ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2018

Справа № 910/7262/18

Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Державної екологічної інспекції у Київській області

про стягнення 6 818,63 грн.

Представники сторін:

не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Державної екологічної інспекції у Київській області про стягнення 6 818,63 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору № 02.1.2-14/25-156 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.11.2012 року належним чином не виконав взяті на себе зобов’язання по сплаті наданих послуг, у зв’язку з чим у останнього виникла заборгованість у заявленому розмірі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.016.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Дану ухвалу відповідач отримав 14.06.2018 р., що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 018.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Зважаючи на вищезазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

28.11.2012 р. між державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та Державною екологічною інспекцією у Київській області укладено договір № 02.1.2-14/25-156 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

В подальшому між сторонами укладено додаткові угоди № 1 від 21.05.2013 р., № 2 від 17.12.2015 р., № 3 від 04.05.2016 р., № 4 від 26.12.2016 р. № 5 від 12.04.2017 р., № 6 від 22.06.2017 р. до договору № 02.1.2-14/25-156 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.11.2012 р.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.1.1 договору, у зв’язку з наданням орендарю в оренду приміщень № 57, № 58, № 59, № 60 на 2 поверсі бізнес – центру вантажного терміналу балансоутримувача (інв.. № 47565) площею 32,10, для розміщення офісу, балансоутримувач надає, а орендар отримує наступні послуги:

забезпечення теплом (теплова енергія): 1460,00 за 1 Гкал;

забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці:30,00 грн. за 1 працівника ;

використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем: 1,18 за 1 кв.м.;

прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів: 90,00 грн. за 1 куб.м (з 01.05.2017 р.)

прибирання приміщень загального користування: 37,50 грн. за 1 кв.м.

Відповідно до п. 1.4. договору, розмір оплати за послуги залежить від фактичного їх об’єму, тарифів та витрат балансоутримувача, пов’язаних з обсягом послуг в період їх надання, якості послуг та інших випадків, передбачених чинним законодавством України.

В разі припинення надання в строкове платне користування майна припиняється дія цього договору, в цьому випадку сплата за послуги здійснюється до дати фактичного звільнення орендарем майна, яке підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі орендованого майна (п. 1.6. договору).

Позивач надав послуги відповідно до договору № 02.1.2-14/25-156 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.11.2012 р. та виставив рахунки-фактури:

№ 661/10 від 31.01.2018 р. на суму 2 213,17 грн.;

№ 622/7 від 31.01.2018 р. на суму 232,40 грн.;

№ 611/41 від 28.02.2018 р. на суму 1 868,41 грн.;

№ 622/20 від 28.02.2018 р. на суму 143,51 грн.;

№ 611/72 від 31.03.2018 р. на суму 1 991,42 грн.;

№ 622/32 від 31.03.2018 р. на суму120,73 грн.

В матеріалах справи наявні акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.01.2018 р. на суму 1 224,00 грн, акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.01.2018 р. на суму – 131,58 грн., акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.01.2018 р. на суму 232,40 грн., акт приймання-здачі виконаних послуг від 28.02.2018 р. на суму 879,24 грн., акт приймання-здачі виконаних послуг від 28.02.2018 р. на суму 143,51 грн., акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2018 на суму 1 002,25 грн., акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2018 на суму120,73 грн, які не підписані із сторони замовника.

Відповідно до п.п. 2.2.1., 2.2.2., 2.2.2.1. п. 2.2. договору, орендар зобов’язується своєчасно здійснювати розрахунки за договором. Щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок та акт приймання – здачі виконаних послуг. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов’язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти днів з дати його отримання. Якщо протягом 5-ти днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу, він вважається підписаний сторонами. Акт приймання-здачі виконаних послуг підписується керівниками сторін або призначеними керівниками повноваженими особами за умови надання документів про надання таких повноважень. Підписання акту приймання-здачі виконаних послуг орендарем є підтвердження відсутності претензій до якості наданих послуг.

Датою отримання рахунку та акту виконаних послуг вважається 10 число кожного місяця незалежно від дати його фактичного отримання.

Із наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень вбачається, що позивач направляв вищезазначені акти приймання-здачі виконаний послуг за спірним договором, тому з урахуванням п. 2.2. договору зазначені акти вважаються підписаними із сторони Державної екологічної інспекції у Київській області.

Відповідач підписані акти не повернув та кошти не сплатив.

Відповідно до статті 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 6.1., 6.2. договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом 1 року. Датою підписання є пізніша дата, якщо договір підписувався сторонами окремо. Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України. Сторони домовились, що положення цього договору застосовуються до відносив між ними, які виникли до його укладання, а саме з 03.01.2012 р.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця до закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах.

Згідно з ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором № 02.1.2-14/25-156 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.11.2012 р. у відповідача перед позивачем за січень – березень 2018 року в сумі 6 438,06 грн. належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач просив також стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 25,46 грн. та 29,06 грн. – 3 % річних.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов’язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат пов’язані з інфляційними процесами в розмірі 25,46 грн. та три проценти річних в розмірі 29,06 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв’язку з неналежним виконанням грошових зобов’язань за договором позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 326,05 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.1., 4.2. договору, за невиконання або неналежне виконання зобов’язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Орендар зобов’язаний в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення дебіторської заборгованості за цим договором.

Згідно статті 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами Цивільного кодексу України та Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 326,05 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.. 129, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної екологічної інспекції у Київській області (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 3, ) на користь державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ) суму основного боргу в розмірі 6 438 (шість тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 06 коп., індекс інфляції в розмірі 25 (двадцять п’ять) грн. 46 коп., три відсотки річних в розмірі 29 (двадцять дев’ять) грн. 06 коп., пеню в розмірі 326 (триста двадцять шість) грн. 05 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Мудрий