукції по якості, номенклатури, комплектності, умовам договору, постачальник здійснює заміну продукції на таку, що відповідає вимогам договору, упродовж 30 календарних днів, з моменту отримання від покупця відповідної вимоги. Продукція відносно якої проводиться заміна вважається не поставленою. Витрати по заміні продукції здійснюються власними силами та за власний рахунок постачальника, в тому числі витрати пов'язані з транспортуванням продукції.

Таким чином, відповідач вправі неоплачувати товар до здійснення позивачем заміни продукції на таку, що відповідає вимогам договору.

З огляду на наведене, відповідно до умов договору та норм чинного законодавства, строк оплати продукції, за накладними в яких актами вхідного контролю виявляли продукцію, що містила брак, настає після усунення недоліків та заміни такої продукції позивачем.

Водночас, за змістом позовних вимог викладених у позовній заяві (а.с. 5-9) та заяві про збільшення позовних вимог в частині стягнення неустойки та зменшення позовних вимог в частині стягнення передоплати (а.с.209 -213), заяві про зменшення позовних вимог (а.с.224), яка прийнята судом до розгляду, позивач фактично просить стягнути попередню оплату в сумі 304236,68грн визначивши її, заборгованістю. При цьому, оскільки, як вище встановлено судом, позивачем не доведено факт виставлення відповідачу рахунків, з яким пов'язано обов'язок відповідача здійснити передоплату в розмірі 50% від загальної суми продукції, та в процесі виконання умов договору сторони своїми діями змінили умови договору, зокрема щодо поставки позивачем відповідачу продукції без отримання від відповідача передоплати, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості з попередньої оплати. У задоволенні позову в цій частині суд відмовляє.

Крім того, у зв'язку з порушенням строку проведення розрахунків, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 44505,81грн, 23036,56грн інфляційних та 8132,66грн 3% річних, які як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с.210-213), нараховані на суму попередньої оплати.

Оскільки вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних є похідними від вимог про стягнення заборгованості з попередньої оплати та обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині здійснення попередньої оплати, що в даному випадку не доведено, у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача 304236,68грн заборгованості з попередньої оплати, 44505,81грн пені, 23036,56грн інфляційних втрат, 8132,66грн 3% річних, у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, а тому суд відмовляє в їх задоволенні у повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 17.07.18

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек. з пов.)