РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.07.2018Справа №910/3496/18

За позовом Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш"

до Державного підприємства "Конструкторське бюро "Артилерійське озброєння"

про стягнення 1 078 238,39 грн.

Суддя Бойко Р.В.

при секретарі судового засідання Бариновій О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Купіна А.В.

від відповідача: Пашун С.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державного підприємства "Конструкторське бюро "Артилерійське озброєння" про стягнення 1 078 238,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача наявний обов'язок по поверненню позивачу на підставі п. 1.2 Додаткової угоди №2 до Договору комісії №5/143-Д від 24.09.2010 коштів у розмірі 759 117,76 грн. та сплати 14% річних у розмірі 319 120,63 грн., нарахованих за період з 23.03.2015 по 23.03.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.03.2018 відкрито провадження у справі №910/3496/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.04.2018; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

18.04.2018 до господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що ним не оспорюються позовні вимоги в частині стягнення з нього авансового платежу у розмірі 759 117,76 грн. (в тому числі з урахуванням того, що відповідачем підписувалися акти звірки взаємних розрахунків, що є визнанням боргу боржником та, відповідно, перериванням позовної давності).

Однак, у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд застосувати позовну давність щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткової плати, а саме 14% річних у розмірі 319 120,63 грн., нарахованих за період з 23.03.2015 по 23.03.2018.

Крім того, 18.04.2018 до господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 14% річних у розмірі 319 120,63 грн., нарахованих за період з 23.03.2015 по 23.03.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2018 підготовче засідання у справі №910/3496/18 призначено на 15.05.2018.

У підготовчому засіданні 15.05.2018 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 19.06.2018 та продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

У підготовчому засіданні 19.06.2018 представником позивача подано відповідь на відзив (копія вручена представнику відповідача у підготовчому засіданні 19.06.2018), в якій позивач вказав на необґрунтованість тверджень відповідача про сплив позовної давності щодо позовних вимог про стягнення 14% річних у розмірі 319 120,63 грн., нарахованих за період з 23.03.2015 по 23.03.2018, оскільки вказана додаткова плата нараховується до моменту фактичного виконання відповідачем обов'язку з повернення авансового платежу. При цьому, позивач зазначив, що додаткова плата була нарахована ним в межах позовної давності.

Крім того, позивач просив суд визнати поважною причину пропуску ним строку для подання відповіді на відзив та прийняти суд відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 4 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.03.2018 про відкриття провадження у справі №910/3496/18 судом було встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п'яти днів з дня отримання відзиву.

Судом встановлено, що відзив на позовну заяву було отримано позивачем 19.04.2018 (відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайт ПАТ "Укрпошта", щодо відстеження пересилання поштових відправлень за ідентифікатором пошуку - 408).

Таким чином, враховуючи, що позивачем відповідь на відзив подано до суду 19.06.2018 (відповідно до вхідного реєстраційного штампу суду), беручи до уваги строк для подання відповіді на відзив, встановлений судом в ухвалі від 28.03.2018 у справі №910/3496/18, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк для подання відповіді на відзив.

Частиною 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Позивач у відповіді на відзив пояснив, що ним було пропущено строк для її подання за тих обставин, що 03.04.2018 ним було отримано від відповідача лист з пропозицією укласти мирову угоду, а 07.05.2018 та 15.06.2018 - проекти мирової угоди. Однак, сторонами не було досягнуто згоди щодо мирного врегулювання спору, в той час як під час процесу мирного врегулювання спору позивачем було пропущено строк на подання відповіді на відзив.

Вказані доводи позивача були визнані судом поважними причинами пропуску строку для подання відповіді на відзив, з огляду на що, враховуючи положення ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку поновити пропущений позивачем строк для подання відповіді на відзив на прийняти її.

У підготовчому засіданні 19.06.2018 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та про призначення розгляду справи по суті на 12.07.2018.

05.07.2018 до господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копії листа позивача від 07.06.2018 вих. №27/9-4409-1, звіту комісіонера №5 до Договору комісії №5/143-Д від 24.09.2010; копії листа ДП КБАО №560 від 23.06.2018.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про долучення доказів відповідач зазначив, що він лише 22.06.2018 отримав вказані документи від позивача, у зв'язку з чим (з об'єктивних та незалежних від відповідача причин) не мав можливості їх подати до суду у строк, встановлений законом (разом з відзивом на позовну заяву).

У судовому засіданні 12.07.2018 судом було постановлено протокольну ухвалу про долучення поданих відповідачем додаткових доказів до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 12.07.2018 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.07.2018 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги визнав частково з урахуванням пояснень, викладених у відзиві на позовну заяву, та з урахуванням заяви про застосування позовної давності.

В судовому засіданні 12.07.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.2010 між Державним підприємством "Конструкторське бюро "Артилерійське озброєння" (комітент) та Дочірнім підприємством Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" (комісіонер) укладено Договір комісії №5/143-Д (надалі - Договір), відповідно до умов якого комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за плату вчинити правочин з продажу стволів КБА-113 до 30-мм гармати для БМП-2 (продукція), зазначених у специфікації до цього договору, від свого імені за рахунок комітента.

У п. 2.1 Договору сторонами було погоджено, що кількість продукції наводиться у Додатку №1 до даного договору.

У Додатку №1 до Договору сторони погодили найменування продукції (ствол КБА-113 до 30-мм гармати для БМП-2), кількість продукції (20 одиниць) та загальну вартість (210 000,00 доларів США).

Згідно п. 4.1.1 Договору комісіонер зобов'язується самостійно здійснити необхідну комерційно-маркетингову роботу, знайти покупця на продукцію комітента, виконати переддоговірну роботу, укласти з покупцем контракт. В разі необхідності вчинити інші правочини, спрямовані на забезпечення виконання наданого комітентом доручення.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором комісії.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Додатковою угодою №1 від 29.09.2010 сторони доповнили розділ 6 Договору комісії №5/143-Д від 24.09.2010, зазначивши, що у разі відсутності надходження валютних коштів від покупця (у повному або частковому обсязі) комісіонер бере на себе зобов'язання (делькредере) здійснити перерахування коштів на рахунок комітента згідно з умовами п. 6.9 договору (відповідно у повному або частковому обсязі) за додаткову плату. Перерахування коштів комітенту на умовах делькредере здійснюється у національній валюті України, гривні, шляхом перерахування необхідної суми валютних коштів (долари США) за офіційним курсом НБУ, що діє на день перерахування. Перераховані комітенту на умовах делькредере кошти утримуються комісіонером у валютному еквіваленті (долар США) із валютної виручки, що надійде від покупця на рахунок комісіонера за контрактом на користь комітента (п. 6.11).

У пункті 6.9 Договору зазначено, що комісіонер передбачає наступний порядок платежів за договором: - 50% вартості партії продукції перераховується прямим банківським переказом на валютний рахунок комітента у термін не більше 5 банківських днів після набуття договором чинності; - 50% вартості партії продукції перераховується прямим банківським переказом на валютний рахунок комітента у термін не більше 5 банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі партії продукції.

Судом встановлено, що 29.09.2010 позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 830 917,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1669 від 29.09.2010 (призначення платежу - попередня оплата за спец вироби згідно з Договором комісії №5/143-Д від 24.09.2010).

На виконання договору комісії позивачем було укладено зовнішньоекономічний контракт з покупцем (ЗАТ "ДИ ДЖИ АРМС Корпорейшн") №5/26-К від 23.03.2011, відповідно до якого було поставлено ствол КБА-113 у кількості 1 одиниці за ціною 15 000,00 доларів США, що еквівалентно 119 566,50 грн., що підтверджується митною декларацією №100200000/2011/771943 від 21.07.2011 (копія митної декларації та копія відповідного інвойсу долучені позивачем до позовної заяви).

Комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії (ч. 1 ст. 1013 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що якщо комісіонер поручився за виконання правочину третьою особою, він має право на додаткову плату.

У п. 6.12 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 29.09.2010) вказано, що додаткова плата комісіонера за виконання зобов'язань покупця (делькредере) розраховується виходячи із 14% річних за період від дати перерахування коштів на умовах делькредере до дати надходження відповідних валютних коштів від покупця на рахунок комісіонера. Розрахунок додаткової плати зазначається в заключному звіті комісіонера після виконання комісіонером зобов'язань за договором комісії.

Як зазначив позивач у позовній заяві, ним було нараховано комісійну плату у розмірі 4 436,04 доларів США та додаткову плату у розмірі 1 426,93 доларів США.

Згідно з п. 4.1.4 та п. 6.10 Договору по виконанню доручення комісіонер надає комітенту звіт комісіонера, повний або проміжний (в залежності від термінів виконання даного договору) за кожний звітний період, в якому відбувалися будь-які фінансові операції за дорученням комітента. Звіт надається не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітним. Впродовж 30-ти днів з дати отримання звіту комітент в обов'язковому порядку повертає комісіонеру другий примірник звіту (затверджений або із зауваженнями).

Позивачем долучено до позовної заяви копію звіту комісіонера №4 по Договору, в якому зазначено, що витрати, що були здійснені комісіонером за власні кошти та підлягають відшкодуванню комітентом, становить 15 000,00 доларів США; вартість наданих послуг становить 5 862,97 доларів США (4 436,04 доларів США + 1 426,93 доларів США), що в еквіваленті становить 46 749,97 грн.

Вказаний звіт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб позивача та відповідача.

Судом встановлено, що 11.08.2011 від покупця на рахунок позивача надійшли грошові кошти у розмірі 1 018 780 доларів США, що підтверджується банківської випискою з рахунку позивача, копія якої долучена позивачем до позовної заяви.

Листом вих. DG 02/120 від 21.09.2011 покупець (ЗАТ "ДИ ДЖИ АРМС Корпорейшн") повідомив позивача про те, що частину грошових коштів, а саме 15 000,00 доларів США слід зарахувати як оплату за відвантажених товар та надані послуги за Контрактом №5/26-К від 23.03.2011 (копія листа долучена позивачем до позовної заяви).

У позовній заяві позивач пояснив, що із грошової суми 15 000,00 доларів США ним було утримано 4 436,04 доларів США комісійної плати комісіонера (п. 6.2 договору комісії), 1 426,93 доларів США додаткової плати (п. 6.12 договору комісії) та 63,96 доларів США понесених позивачем витрат за отримання дозволу ДСЕК України.

Крім того, решта грошових коштів у сумі 9 073,07 доларів США (15 000,00 доларів США - "мінус" 4 436,04 доларів США - "мінус" 1 426,93 доларів США - "мінус" 63,96 доларів США) позивачем була врахована як компенсація на підставі 2 абзацу п. 6.11 Договору.

Викладені позивачем обставини відповідачем у відзиві на позовну заяву та у судових засіданнях не заперечувались.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти у розмірі 830 917,50 грн. (відповідно до платіжного доручення №1669 від 29.09.2010), та позивачем було вирахувано компенсацію з перерахованих покупцем за Контрактом №5/26-К від 23.03.2011 грошових коштів у сумі 15 000 доларів США (71 799,74 грн. - в еквіваленті станом на 29.09.2010) розмір перерахованих позивачем грошових коштів на рахунок відповідача на виконання умов Договору (делькредере) зменшився до суми 759 117,76 грн.

Судом встановлено, що 15.02.2013 між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до Договору, в якій сторони погодили, що у зв'язку з відмовою інозамовника сторони домовились припинити подальші дії, пов'язані з підготовкою продукції до поставки, та скасувати обов'язки сторін, пов'язані з поставкою продукції покупцю.

Відповідно до п. 1.2 Додаткової угоди №2 від 15.02.2013 до Договору комітент у строк до 28.02.2013 зобов'язується повернути комісіонеру авансовий платіж, здійснений комісіонером, та додаткову плату, що розраховується відповідно до п. 6.12 Додаткової угоди № 1 за період з дати перерахування коштів комітенту до дати їх повернення комісіонеру.

Згідно з п. 2.4 Додаткової угоди №2 від 15.02.2013 до Договору решта положень, не врегульованих цією додатковою угодою, регулюються Договором.

Таким чином, у зв'язку з укладенням між сторонами Додаткової угоди №2 від 15.02.2013 до Договору у відповідача виник обов'язок повернути позивачу авансовий платіж, що станом на дату укладення вказаної додаткової угоди становив 759 117,76 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, враховуючи погоджений сторонами у Додатковій угоді №2 від 15.02.2013 до Договору строк повернення відповідачем авансового платежу, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був повернути позивачу грошові кошти у розмірі 759 117,76 грн. до 28.02.2013.

В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем свого обов'язку з повернення позивачу грошових коштів у сумі 759 117,76 грн.

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копії актів звірки взаємних розрахунків за Договором (станом на 01.10.2014, станом на 31.12.2015, станом на 01.04.2016, станом на 01.11.2017), які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб позивача і відповідача, та в яких зазначено, що заборгованість Державного підприємства "Конструкторське бюро "Артилерійське озброєння" перед Дочірнім підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" за Договором становить

759 117,76 грн.

18.04.2018 до господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що ним не оспорюються позовні вимоги в частині стягнення з нього авансового платежу у розмірі 759 117,76 грн. (в тому числі з урахуванням того, що відповідачем підписувалися акти звірки взаємних розрахунків, що є визнанням боргу боржником та, відповідно, перериванням позовної давності).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 6 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що відзив (який містить, по суті, заяву про визнання позову) підписаний в.о. генерального директора відповідача, визнання позову відповідачем в частині позовних вимог про стягнення грошових коштів у сумі 759 117,76 грн. не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, суд прийняв визнання позову відповідачем в частині вимоги позивача про стягнення грошових коштів у сумі 759 117,76 грн.

Таким чином, наявність та обсяг заборгованості Державного підприємства "Конструкторське бюро "Артилерійське озброєння" за Додатковою угодою №2 від 15.02.2013 до Договору у розмірі 759 117,76 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем були визнані, у зв'язку з чим позовні вимоги Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" в частині стягнення з Державного підприємства "Конструкторське бюро "Артилерійське озброєння" заборгованості у розмірі 759 117,76 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача додаткову плату у розмірі 319 120,63 грн. за період з 23.03.2015 по 23.03.2018.

Частиною 2 статті 1013 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо комісіонер поручився за виконання правочину третьою особою, він має право на додаткову плату.

У п. 4.2.4 Договору сторонами було погоджено, що комітент зобов'язується сплатити комісіонеру комісійну плату на умовах, визначених розділом 6 цього Договору.

У пункті 6.12 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 29.09.2010) зазначено, що додаткова плата комісіонера за виконання зобов'язань покупця (делькредере) розраховується виходячи із 14% річних за період від дати перерахування коштів на умовах делькредере до дати надходження відповідних валютних коштів від покупця на рахунок комісіонера. Розрахунок додаткової плати зазначається в заключному звіті комісіонера після виконання комісіонером зобов'язань за договором комісії.

Відповідно до п. 1.2 Додаткової угоди №2 від 15.02.2013 до Договору комітент у строк до 28.02.2013 зобов'язується повернути комісіонеру авансовий платіж, здійснений комісіонером, та додаткову плату, що розраховується відповідно до п. 6.12 Додаткової угоди № 1 за період з дати перерахування коштів комітенту до дати їх повернення комісіонеру.

З наведеної умови Додаткової угоди вбачається, що сторони встановили механізм визначення (нарахування) додаткової плати, зазначивши, що вона нараховується за період з дати перерахування коштів комітенту до дати їх повернення комісіонеру.

Тобто, позивач має право нараховувати додаткову плату до дати фактичного виконання відповідачем обов'язку з повернення всієї суми попередньої оплати (авансового платежу).

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Наведені положення також кореспондуються з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на те, що позивач перерахував відповідачу попередню плату 29.09.2010, а відповідач станом на дату розгляду справи у суді не повернув позивачу попередню плату, суд дійшов висновку в обґрунтованості періоду, в межах якого позивач нарахував додаткову плату за Договором (з 23.03.2015 по 23.03.2018).

Що стосується заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, щодо не підписання між сторонами заключного звіту комісіонера після виконання зобов'язань за договором, у зв'язку з чим підстави для стягнення з відповідача додаткової плати відсутні, суд зазначає наступне.

Пунктом 6.12 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 29.09.2010) передбачено, що розрахунок додаткової плати зазначається в заключному звіті комісіонера після виконання комісіонером зобов'язань за договором комісії.

У п. 1.2 Додаткової угоди №2 від 15.02.2013 до Договору сторонами було погоджено, що комітент у строк до 28.02.2013 зобов'язується повернути комісіонеру авансовий платіж, здійснений комісіонером, та додаткову плату, що розраховується відповідно до п. 6.12 Договору за період з дати перерахування коштів комітенту до дати їх повернення комісіонеру.

Суд відзначає, що відсутність складеного обома сторонами звіту комісіонера на суму додаткової плати (не підписання звіту відповідачем) не звільняє відповідача від обов'язку сплатити позивачу відповідний розмір додаткової плати з урахуванням тих обставин, що підстави для нарахування такої плати були наявні у заявлений позивачем період, та проти їх існування відповідач не заперечив (а саме обставини щодо перерахування позивачем та утримання відповідачем грошових коштів на умовах делькредере - 759 117,76 грн.).

Тобто, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу додаткову плату саме у зв'язку з наявністю підстав для її нарахування, визначених п. 6.11 Додаткової угоди №1 від 29.09.2010 до Договору, а не у зв'язку з наявністю/відсутністю складеного між сторонами відповідного звіту із зазначенням суми додаткової плати.

Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок додаткової плати, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 319 120,63 грн. є обґрунтованими та правомірними.

Що стосується заявленої відповідачем позовної давності в частині позовних вимог про стягнення з відповідача додаткової плати у розмірі 319 120,63 грн., нарахованої за період з 23.03.2015 по 23.03.2018, суд зазначає наступне.

Так, обґрунтування поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності зводяться до тих обставин, що додаткову плату відповідач повинен був сплатити у строк до 28.02.2013 (відповідно до п. 1.2 Додаткової угоди №2 від 15.02.2013 до Договору), у зв'язку з чим станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду в частині вимог про стягнення додаткової плати позовна давність сплила.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Так, у п. 1.2 Додаткової угоди №2 від 15.02.2013 до Договору сторони погодили, що комітент у строк до 28.02.2013 зобов'язується повернути комісіонеру авансовий платіж, здійснений комісіонером, та додаткову плату, що розраховується відповідно до п. 6.12 Додаткової угоди №1 за період з дати перерахування коштів комітенту до дати їх повернення комісіонеру.

Отже, з даного пункту Додаткової угоди вбачається, що сторонами було погоджено, що додаткова плата нараховується за період з дати перерахування коштів комітенту до дати їх повернення комісіонеру.

Тобто, позивач по суті, має право нараховувати додаткову плату і за період починаючи з 28.02.2013 та до дати фактичного повернення відповідачем авансового платежу, в той час як станом на дату розгляду справи у суді авансовий платіж у розмірі 759 117,76 грн. відповідачем позивачу не повернуто.

Відтак, аналізу положень 1.2 Додаткової угоди №2 від 15.02.2013 та пункту 6.12 Договору вбачається, що додаткова плата нараховується за кожний день (щоденно), а відповідно право вимоги у позивача до відповідача про виплату такої суми виникає на наступний день від дати, на яку нараховується додаткова плата.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Отже, у відповідності до абз. 2 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, враховуючи період, за який позивачем нараховувалась додаткова плата (з 23.03.2015 по 23.03.2018) та дату звернення до суду із даним позовом (23.03.2018), суд приходить до висновку, що позивачем не було пропущено позовну давність в частині позовних вимог про стягнення з відповідача додаткової плати за Договором у розмірі 319 120,63 грн., нарахованої за період з 23.03.2015 по 23.03.2018.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" в повному обсязі.

Частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що заява про визнання позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 759 117,76 грн. була подана відповідачем до початку розгляду судом справи по суті, суд дійшов висновку повернути позивачу з Держаного бюджету України 50% судового збору, сплаченого за подання позову у даній частині позовних вимог, а саме - судовий збір у розмірі 5 693,39 грн.

В іншій частині судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі (відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Конструкторське бюро "Артилерійське озброєння" (03057, м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, буд. 6; ідентифікаційний код: 34297075) на користь Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36; ідентифікаційний код: 14281072) грошові кошти у розмірі

1 078 238 (один мільйон сімдесят вісім тисяч двісті тридцять вісім) грн. 39 коп. та судовий збір у розмірі 10 480 (десять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 19 коп. Видати наказ.

3. Повернути Дочірньому підприємству Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36; ідентифікаційний код: 14281072) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 5 693 (п'ять тисяч шістсот дев'яносто три) грн. 39 коп., сплачений за платіжним дорученням № 746 від 21.03.2018. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.07.2018.

Суддя Р.В. Бойко