ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 липня 2018 р. Справа № 903/437/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1-адвокат (ордер серії РН-415 №499 від 19.06.2018р., договір про надання правової допомоги від 04.06.2018р., Свідоцтво від 11.09.2014р.)

від відповідача: не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімія Парк", смт. Клевань Рівненського району

до відповідача: Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Луцьк

про стягнення 52 185,63грн.

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімія Парк" звернулось до господарського суду з позовом від 19.06.2018р. про стягнення з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 52 185,63 грн., в тому числі 45 789,00грн. заборгованості по оплаті наданих згідно договору субпідряду №72 про надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення Волинської області від 02.06.2017р. послуг, 1 183,90грн. 3% річних та 5 212,73грн. суми індексу інфляції, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України за період з 07.09.2017р. по 19.06.2018р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору субпідряду №72 про надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення Волинської області від 02.06.2017р. в частині проведення своєчасних розрахунків по сплаті наданих послуг, виникнення заборгованості в сумі 45 789,00грн., нарахування у звязку з цим інфляційних та процентів річних.

Ухвалою суду від 22.06.2018р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд даної справи по суті призначено на 19.07.2018р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні матеріали.

12.07.2018р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив від 11.07.2018р. №1189 на позовну заяву, в якому останній вказує, що вважає позов в частині стягнення з відповідача 1 183,90грн. 3% річних та 5 212,73грн. суми індексу інфляції, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України за період з 07.09.2017р. по 19.06.2018р., а також 6 000,00грн. витрат на правничу допомогу безпідставним.

В обґрунтування своїх заперечень засвідчує, що відповідно до п. 7.4.8. договору субпідряду №72 від 02.06.2017р. нарахування будь-яких сум щодо відповідальності генпідрядника за невиконання грошового зобовязання за цим договором припиняється через один місяць від дня порушення такого зобовязання, з огляду на що, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 183,90грн. 3% річних та 5 212,73грн. суми індексу інфляції, на думку останнього, є безпідставними.

Також, як засвідчує відповідач, до позовної заяви позивачем не долучено жодного доказу в підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В судовому засіданні 19.07.2018р. представник позивача надав суду відповідь на відзив відповідача від 19.07.2018р. з доказами направлення останньої на електронну адресу відповідача, в якій вказує на підставність позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві та цій відповіді.

Крім того, в заяві від 18.07.2018р. вх.№01-55/7556/18 позивач просить суд стягнути з відповідача 6 000,00грн. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

В обгрунтування даної заяви позивачем до матеріалів справи долучено копії договору про надання правової допомоги від 04.06.2018р. з додатком №1, акту передачі-приймання наданої правової допомоги від 18.07.2018р. до договору про надання правової допомоги від 04.06.2018р. та платіжного доручення №709 від18.07.2018р. на суму платежу 6 000,00грн.

В судовому засіданні 19.07.2018р. судом було оголошено перерву до 23.07.2018р. до 12:00год. з метою надання можливості представнику відповідача ознайомитись із заявою позивача про стягнення 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката та надати суду пояснення стосовно цієї заяви.

Про місце, дату і час проведення судового засідання представники сторін були повідомлені в судовому засіданні 19.07.2018р. під розписку.

Присутній в судовому засіданні 23.07.2018р. представник позивача позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити останні з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

При цьому, вказує, що повідомив суду про всі обставини, які йому відомі, надав всі докази, на які посилається в позові, додаткових заяв та клопотань не має.

У визначений судом день та час відповідач в судове засідання свого уповноваженого представника не направив, хоча в судовому засіданні 19.07.2018р. був повідомлений про місце, дату та час розгляду даної справи по суті під розписку.

Суд зауважує, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянути впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 р. №01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008р. №01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумності строку розгляду справи можна застосовувати, коли стороною у спорі є орган державної влади.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проаналізувавши подані сторонами на обґрунтування позовних вимог та заперечень докази, беручи до уваги те, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення розгляду даної справи по суті, господарський суд вважає за можливе в даному судовому засіданні розглянути справу по суті, за наявними у справі матеріалами.

Стосовно розгляду даної справи за відсутності представника відповідача позивач не заперечив.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що предявлений до відповідача позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду повязана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 02 червня 2017 року між Дочірнім підприємством "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімія Парк" (субпідрядник) було укладено договір субпідряду №72 про надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення Волинської області, згідно з умовами котрого в порядку та на умовах, визначених цим договором генпідрядник доручив, субпідрядник зобовязався виконати роботи з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення Волинської області (організація та безпека дорожнього руху-установка дорожніх знаків), а генпідрядник зобовязався прийняти та оплатити такі роботи.

