ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.07.2018 Справа № 905/1003/18

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Поліщук А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІ-ТРАНС" до фізичної особи-підприємця Тищенко Ірини Вікторівни про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 11155 грн. 21 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явились;

від відповідача - не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Тищенко Ірини Вікторівни про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 11155 грн. 21 коп.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» посилається на порушення відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки продукції № 5566 від 01.06.2016.

Позивач просив стягнути з відповідача вартість поставленого товару в розмірі 5107,49 грн., пеню в розмірі 2218.55 грн., 20% штрафу в розмірі 1024,40 грн., інфляційні втрати в розмір 1201,32грн., 20% річних в розмірі 1603,45 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.06.2018 за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження у справі №905/1003/18. Судове засідання призначено на 20.06.2018.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.06.2018 судове засідання відкладено на 02.07.2018.

02.07.2018 позивач через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.07.2018 судове засідання відкладено на 17.07.2018.

У судовому засіданні представники позивача та відповідача не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином. Відповідач отзиву до суду не надав.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016 між ТОВ «ДІ-ТРАНС» та ФОП Тищенко І.В. було укладено Договір поставки продукції N95566 (надалі - Договір). За умовами цього Договору ТОВ «ДІ-ТРАНС» (Постачальник) продає та поставляє Товар, а ФОП Тищенко 1.В. (Покупець) купує та оплачує на умовах та у порядку визначених Договором, Товар в асортименті, кількості та за цінами, визначеними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу Товару від Постачальника до Покупця та є невід'ємною частиною Договору (п.1.1 Договору).

Право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару. Найменування та кількість Товару зазначається в додатках або накладних, які є невід'ємними частинами Договору (п. 1.3, п. 2.1 Договору).

Покупець зобов'язаний оплачувати товар в продовж 7(семи) календарних днів з моменту передачі такої партії Товару (п 3.3 Договору).

Відповідно до п. 3.5. Договору, сума заборгованості не може становити більше 5000,00 грн.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії Товару, Покупець зобов'язаний сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожен день прострочення платежу, а також 20% річних від вартості неоплаченого Товару.

В разі порушення умов п.3.5 цього Договору, на Покупця покладається штраф в розмірі 20% від суми заборгованості (п.5.5 Договору).

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31.12.2016, а у фінансовій частині до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань (п.8.5 Договору).

Договір підписаний уповноваженими особами сторін та скріплений їх печатками (а.с.13-14).

На виконання договірних зобов'язань ТОВ «ДІ-ТРАНС» поставило та ФОП Тищенко І.В. товар на загальну суму 5107,49 грн. згідно видаткових накладних від (а.с.15-19):

08.06.2016 на суму 1531,66 грн.;

11.06.2016 на суму 668,84 грн.;

18.06.2016 на суму 1418,24 грн.;

25.06.2016 на суму 1488,75 грн.;

ФОП Тищенко І.В. отримав товар, про що свідчать підпис Покупця на видаткових накладних та штамп фізичної особи-підприємця із зазначенням його ІПН - НОМЕР_1, проте розрахунку за поставлений ТОВ «ДІ-ТРАНС» товар не здійснив, внаслідок чого за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 5107,49 грн.

Порушення відповідачем грошових зобов'язань за Договором поставки продукції N95566 від 01.01.2016 стали підставою для звернення ТОВ «ДІ-ТРАНС» до ФОП Тищенко І.В. з позовом про стягнення заборгованості.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення Договором поставки продукції N95566 від 01.01.2016 між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.1.1. Договору Товар постачається в асортименті, кількості та за цінами, визначеними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу Товару від Постачальника до Покупця.

У відповідності до п 3.3 Договору Покупець зобов'язаний оплачувати товар в продовж 7(семи) календарних днів з моменту передачі такої партії Товару.

Відповідач не відмовився від прийняття поставлених товарів та не повідомив постачальника про будь-які недоліки чи невідповідності. Матеріали справи складених Сторонами будь-яких актів невідповідності щодо якості чи кількості поставленого товару.

Отже, суд вважає, що товар був поставлений постачальником та прийнятий Покупцем належним чином, без застережень щодо недоліків та відсутності необхідних товаросупровідних документів.

За вказаних підстав, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача згідно видаткових накладних:

№386 від 08.06.2016 на суму 1531,66 грн. до 15.06.2016 включно;

№1778 від 11.06.2016 на суму 668,84 грн. до 18.06.2016 включно;

№2478 від 18.06.2016 на суму 1418,24 грн. до 25.06.2016 включно;

№3826 від 25.06.2016 на суму 1330,95 грн. до 02.07.2016 включно;

№3825 від 25.06.2016 на суму 157,80 грн. до 02.07.2016 включно.

Враховуючи, наведені вище норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини щодо отримання відповідачем товару по договору N95566 від 01.01.2016 у останнього виникло зобов'язання з його оплати.

