РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2018Справа № 910/4585/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес»

про стягнення 35 950,27 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Українець Т.А. - представник (довіреність № 1195 від 20.09.2017),

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2018 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (далі - ПрАТ «СК «Юнівес», відповідач) про стягнення 35 950,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ № 115615 від 30.03.2017, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Цивільно-правова відповідальність особи, з вини якої трапилась ДТП, була застрахована відповідачем - ПрАТ «СК «Юнівес». У зв'язку з цим позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 35 950,27 грн. у судовому порядку.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.04.2018 відкрито провадження у справі № 910/4585/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.05.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2018 викликано відповідача - ПрАТ «СК «Юнівес» у судове засідання, призначене на 12.06.2018.

12.06.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані позивачем пояснення щодо обов'язку звернутись до відповідача, як страховика особи, винної у скоєнні ДТП, з відповідною заявою про настання страхової події в порядку ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У вказаних поясненнях позивач, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 3-165гс14, зазначив, що до ПрАТ «СК «ПЗУ», як нового кредитора, такий обов'язок не перейшов і не міг перейти, оскільки для останнього відповідач не є страховиком в розумінні приписів ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.06.2018 повідомлено відповідача - ПрАТ «СК «Юнівес» про судове засідання, призначене на 21.06.2018.

21.06.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, у відповідача були відсутні документи, необхідні для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, тому відповідач вважав, що права позивача не порушені. Крім того, відповідач вказав, що у матеріалах справи відсутній висновок про оцінку шкоди, завданої страхувальнику позивача внаслідок пошкодження його автомобіля в ДТП. Враховуючи викладене, відповідач вважав вимоги позивача недоведеними та просив у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 21.06.2018 судом була оголошена перерва до 26.06.2018.

У судовому засіданні 26.06.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та правомірними, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 26.06.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

30.03.2017 між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронний холдинг» (далі - ТОВ «Охоронний холдинг», страхувальник, вигодонабувач) був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ № 115615 (далі - договір добровільного страхування), згідно з умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_1.

30.05.2017 у м. Києві на виїзді з проспекту Героїв Сталінграду на проспект Степана Бандери трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля марки Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22.06.2017 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.

31.05.2017 ТОВ «Охоронний холдинг» звернулось до позивача з заявою про настання страхового випадку (№ справи UA010), в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування на користь СТО - товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп Мотор» (далі - ТОВ «Олімп Мотор», СТО).

На підставі рахунку-фактури СТО № О від 02.06.2017 позивачем був складений страховий акт № UA010/L02/01 від 26.07.2017 на суму страхового відшкодування - 35 950,27 грн.

Судом встановлено, що позивач сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 35 950,27 грн. на користь СТО - ТОВ «Олімп Мотор», що підтверджується платіжними дорученнями № 23970 від 27.07.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП була застрахована у відповідача - ПрАТ «СК «Юнівес» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 4793323 з лімітом відповідальності по майну 100 000,00 грн. та франшизою 0,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Разом з тим, за приписами пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2018 по справі № 910/7449/17, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов'язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов'язаннях: у деліктному зобов'язанні винуватця; у зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого, як кредитора, переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора, як сторони, у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб'єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Судом встановлено, що позивач, сплативши страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не звертався до відповідача з заявою про настання страхового випадку та вимогою відшкодувати сплачену ним страхову виплату в розмірі 35 950,27 грн. Водночас, на момент розгляду та вирішення даного спору по суті однорічний строк, встановлений положеннями ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для такого звернення, сплив.

За таких обставин, враховуючи наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.07.2018.

Суддя О.Г. Удалова