ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16.07.2018р. Справа № 914/978/16
Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянув у судовому засіданні справу
за позовом Львівської митниці Державної фіскальної служби, м.Львів
до відповідача ОСОБА_1 підприємства Гамелія, м.Львів
третя особа: Відділ Державної виконавчої служби Жовківського районного управління юстиції у Львівської області,м.Львів
про стягнення 564 467,77 грн.
Представники сторін:
від позивача: не з»явився
від відповідача: не з»явився
від третьої особи: не з"явився
Заяв про відвід судді не надходило. Не проводилася технічна фіксація судового засідання.
03.07.2018 року Господарським судом Львівської області ухвалено рішення у справі №914/978/16, яким відмовлено у задоволенні позову Львівської митниці Державної фіскальної служби до ОСОБА_1 підприємства Гамелія про стягнення 564 467,77 грн.
В даному рішенні, суд, пунктом 2 резолютивної частини рішення, призначив додаткове судове засідання для вирішення питання стосовно розподілу судових витрат у справі, а пунктом 3 вказано рішення надав сторонам 15 днів для подання суду усіх доказів понесення судових витрат у справі
09.07.2018 року відповідачем подано заяву, згідно якої останній просить суд стягнути з позивача витрати за проведення експертизи, понесені відповідачем, в розмірі 14 880,00 грн.
Представник сторін в судове засідання 16.07.2018 року з»явилися.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заявлено про стягнення з відповідача 14 880,00 грн. витрат за проведення експертизи.
На підтвердження факту понесення судових витрат відповідачем надано оригінал квитанції №42 від 07.11.2017 року на суму 14 880,00 грн.
Позивачем заперечень на вказану заяву не подано.
ОЦІНКА СУДУ.
Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
До складу судових витрат входять також витрати пов»язанні із провденням експертизи.
Судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи повязані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, витрати відповідача по оплаті експертизи суд покладає на позивача.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до статті 244 ГПК України
1. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
3. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
4. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
5. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 126, 129, 233 (ч.3), 238 (ч.6), 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -
2. Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено « 17» липня 2018 р.

Суддя Горецька З. В.