Згідно п.п. 3.1., 3.3. договору субпідряду ціна цього договору становить 86 656,00грн. з ПДВ, що станом на дату укладення договору дорівнює загальній вартості робіт. Вартість робіт за договором визначається договірною ціною, яка є динамічною. Фінансування робіт здійснюється за рахунок державних коштів Служби автомобільних доріг у Волинській області.

Усі розрахунки за надані послуги по договору здійснюються шляхом перерахування генпідрядником відповідних коштів на розрахунковий рахунок субпідрядника, або замовником- Службою автомобільних доріг у Волинській області, на підставі документів для оплати підписаних уповноваженими представниками сторін. При перерахуванні коштів замовником субпідряднику, замовник надає генпідряднику довідку, що підтверджує проведену оплату та завірену копію відповідного платіжного доручення. Розрахунки за виконані роботи по цьому договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок субпідрядника після одержання від субпідрядника рахунку на оплату робіт та після підписання сторонами акту приймання виконаних підрядних робіт (форма №КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма №КБ-3), а також після одержання від субпідрядника документів, визначених пунктом 4.2. договору та виключно після отримання повного розрахунку від замовника. Здача-приймання закінчених робіт (об'єкту) здійснюється відповідно до вимог нормативних актів. Здача-приймання виконаних робіт оформляється актом приймання виконаних підрядних робіт (форма №КБ-2в). Фінансування витрат на організацію прийняття виконаних робіт покладається на Субпідрядника, якщо інше не буде визначено письмово сторонами. Датою передачі робіт від Субпідрядника Генпідряднику, вважається дата підписання ОСОБА_1 приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в) та Довідок про вартість виконаних підрядних робіт (форма № КБ-3). Роботи вважаються здійсненими виключно після їх фактичного виконання, оформлення документів, зазначених цим пунктом та п. 4.2. договору. Здача-приймання робіт проводиться уповноваженими представниками Субпідрядника та Генпідрядника. Оплата робіт може бути проведена безпосередньо замовником, за умови попереднього погодження із Генпідрядником. Субпідрядник відшкодовує генпідряднику витрати за послуги генпідряду в розмірі 1% від вартості виконаних робіт. Утримання цих сум проводиться при розрахунку за виконані роботи звітного місяця. (розділ 4 договору).

У відповідності до п. 10.1. даного договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2017р., але в будь-якому випадку до виконання сторонами своїх фінансових зобовязань.

Дана угода підписана сторонами та скріплена відтисками круглих печаток господарюючих субєктів (а.с. 11-14).

На виконання умов договору субпідряду №72 про надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення Волинської області від 02.06.2017р. позивач виконав передбачені договором роботи з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення Волинської області (організація та безпека дорожнього руху-установка дорожніх знаків) на загальну суму 86 656,00грн., що підтверджується довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат типової форми №КБ-3 за червень 2017р. та актами приймання виконаних будівельних робіт типової форми №КБ-2в за червень 2017р. на загальну суму 86 656,00грн. (а.с. 15-20), які підписані сторонами без зауважень та скріплені відтисками круглих печаток господарюючих субєктів.

Однак, відповідач взяті на себе зобовязання щодо оплати ремонтних робіт по договору субпідряду №72 про надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення Волинської області від 02.06.2017р. своєчасно та в повному обсязі не виконав, сплативши 12.10.2017р. на користь позивача лише 40 000,00грн., що і спричинило звернення кредитора з позовом.

Таким чином, заборгованість по договору субпідряду №72 про надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення Волинської області від 02.06.2017р. становить 45 789,00 грн., виходячи з: 86 656,00грн. (вартість виконаних субпідрядником робіт)- 867,00грн. (витрати за послуги генпідряду в розмірі 1% від вартості виконаних робіт)-40 000,00грн. (часткова оплата) = 45 789,00 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача.

З відповіді Служби автомобільних доріг України від 12.06.2018р. №1169/10.5, наданої адвокату ОСОБА_1, вбачається, що сплата замовником відповідачу коштів за виконані роботи з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення Волинської області (організація та безпека дорожнього руху-установка дорожніх знаків) була здійснена 06.09.2017р. згідно платіжних доручень №266 від 06.09.2017р. та №267 від 06.09.2017р.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами був укладений договір, що за своєю правовою природою є договором підряду.

Договір субпідряду №72 про надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення Волинської області від 02.06.2017р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ст. 837 ЦК України передбачає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

Згідно з частиною 1 ст.853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Згідно статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання- відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору, виконання позивачем згідно його умов підрядних робіт в червні місяці 2017 року на загальну суму 86 656,00 грн. та не проведення при цьому відповідачем всіх належних розрахунків і платежів, приймаючи до уваги відповідність переліків та об'ємів фактично виконаних робіт на об'єкті перелікам та об'ємам, наведеним у актах приймання виконаних робіт за червень 2017 року, які були підписані сторонами без зауважень, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про підставність предявленого до відповідача позову щодо стягнення суми заборгованості в розмірі 45 789,00 грн., котра виникла у боржника внаслідок невиконання ним умов договору субпідряду №72 про надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення Волинської області від 02.06.2017р. в частині оплати підрядних робіт, оформлених актами приймання виконаних будівельних робіт за червень 2017 року та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2017 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що відповідальність, визначена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому відповідно застосовується за прострочку виконання грошового зобовязання незалежно від домовленості сторін.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

Дана правова позиція відображена і у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017р. у справі №918/329/16.

Наявність у договорі субпідряду №72 від 02.06.2017р. застереження про те, що нарахування будь-яких сум, щодо відповідальності генпідрядника за невиконання грошового зобовязання за цим договором, припиняється через один місяць від дня порушення такого зобовязання не звільняє його від відповідальності, встановленої ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки норма ч.1 ст.625 цього Кодексу є імперативною і не передбачає жодних винятків незалежно від причин прострочення виконання грошового зобов'язання - на неї розповсюджуються положення абзацу 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, згідно з нормами якого сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже застереження у договорі щодо обмеження строку відповідальності може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності, яка має іншу правову природу - неустойка (штраф, пеня), збитки тощо, вимоги щодо стягнення яких позивачем не заявлялися під час розгляду справи №903/437/18.

Порушення відповідачем умов договору субпідряду №72 від 02.06.2017р. щодо своєчасної оплати виконаних робіт є підставою для нарахування визначених статтею 625 Цивільного кодексу України сум, адже вищевказане застереження у договорі не звільняє відповідача від встановленого законом обов'язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на компенсацію за користування утримуваними боржником грошовими коштами.

З огляду на викладене заперечення відповідача, викладені у відзиві №1189 від 11.07.2018р. на позовну заяву стосовно того, що позов в частині стягнення з відповідача 1 183,90грн. 3% річних та 5 212,73грн. суми індексу інфляції є безпідставним, оскільки відповідно до п. 7.4.8. договору субпідряду №72 від 02.06.2017р. нарахування будь-яких сум, щодо відповідальності генпідрядника за невиконання грошового зобовязання за цим договором, припиняється через один місяць від дня порушення такого зобовязання, є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно з представленими розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 5 212,73 грн. суми збитків, завданих інфляційними процесами, а також 1 183,90 грн. трьох процентів річних за період прострочки платежів з 07.09.2017р. по 19.06.2018р.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, повязані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог за рахунок Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Згідно ст. 123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму ВГС України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

У позовній заяві та заяві від 18.07.2018р. вх.№01-55/7556/18 Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімія Парк" просить вирішити питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, понесених згідно акту виконаних робіт та платіжного доручення.

04.06.2018 року між ТОВ "Хімія Парк" та Адвокатським об'єднанням "Скорпіон" було укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 40-43).

Додатком № 1 до договору адвокатським об'єднання визначено вартість послуг по справі №903/437/18 (а.с. 44).

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 18.07.2018 року вартість виконаних робіт складає 6 000 грн. 00 коп. (а.с. 45)

Згідно платіжного доручення від 18.07.2018 року ТОВ "Хімія Парк" перерахувало на рахунок Адвокатського об'єднання "Скорпіон" 6 000 грн. 00 коп. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу внаслідок розгляду даної справи в суді (а.с. 46).

Як вбачається з ордеру Адвокатського об'єднання "Скорпіон" на надання правової допомоги Серії РН-415 №499 від 19.06.2018р. даний ордер видано адвокату ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН №1126).

Таким чином, вартість адвокатських послуг Адвокатського об'єднання "Скорпіон" по справі №903/437/18 складає 6 000,00грн., перевірена судом, підтверджена матеріалами справи, а тому підлягає до стягнення з відповідача на підставі ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 126, 129, 191, 231, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (місто Луцьк, вулиця Ковельська, будинок 41, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімія Парк" (Рівненська область, Рівненський район, смт. Клевань, вулиця Центральна, будинок 38, ) 45 789 грн. заборгованості, 5 212,73 грн. суми збитків від інфляції та 1 183,90 грн. трьох процентів річних, всього 52 185,63грн., 1 762 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору та 6 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд, протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 24.07.2018р.

Суддя В. А. Войціховський