ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2018 Справа № 917/343/18

м. Полтава

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до Товариства з обмеженою відповідальністю Кременчукгаз-постачання, пров. Героїв Бресту, 46, м. Кременчук, Полтавська область, 39601

про стягнення 758 666,90 грн.

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 14-127 від 22.06.2018 року;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 1225-17 від 26.12.2017 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 17.07.2018 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено представників сторін про дату складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 19.07.2018 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача коштів в сумі 758 666,90 грн., з яких: 707 575,28 грн. пені та 51 091,62 грн. 3% річних, нарахованих в звязку з несвоєчасною оплатою за договором на купівлю-продаж природного газу № 16-139-Н від 30.12.2015 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач порушив умови господарського зобовязання в частині термінів оплати за договором на купівлю-продаж природного газу № 16-139-Н від 30.12.2015 року, внаслідок чого позивач нарахував відповідачу пеню та 3% річних.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві (т. 1, а.с. 59-250, т. 2, а.с. 1-20), додаткових поясненнях до відзиву (т. 2 а.с. 33-46), запереченнях (т. 2, а.с. 58-70) та письмових поясненнях (т. 2, а.с. 75-108 ), посилаючись на те, що розрахунки за отриманий газ здійснювались на підставі спільних протокольних рішень за спеціально визначеною державою процедурою, у порядку та на умовах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року, внаслідок чого змінився порядок і строки виконання боржником грошових зобовязань. До відзиву позивач долучив засвідчені копії спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України № 694 від 19.02.2016 року, № 695 від 19.02.2016 року, № 1007 від 18.03.2016 року, № 1008 від 18.03.2016 року, № 1291 від 19.04.2016 року; № 1293 від 19.04.2016 року; № 1540 від 19.05.2016 року; № 1541 від 19.05.2016 року; № 1768 від 17.06.2016 року; № 1770 від 17.06.2016 року; № 1878 від 19.07.2016 року; № 1879 від 19.07.2016 року; № 2089 від 11.08.2016 року; № 2090 від 11.08.2016 року; № 2335 від 16.09.2016 року; № 2513 від 19.10.2016 року; № 2515 від 19.10.2016 року.

При цьому, відповідач не заперечує, що зазначені в розрахунку позовних вимог, доданому до позовної заяви дати та суми перерахувань грошових коштів з розподільчого рахунку Покупця співпадають з даними бухгалтерського обліку ТОВ Кременчукгаз-постачання".

Позивач у відповіді на відзив (т. 2, а.с. 27-32) не погоджується із позицією відповідача, викладеною у відзиві, з огляду на те, що оплату заборгованості за газ у спірному періоді відповідач здійснював не лише на підставі спільних протокольних рішень, але й власними коштами, при цьому нарахування пені та 3% річних, що є предметом стягнення в даній справі, здійснювалося позивачем лише на суму заборгованості, яка сплачувалася відповідачем власними коштами. На суми, що були сплачені в порядку спільних протокольних рішень позивач не здійснював нарахування вказаних санкцій.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Товариством з обмеженою відповідальністю Кременчукгаз-постачання укладено договір купівлі-продажу природного газу № 16-139-Н від 30.12.2015 року (далі - Договір, т. 1, а.с. 17-21), за умовами якого позивач (продавець) зобовязався передати у власність відповідача (покупця) природний газ, а покупець зобовязався прийняти газ на умовах договору.

В період дії Договору сторони уклали додаткові угоди № 1 - № 4 до нього (т. 1, а.с. 22-27).

Пунктом 2.1 зазначеного Договору (в редакції додаткової угоди № 4, т. 1, а.с. 26-27) встановлено, що продавець передає покупцю у період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2016 року газ обсягом до 78 064,731 тис. куб. м.

Згідно п. 3.3 цього Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання умов укладеного Договору, позивач в період з січня-вересня 2016 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 392 894 547,81 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за ці періоди (т. 1, а.с. 28-36), та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 6.1 Договору, оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа, наступного за місяцем реалізації газу (в редакції додаткової угоди № 3 від 31.03.2016року, т. 1, а.с. 24-25).

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

За п. 6.2 Договору, за наявності заборгованості у покупця за цим договором, продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Оплату за газ, отриманий в період січня вересня 2016 року, відповідач провів в повному обсязі на суму 392 894 547,81 грн., що підтверджується випискою позивача щодо надходження коштів від ТОВ Кременчукгаз-постачання за період з 01.01.2016-30.10.2016 р.р. (т. 1, а.с. 38-47).

При цьому, як вбачається з наданої позивачем виписки, погашення заборгованості за отриманий газ проводилось відповідачем як самостійно, так і за спільними протокольними рішеннями у відповідності до механізму взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20.

За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 7.1 Договору).

За п. 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день простроченого платежу.

Посилаючись на приведений пункт договору, позивач заявив до стягнення 707 575,28 грн. пені.

Із посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення з відповідача 51 091,62 грн. 3% річних прострочення виконання грошового зобовязання.

Приймаючи рішення суд виходив із наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обовязку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобовязань з оплати переданого газу.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір купівлі-продажу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 664 ЦК, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом взято до уваги, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005 року № 20, Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Департамент фінансів Полтавської облдержадміністрації, ТОВ Кременчукгаз-постачання та НАК Нафтогаз України в період лютого 2016 року жовтня 2016 року підписали спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, зокрема:

- спільне протокольне рішення № 694 від 19.02.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 42 789 347,90 грн.;

- спільне протокольне рішення № 695 від 19.02.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 14 976 587,73 грн.;

- спільне протокольне рішення № 1007 від 18.03.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 41 007 217,84 грн.;

- спільне протокольне рішення № 1008 від 18.03.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 21 138 496,63 грн.;

- спільне протокольне рішення № 1291 від 19.04.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 19 158 646,26 грн.;

- спільне протокольне рішення № 1293 від 19.04.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 41 595 012,06 грн.;

- спільне протокольне рішення № 1540 від 19.05.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 11 799 404,24 грн.;

- спільне протокольне рішення № 1541 від 19.05.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 20 834 879,26 грн.;

- спільне протокольне рішення № 1768 від 17.06.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 5 079 931,02 грн.;

- спільне протокольне рішення № 1770 від 17.06.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 7 922 418,46 грн.;

- спільне протокольне рішення № 1878 від 19.07.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 1 362 069,35 грн.;

- спільне протокольне рішення № 1879 від 19.07.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 3 259 031,06 грн.;

- спільне протокольне рішення № 2089 від 11.08.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 5 332 748,07 грн.;

- спільне протокольне рішення № 2090 від 11.08.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 7 552 320,97 грн.;

- спільне протокольне рішення № 2335 від 16.09.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 1 600 000,00 грн.;

- спільне протокольне рішення № 2513 від 19.10.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 4 500 000,00 грн.;

- спільне протокольне рішення № 2515 від 19.10.2016 року про організацію взаєморозрахунків на суму 4 540 000,00 грн.

Відповідно до розділу 2 всіх зазначених протокольних рішень, кожна із сторін зобов'язувалася перерахувати передбачену суму коштів наступній стороні, а п. 5.3 розділу 5 передбачено, що відповідне спільне протокольне рішення є чинним лише у разі проведення відповідного фінансування.

Таким чином, за наданим розрахунком, вартість спожитого відповідачем природного газу в січні 2016 р. склала 89 716 882,85 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (т. 1, а.с. 28), в той час як за спільними протокольними рішеннями №№ 694, 695 від 19.02.2016 року про організацію взаєморозрахунків (т. 1, а.с. 75-84) за цей же період було сплачено позивачу 57 765 935,63 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільних протокольних рішень.

Вартість спожитого відповідачем природного газу в лютому 2016р. склала 83 202 351,05 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (т. 1, а.с. 29), в той час як за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків №№ 1007, 1008 від 18.03.2016 року (т. 1, а.с. 85-94) за цей же період було сплачено позивачу 62 145 714,47 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільних протокольних рішень.

Вартість спожитого відповідачем природного газу в березні 2016р. склала 90 145 970,74 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (т. 1, а.с. 30), в той час як за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків №№ 1291, 1293 від 19.04.2016 року (т. 1, а.с. 95-104) за цей же період було сплачено позивачу 60 753 658,32 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільних протокольних рішень.

Вартість спожитого відповідачем природного газу у квітні 2016р. склала 44 964 832,33 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (т. 1, а.с. 31), в той час як за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків №№ 1540, 1541 від 19.05.2016 року (т. 1, а.с. 105-114) за цей же період було сплачено позивачу 32 634 283,50 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільних протокольних рішень.

Вартість спожитого відповідачем природного газу у травні 2016р. склала 21 624 519,98 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (т. 1, а.с. 32), в той час як за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків №№ 1768, 1770 від 17.06.2016 року (т. 1, а.с. 115-124) за цей же період було сплачено позивачу 13 002 349,48 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільних протокольних рішень.

Вартість спожитого відповідачем природного газу у червні 2016р. склала 14 245 533,44 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (т. 1, а.с. 33), в той час як за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків №№ 1878, 1879 від 19.07.2016 року (т. 1, а.с. 125-134) за цей же період було сплачено позивачу 4 621 100,41 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільних протокольних рішень.

Вартість спожитого відповідачем природного газу у липні 2016р. склала 13 548 316,76 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (т. 1, а.с. 34), в той час як за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків №№ 2089, 2090 від 11.08.2016 року (т. 1, а.с. 135-144) за цей же період було сплачено позивачу 12 885 069,04 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільних протокольних рішень.

Вартість спожитого відповідачем природного газу у серпні 2016р. склала 13 080 001,37 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (т. 1, а.с. 35), в той час як за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків № 2335 від 16.09.2016 року (т. 1, а.с. 145-149) за цей же період було сплачено позивачу 1 600,000,00 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільного протокольного рішення.

Вартість спожитого відповідачем природного газу у вересні 2016р. склала 22 366 139,329 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (т. 1, а.с. 36), в той час як за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків №№ 2513, 2515 від 19.10.2016 року (т. 1, а.с. 150-159) за цей же період було сплачено позивачу 9 040 000,00 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільних протокольних рішень.

Про фактичну сплату відповідачем на користь позивача грошових коштів, розмір яких було визначено вказаними протокольними рішеннями, свідчать копії платіжних доручень відповідача, додані до відзиву на позов (том 1, а.с.160-168).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представниками сторін в судових засіданнях, відповідач оплату за отриманий природний газ за Договором здійснював із порушенням термінів, встановлених умовами договору, остаточний розрахунок за поставлений позивачем газ в період січня-вересня 2016 року здійснив 14.11.2016 року.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

За п. 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день простроченого платежу.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 707 575,28 грн. пені, передбаченої договором та 51 091,62 грн. 3 % річних, нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за період з 25.02.2016 року по 13.11.2016 року.

При перевірці правильності здійсненого позивачем розрахунку пені (том 1, а.с.11-16) судом встановлено, що позивач не в повному обсязі врахував суму коштів, що надійшла в рахунок оплати за зобовязаннями січня 2016 року за спільними протокольними рішеннями №№ 694, 695 від 19.02.2016 року.

Так, у вказаному розрахунку (том1, а.с.11) позивачем відображено надходження 29.03.2016р. фактичної оплати в розмірі 36 067 491,68 грн. з приміткою «ПКМУ 20», що згідно усних пояснень представника позивача, наданих суду, означає відображення та врахування позивачем надходження коштів відповідно до спільних протокольних рішень, укладених на підставі постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005 року № 20.

Суд звертає увагу, що механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу, визначено вказаним Порядком від 11.05.2005 № 20, згідно з яким держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг - а саме, витрат на придбання природного газу у гарантованого постачальника, його транспортування магістральними та внутрішньопромисловими газопроводами, переміщення розподільними газопроводами. Тобто, державою офіційно визнається неможливість підприємства ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Як було встановлено судом, спільними протокольними рішеннями №№ 694, 695 від 19.02.2016 року (том 1, а.с.75-79, 80-84) було передбачено перерахування ТОВ Кременчукгаз-постачання на користь НАК Нафтогаз України коштів в сумі відповідно 42 789 347,90 грн. та 14 976 587,73 грн. за договором №16-139-Н від 30.12.2015р., всього на загальну суму 57 765 935,63 грн. Про фактичне перерахування відповідачем зазначених грошових сум на виконання прийнятих протокольних рішень свідчать надані відповідачем копії платіжних доручень № 41 від 29.03.2016р. на сплату 42 789 347,90 грн. та № 42 від 29.03.2016р. на сплату 14 976 587,73 грн. (том 1,а.с. 160).

При цьому, суд звертає увагу, що вказані вище спільні протокольні рішення містять в собі домовленість сторін щодо погашення заборгованості по пільгам та субсидіям за природний газ станом на 01.02.2016р., тобто за газ, спожитий пільговими категоріями населення саме в січні 2016 року, про що свідчать зведені реєстри актів звіряння стосовно відповідних пільг та субсидій, які додані до спільних протокольних рішень №№ 694, 695 від 19.02.2016 року (том 1, а.с.79,84).

Також суд звертає увагу, що в п.2.1 договору №16-139-Н від 30.12.2015р. передбачено, що облік обсягів поставки природного газу здійснюється щомісячно, і, відповідно, покупцем здійснюється остаточний розрахунок за газ, спожитий на протязі календарного місяця, в строк до 25 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу (п.6.1 договору). В той же час, станом на момент підписання зазначених спільних протокольних рішень від 19.02.2016 року наступний розрахунковий період (лютий 2016 року) ще не закінчився, обсяги спожитого газу за лютий 2016 року не були відомі сторонам, таким чином, суд вважає встановленим той факт, що домовленість сторін, викладена в спільних протокольних рішеннях №№ 694, 695 від 19.02.2016 року стосувалася умов та порядку проведення розрахунків за газ, переданий відповідачу саме в січні 2016 року.

Крім того, слід зазначити, що діюче законодавство України передбачає саме механізм відшкодування фактично наданих пільг та субсидій населенню, а здійснення за рахунок коштів державного бюджету України авансового фінансування постачальника газу (позивача) шляхом укладення спільних протокольних рішень в рахунок оплати за газ, який буде спожитий в майбутні розрахункові періоди, діючим законодавством України не передбачено.

В обгрутування вірності здійсненого позивачем розрахунку пені та річних на суму заборгованості за природний газ, переданий відповідачу в січні 2016 року, представник позивача в судовому засіданні усно пояснив, що врахування позивачем в рахунок оплати за цей період лише 36 067 491,68 грн. як коштів, перерахованих на підставі спільних протокольних рішеннях №№ 694, 695 від 19.02.2016 року замість 57 765 935,63 грн., які були ними фактично передбачені, було обумовлено тим, що фактичне виконання умов вказаних спільних протокольних рішень відбулося лише 29.03.2016р., в той же час, до цієї дати з поточного рахунку відповідача із спеціальним режимом використання в січні-березні 2016р. позивачу перераховувалися грошові кошти, що відображено в розрахунку та підтверджується наданою позивачем випискою надходжень коштів по відповідному рахунку (том 1, а.с.38-47). Вказані кошти зараховувалися позивачем в рахунок погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди (тобто, з 01.01.2016р.), в порядку календарної черговості виникнення заборгованості, що передбачено п.6.4 договору.

Вказаний порядок зарахування коштів в порядку календарної черговості виникнення заборгованості дійсно передбачений п.6.4 договору, разом з тим, суд вважає, що зазначений порядок є загальним правилом, яке було змінене сторонами, зокрема, стосовно порядку проведення розрахунків за природний газ, переданий відповідачу в січні 2016 року, шляхом підписання спільних протокольних рішеннях №№ 694, 695 від 19.02.2016 року.

Суд вважає, що підписавши відповідні спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за договором на купівлю-продаж природного газу № 16-139-Н від 30.12.2015 року. Таким чином, позивач, підписавши вказані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб вияв своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку від 11.05.2005 № 20, і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за переданий ним в січні 2016 року природний газ, а також погодився прийняти в рахунок оплати цього газу саме суму 57 765 935,63 грн. на умовах, визначених у відвідних спільних протокольних рішеннях.

Відповідна правова позиція щодо правової природи спільних протокольних рішень та наслідків їх підписання неодноразово висловлювалася Верховним Судом України, зокрема, в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 904/1858/16; від 10.04.2018 у справі № 908/63/17; від 13.03.2018 у справі №903/61/17; від 13.03.2018 у справі 926/33/17

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що п.5.2 кожного із вказаних вище спільних протокольних рішень передбачено, що воно набирає чинності з моменту підписання всіма сторонами.

Визначення в п.5.3 кожного із вказаних спільних вище протокольних рішень того, що таке спільне протокольне рішення є чинним лише у разі проведення розрахунків, суд вважає встановленням сторонами скасувальної обставини щодо відповідного правочину (ч.2 ст.212 ЦК України), яка, втім, не настала, з огляду на фактичне виконання всіх підписаних між сторонами по справі спільних протокольних рішень, що визнається сторонами по справі.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованим здійснений позивачем розрахунок 556 109,43 грн. пені та 37 916,56 грн. річних на суму заборгованості за природний газ, спожитий відповідачем у січні 2016 року, а наданий відповідачем контрозрахунок пені та річних за цей же період (том 2, а.с.68-74), в якому відображено погашення заборгованості за цей період відповідно до спільних протокольних рішень на суму 57 765 935,63 грн., на думку суду, є вірним.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач в обгрунтуваня своїх вимог про стягнення 3 % річних, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 51 091,62 грн. 3% річних, нарахованих за прострочення оплати природного газу, якій був переданий відповідачу в січні-вересні 2016 року.

Судом, з урахуванням встановлених обставин справи, встановлено обґрунтованість здійсненного відповідачем контрозрахунку 3 % річних за весь період прострочення, визначеного позивачем, а саме з 25.02.2016 року по 13.11.2016 року, таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 13 530,44 грн., а в іншій частині вимоги позивача про стягнення річних є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Таким чином, судом встановлено обґрунтованість здійсненного відповідачем загального контрозрахунку пені та 3 % річних за весь період прострочення, визначеного позивачем, а саме з 25.02.2016 року по 13.11.2016 року, тому суд вважає, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 160 735,92 грн. та 3 % річних в розмірі 13 530,44 грн., а в іншій частині вимоги позивача про стягнення пені та річних є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позов в частині стягнення пені суд приймає до уваги наступне. Відповідачем у відзиві на позов (том 1,а.с.59-66) заявлено клопотання про зменшення судом розміру пені до 1 грн. в порядку ст. 233 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до частини третьою статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пп. 3.17.4. п. 3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Розглядаючи по суті клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд приймає до уваги наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) на ТОВ Кременчукгаз-постачання покладено спеціальні обовязки з постачання природного газу побутовим споживачам на території ліцензійної діяльності з розподілу природного газу ПАТ Кременчукгаз (м. Кременчук, м. Горішні Плавні, Кременчуцький та Семенівський райони) та ПАТ Гадячгаз (м. Гадяч та Гадяцький район).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 792 затверджено „Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, яким визначено , що постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обовязки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обовязків (далі - оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, в порядку, визначеному Національним банком (п.1).

Пунктами 2-4 Порядку визначено, що споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2516 затверджено алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, який установлює порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання зазначених постачальників природного газу, що надходять за використаний природний газ від побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), а також механізм розрахунку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки (далі - газопостачальні підприємства), нормативів перерахування коштів на поточні рахунки операторів газотранспортної та газорозподільних систем, газопостачальних підприємств та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам.

У п. 1.2. вказаної вище постанови НКРЕКП 30.09.2015 № 2516 визначено, що дія цього Алгоритму не поширюється на відносини, пов'язані з остаточним розрахунком газопостачального підприємства та його структурних підрозділів із оптовим продавцем природного газу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем відповідно до умов укладених договорів та погашенням заборгованості споживачів за спожитий природний газ.

Згідно наведених норм, державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

По суті, навіть дотримання запропонованого державою алгоритму дій для забезпечення розрахунків за договорами купівлі-продажу природного газу між постачальником зі спеціальними обовязками та оптовим продавцем не створює передумов для безумовного своєчасного перерахування коштів на рахунок Продавця природного газу у встановленому порядку.

При цьому, відповідач не може керуватись загальними принципами здійснення господарської діяльності на власний розсуд за наявності покладених на нього зобовязань з безперебійного та безпечного забезпечення споживачів природним газом, оскільки повинен діяти виключно в межах норм чинного законодавства, що регулює енергетичну галузь.

Таким чином, несвоєчасність розрахунків за природний газ за Договором від 25.06.2015 року № 16-139-Н, є не наслідком несумлінного виконання своїх зобовязань відповідачем, а обумовлена існуванням обєктивних причин, що не дозволяли йому своєчасно та в повному обсязі виконувати свої зобовязання.

Також суд вважає обґрунтованими доводи відповідача стосовно того, що нарахування пені та відсотків річних здійснено позивачем в періоди відсутності відповідних постанов НКРЕКП про затвердження нормативів розподілу коштів з рахунків з спеціальним режимом використання.

Так, постанова НКРЕКП №806 про встановлення нормативу перерахування коштів на травень 2016 року була прийнята 17.05.2016р., набрала чинності з 18.05.2016р. (розрив в надходженні коштів на рахунок НАК «Нафтогаз України» з 04.05. 2016р. по 17.05.2016р. включно). Постанова НКРЕКП №1175 про встановлення нормативу перерахування коштів на червень 2016 року була прийнята 24.06.2016р., набрала чинності з 29 червня 2016 року ( розрив у надходженні коштів на рахунок НАК «Нафтогаз України» з 01.06.2016р. по 28.06.2016р. включно).

Всупереч розрахункам ТОВ «Кременчукгаз-постачання» про встановлення нормативу на жовтень 2016 року, постановою НКРЕКП від 27.09.2016р. №1652 для ТОВ «Кременчукгаз-постачання» встановлений нульовий норматив перерахування коштів, що автоматично заблокувало кошти на розподільчих рахунках. Розрахунками до нормативу на жовтень 206 року ТОВ «Кременчукгаз-постачання» передбачило перерахування коштів на розподільчий рахунок НАК «Нафтогаз України в розмірі 86,099% надходжень від реалізації природного газу.

Перерахування накопичених на розподільчих рахунках коштів відбулося 28.10.2016р. 31.10.2016р. на підставі постанови НКРЕКП від 28.10.2016р. №1910.

Ефективних механізмів запобігання подібним випадкам відповідач як постачальник зі спеціальними обовязками на час дії договору №16-139-Н не мав.

Суд звертає увагу на те, що у відповіді на відзив (том 1, а.с.27-29) позивач не заперечує стосовно задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру стягуваної з нього пені. Позивач у відповіді на відзив також не посилається на те, що він зазнав реальних збитків внаслідок порушення відповідачем строків оплати за договором №16-139-Н, а також на те, що його майновий стан значно погіршився внаслідок несвоєчасної оплати відповідача або може значно погіршитися внаслідок зменшення судом розміру стягуваної з відповідача пені.

В той же час, судом приймається до уваги, що відповідач є господарським товариством, єдиним видом діяльності якого є постачання природного газу для всіх видів споживачів (населення, бюджетні організації лікувальні заклади, заклади освіти, державні органи та установи, релігійні організації та промислові споживачі).

Таким чином, відповідач отримує дохід виключно від здійснення господарської діяльності з постачання природного газу, в тому числі на підставі відповідних тарифів, встановлених НКРЕКП, в структуру якого не закладено джерело покриття неустойки.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що стягнення неустойки в повному обсязі значною мірою підірве можливості відповідача щодо здійснення закупівель та поставок природного газу споживачам, особливо фінансованим з бюджетів всіх рівнів.

Враховуючи всі зазначені обставини в сукупності, зокрема те, що оплата за природний газ проводилася відповідачем виключно в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 792, відповідними постановами НКРЕ, з дотриманням умов п.6.2. договору, а остаточний розрахунок проводився на підставі спільних протокольних рішень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р., приймаючи до уваги фактичне погашення відповідачем основного боргу до подання позову, незначні періоди прострочення заборгованості (крім порушення строку прийняття постанов НКРЕКП про встановлення нормативів перерахування коштів), а також приймаючи до уваги встановлені судом причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, з урахуванням майнових інтересів обох сторін та у відповідності до ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України суд вважає, що клопотання відповідача про зменшення розміру пені підлягає частковому задоволенню, а розмір стягуваної з нього пені підлягає зменшенню на 30 %.

Таким чином, суд визнає обґрунтованими та задовольняє позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 112 515,18 грн. , в іншій частині вимог про стягнення пені позов задоволенню не підлягає з мотивів, викладених судом.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

За наведеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 13 530,44 грн. 3% річних та 112 515,18 грн. пені із покладенням судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання ", пров. Героїв Бресту, 46, м. Кременчук, Полтавська область, 39601, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, - 13 530,44 грн. 3% річних, 112 515,18 грн. пені; 2 614,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 19.07.2018 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.