ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2018 р. м. Київ Справа № 910/1762/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., за участю секретаря судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" про стягнення 319837,56 грн штрафу та зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників сторін

від позивача: Поліщак Р.В. - довіреність від 09.01.2018;

від відповідача: Кузьменко С.В. - ордер серії КС №160581 від 27.12.2017.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) подало до Господарського суду Київської області позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" (далі - відповідач) 319837,56 грн штрафу та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" договору поставки № Л/НХ-17505/НЮ від 23.05.2017, у зв'язку з чим залізниця просить стягнути на свою користь 319837,56 грн штрафу за прострочення поставки товару та зобов'язати товариство здійснити допоставку колодок чавунних гальмівних вагонних типу С з вставкою у кількості 3450 шт відповідно до умов договору.

Ухвалою від 12.03.2018 господарський суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 10.04.2018.

Ухвалою від 10.04.2018 господарський суд відклав підготовче засідання на 10.05.2018.

У зв'язку із тим, що судове засідання 10.05.2018 не відбулося по причині знаходження судді на лікарняному, господарський суд ухвалою від 21.05.2018 призначив підготовче засідання на 05.06.2018.

Ухвалою від 05.06.2018 господарський суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 19.06.2018.

Протокольною ухвалою від 19.06.2018 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в цьому ж засіданні.

В засіданні від 19.06.2018 господарський суд оголосив перерву до 03.07.2018.

Після перерви представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 14.06.2018.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторіна та дослідивши докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

За результатами проведення відкритих торгів на закупівлю, 23.05.2017 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" (постачальник) було укладено договір поставки № Л/НХ-17505/НЮ (далі - договір), за яким постачальник зобов'язався у 2017 році поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації № 1 (додаток № 1 до даного договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару: (Колодка чавунна гальмівна вагонна тип С з вставкою) Код ДК 021:2015-34630000-2 (Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху), код УКТ ЗЕД - 8607. Кількість товару: 6000 шт (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Пунктом 1.4 договору сторони погодили, що обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору визначено, що сума цього договору на момент його підписання становить: 1599480,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 266580,00 грн.

Ціна за одиницю товару визначається у специфікації № 1 (додаток № 1).

За п. 5.1 договору узгоджено, що постачальник здійснює поставку товару на умовах DAP за правилами "ІНКОТЕРМС-2010", за реквізитами, зазначеними в заявці покупця (реквізити виробничого структурного підрозділу регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця").

Поставка товару проводиться не більше 15 днів (після письмової заявки покупця) (Структурний підрозділ "Служба матеріально-технічного забезпечення" регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця").

Місце поставки товару: 79052, м. Львів, вул. Курмановича, 7А, тел. (226-70-16, 226-70-67), (РПЧ-1) Моторовагонне депо Львів (п. п. 5.2, 5.3 договору).

Приписами п. 7.2 договору передбачено відповідальність постачальника за прострочення поставки ним товару покупцю у вигляді штрафу в розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

Згідно з п. 4.1 договору сторони погодили, що розрахунки за поставку товару проводяться у безготівковій формі шляхом оплати покупцем після пред'явлення постачальником рахунка-фактури на оплату товару протягом 10 банківських днів з дати поставки товару, (за наявності реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних).

За п. 10.1 договору визначено строк його дії - з моменту підписання і до 29.12.2017.

В якості додатків до укладеного договору, між сторонами було підписано специфікацію № 1 (додаток № 1 до договору), якою погоджено найменування, одиницю виміру, кількість, ціну товару та загальну суму поставки, а також графік поставки товару по місяцях (додаток № 2 до договору), які, у відповідності до п. 13.1 договору, є його невід'ємними частинами.

У зв'язку з підпищенням ціни на товар, 28.08.2017 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до договору № Л/НХ-17505/НЮ від 23.05.2017, згідно з якою сторони дійшли згоди внести зміни до договору поставки, виклавши специфікацію № 1 (додаток № 1 до даного договору) та пункти 1.1, 1.2, 3.1, 3.2, 13.1 в новій редакції.

Зокрема, згідно з додаткової угоди, сторони зменшили обсяги поставки товару до 5455 шт та суму договору до 1599187,80 грн, збільшили ціну за одиницю товару та змінили графік поставки товару по місяцях.

Так, сторони погодили, що відповідач повинен був поставити позивачу товар згідно з узгодженого графіку поставки у наступні періоди та в кількості: за серпень 2017 року - 1500 шт, за вересень 2017 року - 1500 шт, за жовтень 2017 року - 1500 шт, за листопад 2017 року - 955 шт. Загалом у кількості 5455 шт.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач направив відповідачу заявку на поставку товару у кількості 5455 шт. Заявку позивач направив листом від 27.11.2017. Відповідач факту отримання листа 01.12.2017 не заперечив.

Позивач вказав, а відповідач підтвердив, що поставка товару була проведена у період 22-29.12.2017 лише на частину колодок у кількості 2005 шт. Доказів поставки вказаного товару, як-то передбачено умовами п. п. 5.4, 5.5 договору, сторони до суду не надали.

У зв'язку з порушення відповідачем умов договору в частині прострочення строку поставки товару, позивачем було нараховано відповідачу штрафні санкції у вигляді 20% від вартості недопоставленого товару, а також заявлено вимогу про допоставку колодок у кількості 3450 шт.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на відсутність своєї вини у недопоставці товару з огляду на порушення позивачем графіку направлення заявок на поставку товару, обов'язок передачі якого існував у відповідача лише по листопад 2017 року.

Відповідач вважає, що оскільки у грудні 2017 року між сторонами не було укладено додаткових угод щодо зміни графіку поставки товару, який є невід'ємною частиною договору поставки, то поставка колодок у кількості 2005 шт була проведена поза графіком, звідси відсутні підстави для нарахування йому штрафних санкцій, з огляду на те, що неналежного виконання умов договору поставки № Л/НХ-17505/НЮ від 23.05.2017 зі сторони відповідача не відбулося.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За загальними нормами ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (ч. 1 ст. 613 ЦК України).

З досліджених в процесі розгляду спору документів суд встановив, що в укладеному між сторонами договору поставки, останні передбачили кореспондуючий обов'язок відповідача здійснити поставку товару позивачу на підставі направленої ним заявки.

Також сторони погодили графік в межах якого відповідач має здійснити поставку товару.

Проаналізувавши умови договору, суд дійшов висновку, що обов'язок відповідача поставити на адресу позивача погоджений умовами договору товар, напряму залежить від строку виконання позивачем свого обов'язку по направленню відповідачу заявки на поставку товару, а прострочення позивачем строків направлення заявок відповідачу у межах графіку погоджених поставок товару, зумовлює прострочення зобов'язань зі сторони відповідача щодо поставки товару у кількості та у строк, що погоджені між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив відповідачу заявку на поставку товару у кількості, що відповідає всій сумі поставці товару по договору, у строк, що виходить за межі погодженого між позивачем та відповідачем графіку поставки товару.

Таким чином, позивач відступив від умов договору в частині, що визначала зобов'язання сторін по поставці товару у кількості та по періодах, погоджених у додатку № 2 до договору поставки.

Суд вказує, що порушення позивачем строків виконання взаємних зобов'язань, що призвело до неможливості належного виконання відповідачем своїх обов'язків в частині поставки товару у кількості, що вказана у направленій позивачем на його адресу заявці, не може бути підставою для притягнення відповідача до відповідальності за порушення ним господарського зобов'язання за непоставку товару у строки, що вказані у договорі, оскільки дотримання останніх можливе лише за умови належного виконання позивачем зустрічного зобов'язання щодо направлення відповідачу заявки у строки, що вказані у графіку поставки товару.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для застосування до відповідача відповідальності по п. 7.2 договору та вказує про безпідставність стягнення з відповідача нарахованого позивачем до відшкодування штрафу у розмірі 319837,56 грн.

Щодо інших вимог позивача, заявлених у позові, то суд також не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Приписами статті 663 ЦК України унормовано, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У додатку № 2 до договору сторони погодили граничний строк в межах якого у відповідача існував обов'язок здійснити своє зобов'язання по поставці товару на адресу позивача, а саме листопад 2017 року. Поставці товару мала передувати заявка позивача на передачу погодженого з відповідачем товару у кількості 955 шт.

Суд погоджується із доводами відповідача з приводу того, що заявка позивача про поставку товару у листопаді 2017 року мала бути направлена ним відповідачу не пізніше 15.11.2017. Вказаний термін є допустимим з огляду на строк, в межах якого сторони передбачили обов'язок відповідача здійснити поставку товару після письмової заявки позивача, та строк, в межах якого відповідач міг виконати своє договірне зобов'язання по поставці товару згідно з погодженого між сторонами графіку поставки.

Натомість суд встановив, що позивач не направив відповідачу ні у листопаді 2017 року, ні в інші місяці цього року, заявку на поставку товару у кількості, порядку та строки, передбачені умовами графіку поставки товару, тим самим зробивши неможливим належне виконання своїх договірних зобов'язань зі сторони відповідача.

Суд вказує, що заявка позивача від 27.11.2017 про поставку товару була направлена позивачем відповідачу всупереч досягнутим між ними домовленостям щодо кількості товару, які мав бути поставлений в межах погодженого між сторонами графіку поставки товару, зміни щодо якого після підписання сторонами додаткової угоди до договору внесені не були.

Позивач з посилання на належні та допустимі докази не довів, що у відповідача була виробнича можливість виготовити та технічна можливість поставити та адресу позивача протягом грудня 2017 року ту кількість товару, яка була вказана позивачем у заявці від 27.11.2017, з огляду на те, що відповідач при здійсненні своєї діяльності планує обсяги виробництва товару по місяцях та в залежності від укладених з суб'єктами господарювання договорів, у зв'язку із чим станом на час отримання заявки від позивача у відповідача могло і не бути в наявності всього товару, на поставці якого наполягав позивач.

Зважаючи, що у листопаді 2017 року згідно з графіку поставки товару сторони погодили, що відповідач мав передати позивачу лише 955 шт колодок, а фактично він поставив 2005 шт, суд дійшов висновку, що свій обов'язок по поставці позивачу товару відповідач виконав у повному обсязі.

До того ж у суду відсутні документи, які б підтверджували оплату позивачем відповідачу на підставі та в період дії укладеного між ними договору поставки товару у кількості 5455 шт, що могло бути підставою для зобов'язання відповідача вчинити певні дії або щодо передачі позивачу всієї кількості недопоставленого товару або щодо стягнення попередньої оплати за нього.

Оскільки позивач, всупереч ч. 1 ст. 651 ЦК України, в односторонньому порядку змінив графік поставки товару, що є неприпустимим в силу закону та суперечить умовам укладеного між сторонами договору, суд вважає, що позивач не має права вимагати від відповідача здійснити допоставку товару у кількості 3450 шт, з огляду на те, що зміна договірного зобов'язання допускається лише за згодою сторін.

Відповідно до статей 74 та 77 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що ним була надана оцінка основним доводам та запереченням сторін. Решта доводів та заперечень висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

З огляду на викладене, наявні в матеріалах справи докази та зроблені господарським судом в процесі розгляду справи висновки, суд вважає твердження позивача з приводу наявності підстав для задоволення позову недоведеними з мотивів, викладених судом у даному рішенні.

При вирішення питання щодо розподілу судових витрат у даній справі при відмові у задоволенні позову, господарський суд, керуючись приписами ст. 129 ГПК України, покладає останні на позивача.

Керуючись ст.ст. 74-79, 129, 232, 233, 236- 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, Львівська обл., м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" (09630, Київська обл., Рокитнянський район, село Бирюки, вул. Садова, буд. 75, ) про стягнення 319837,56 грн штрафу та зобов'язання вчинити певні дії

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією про дане судове рішення учасники справи можуть ознайомитися на сайті: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено: 16.07.2018.

Суддя В.М. Антонова