Сплату заборгованості у розмірі 5107,49 грн. боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, контррозрахунок заборгованості, а також інших належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем суду не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов'язання за договором поставки N95566 від 01.01.2016 щодо оплати поставленого товару у строки обумовлені сторонами договору не виконав, а отже прострочив виконання зобов'язання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотного відповідачем суду не надано.

За таких обставин, враховуючи викладене суд вважає, що позов в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 5107,49 грн. підлягає задоволенню.

Крім стягнення суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача:

пеню в розмірі 2218,55 грн. за період з 03.07.2016 по 25.01.2018 нараховану на суму заборгованості у розмірі 5107,49 грн. (п. 5.3. Договору);

20% штрафу в розмірі 1024,40грн. нарахований на суму заборгованості у розмірі 5107,49 грн. (п. 5.5 Договору);

інфляційні втрати в розмір 1201,32 грн. за період з липня 2016 по січень 2018 нараховану на суму заборгованості у розмірі 5107,49 грн. (ст..625 Цивільного кодексу України)

20% річних в розмірі 1603,45грн. за період з 03.07.2016 по 25.01.2018 нараховану на суму заборгованості у розмірі 5107,49 грн. (п. 5.3. Договору).

Як вже було досліджено судом, пунктом 5.3. Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії Товару, Покупець зобов'язаний сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожен день прострочення платежу, а також 20% річних від вартості неоплаченого Товару. В разі порушення умов п.3.5 цього Договору, на Покупця покладається штраф в розмірі 20% від суми заборгованості (п.5.5 Договору).

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред'явлено до стягнення 20% річних в загальному розмірі 1603,45грн. та інфляційні втрати в загальному розмірі 1201,32 грн.

Перевіривши розрахунок 20% річних, судом встановлено, що розмір таких нарахувань фактично складає 1599,49 грн., тоді як позивачем заявлено 1603,45 грн., отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 1599,49 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що розмір таких нарахувань фактично складає 1207,75 грн., тоді як позивачем заявлено 1201,32 грн. Враховуючи, що відповідно до ст.237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 1201,32 грн.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 цього Кодексу передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування грошовими коштами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Пунктом 1 ст.216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п.1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

За порушення грошових зобов'язань позивач, керуючись пунктом 5.5 Договору просить стягнути з відповідача 20% штрафу в розмірі 1024,40грн. нарахований на суму заборгованості у розмірі 5107,49 грн., оскільки відповідно до п. 3.5. Договору, сума заборгованості не може становити більше 5000,00 грн.

Перевіривши розрахунок 20% штрафу, судом встановлено, що його розмір фактично складає 1021,50 грн., тоді як позивачем заявлено 1024,40 грн. отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму у розмірі 1021,50 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії Товару, Покупець зобов'язаний сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожен день прострочення платежу.

За порушення грошових зобов'язань позивач, керуючись пунктом 5.3 Договору просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 2218,55 грн. за період з 03.07.2016 по 25.01.2018 нараховану на суму заборгованості у розмірі 5107,49 грн. (п. 5.3. Договору).

Разом з тим, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р., за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є методологічно та арифметично невірним, оскільки позивачем здійснено розрахунок останньої без врахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Так, враховуючи приписи ч.6 ст. 232 ГК України обгрунтованим періодом нарахування пені на суму простроченої оплати є час з 03.07.2016 по 29.12.2016, проте позивачем здійснено нарахування пені за межами визначеного періоду.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що її розмір з урахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України фактично складає 753,70 грн., тоді як позивачем заявлено 2218,55 грн., отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 753,70 грн.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача повному обсязі, отже позовні вимоги ТОВ «ДІ-ТРАНС» та ФОП Тищенко І.В. про стягнення суми заборгованості, штрафу, пені, інфляційних втрат та 20 відсотків річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 9683,50 грн..

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, з ФОП Тищенко І.В. підлягає стягненню судовий збір у сумі 1529,54 грн.

Керуючись статтями 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІ-ТРАНС" до фізичної особи-підприємця Тищенко Ірини Вікторівни про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 11155 грн. 21 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Тищенко Ірини Вікторівни (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІ-ТРАНС" (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, 21, ) заборгованість в загальному розмірі 9683 (дев`ят тисяч шістсот вісімдесят три ) грн. 50коп., з яких:

- вартість поставленого товару в розмірі 5107,49 грн;

- пеня в розмірі 753,70 грн.;

- 20% штрафу в розмірі 1021,50 грн.;.

- інфляційні втрати в розмір 1201,32 грн.;

- 20% річних в розмірі 1599,49 грн.;

Стягнути з фізичної особи-підприємця Тищенко Ірини Вікторівни (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІ-ТРАНС" (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, 21, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1529 (одна тисяча п'ятсот двадцять дев'ять) грн. 54 коп.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 17 липня 2018 року.

Повний текст рішення складено та підписано 19 липня 2018 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов