РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.07.2018Справа № 914/174/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Державного підприємства "Аргентум"

до Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК"

про зобов'язання надати інформацію

Представники учасників справи:

від позивача: Зозуля Т.М. - за дов. № 22/05-18 від 22.05.2018;

від відповідача: Молдавська О.В. за дов. № 02-36/2705 від 20.11.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.01.2018 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Державного підприємства "Аргентум" вих. № 23/01-18 від 23.01.2018 року до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в особі Львівської обласної філії Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про зобов'язання надати інформацію (виписку) про рух коштів по рахунку №4872, що був відкритий у Львівській обласній філії Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", за період з моменту призначення уповноваженого на розпорядження рахунком ОСОБА_3 до закриття такого рахунку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.03.2018 року справу № 914/174/18 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За результатами проведення автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 914/174/18 передана для розгляду судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.04.2018 відкрито провадження у справі №914/174/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.05.2018 року.

Представник позивача у судове засідання 23.05.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.05.2018 по справі № 914/174/18 підготовче засідання відкладено на 18.06.2018 року.

Під час підготовчого засідання 18.06.2018 року судом проведено відповідні дії, які передбачені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України та з'ясовано думку представників сторін щодо початку розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/174/18 до судового розгляду по суті на 09.07.2018.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 09.07.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2005 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК" було відкрито Державному підприємству "Аргентум" рахунок №4872.

13.03.2015 року позивачем на адресу відповідача направлено лист № 1-13-03-15 від 13.03.2015 року за підписом В.о. директора ОСОБА_4, який отримано банком 16.03.2015 року, з проханням зупинити видаткові операції по рахунку № 4872.

Листом № 1258/615 від 17.03.2015 відповідач запропонував позивачу надати підтверджуючі документи та картку із зразками підписів із зазначенням осіб, яким відповідно до законодавства України та установчих документів позивача надано право розпорядження рахунком і підписування розрахункових документів.

15.05.2015 року позивач звернувся до відповідача з листом № 35/15-0515 з проханням надати інформацію:

- чи зупинені видаткові операції по рахунку № 4872 на підставі звернення Державного підприємства "Аргентум" від 13.03.2015 року № 1/13-03-15?;

- який залишок коштів на рахунку № 4872?;

- надати виписки по рахунку № 4872 за період з 04.03.2015 року;

- повідомити, чи було проведено банком зміну взірців підписів по рахунку № 4872 на підставі документів, що були подані представником Державного підприємства "Аргентум" у відділення , в якому обслуговується підприємство;

- у випадку, якщо зміну взірців підписів не було проведено, повідомити про причину.

Листом № 02.206-29/67-11033 від 04.06.2015 відповідач повідомив позивача про те, що для належної ідентифікації особи, якій надається право розпорядження рахунком, відповідачем не надано необхідних документів, передбачених статутом Державного підприємства "Аргентум" та статутом Львівського закритого акціонерного товариства «Торговий дім Львів».

Листами № 14/11-17 від 14.11.2017 року, № 28/11-17 від 28.11.2017 року позивач звертався до відповідача з проханням надати інформацію, зокрема щодо надання виписок по рахунку №4872 за період з моменту призначення уповноваженого на розпорядження рахунком ОСОБА_3 до закриття такого рахунку.

Відповідач листом № 17-290/96-701 від 24.01.2018 повідомив позивача проте, що ним не надано документів, які підтверджують повноваження на право розпорядження рахунком та/або отримання інформації про рахунки підприємства.

За твердженням позивача, рахунок № 4872, що був відкритий у Львівській обласній філії Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" станом на день розгляду справи закритий.

Позивач зазначає, що відповідачем незаконно відмовлено позивачу у наданні інформації про рух коштів на рахунку №4872, що був відкритий у Львівській обласній філії Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк".

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що банком не отримано всіх необхідних документів для проведення ідентифікації на підтвердження повноважень представників Державного підприємства "Аргентум". З огляду на що, банк не може надати позивачу інформацію щодо рахунку.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1067 Цивільного кодексу України, Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є:

1)відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;

2)операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;

3)фінансово-економічний стан клієнтів;

4)системи охорони банку та клієнтів;

5)інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;

6)відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

7)інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

8)коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо фізичних та юридичних осіб, яка містять банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит чи з письмового дозволу власника такої інформації.

Крім того, вимоги до захисту, зберігання, використання та розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, визначені Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 № 267 (далі - Правила № 267).

Порядок та межі розкриття банками інформації, що містить банківську таємницю, визначені розділом 3 Правил № 267.

Відповідно до пункту 3.1 Правил № 267 письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою.

Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально.

Письмовий запит (дозвіл) юридичної особи - клієнта банку має бути підписаний керівником або вповноваженою ним особою та скріплений печаткою юридичної особи.

Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта.

На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі.

Пунктом 3.2 Правил № 267 передбачено, що банки зобов'язані виконувати рішення суду про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у порядку, установленому законодавством України.

За рішенням суду про розкриття інформації, що становить банківську таємницю, банк розкриває інформацію в обсязі, визначеному рішенням суду.

Отже, враховуючи вимоги чинного банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України, відповідач повинен забезпечувати захист інформації, що становить банківську таємницю.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджено, що позивачем надано відповідачу документи для належної ідентифікації особи, якій надається право розпорядження рахунком.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Державного підприємства "Аргентум" до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про зобов'язання надати інформацію (виписку) про рух коштів по рахунку №4872 задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Аргентум" про зобов'язання відповідача надати інформацію (виписку) про рух коштів по рахунку №4872, що був відкритий у Львівській обласній філії Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", за період з моменту призначення уповноваженого на розпорядження рахунком ОСОБА_3 до закриття такого рахунку відмовити.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 23.07.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова