РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018Справа № 910/1735/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., при секретарі судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Broadcast Music, Inc (організація, яка звертається за захистом прав - Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав»)

до Приватного акціонерного товариства «Телеканал «Інтер»

про стягнення 148920,00 грн.

Представники:

від Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав»: Дубовий О.В.

від відповідача: Подоба І.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Broadcast Music, Inc (організація, яка звертається за захистом прав - Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Телеканал «Інтер» про стягнення 148920,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив майнові авторські права позивача на твори: - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виконавець - ОСОБА_5; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_2; виконавець - ОСОБА_6; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_3 виконавець - ОСОБА_7; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_4; виконавець - ОСОБА_8 шляхом публічного сповіщення вказаних творів 18.07.2017 у період з 20:32 год. До 22:48 год.

Крім того, у позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на наведене, оскільки у справі №910/1735/18 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи норми п. 4 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 13.03.2018, встановлено учасникам судового процесу строки для подання заяв по суті справи.

07.03.2018 до відділу діловодства суду від відповідача надійшло повідомлення, клопотання про призначення у даній справі судової експертизи, відзив на позовну заяву (із викладеними доводами стосовно того, що суб'єкти господарювання не мають контролюючих функцій відносно дотримання суб'єктами господарської діяльності законодавства з охорони прав на об'єкти інтелектуальної власності; відповідач не ознайомлений з актом фіксації використання об'єктів інтелектуальної власності; позивач не надав перелік музичних творів, на які передаються майнові права) та заява в порядку ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою відповідач просить суд розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження з підстав важливого значення справи для відповідача, категорії та складності справи, обсягу та характеру доказів, в тому числі, необхідності розгляду питання про призначення судової експертизи.

20.03.2018 до відділу діловодства суду від Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» надійшли заперечення проти призначення у даній справі судової експертизи та відповідь на відзив.

У судове засідання 13.03.2018 з'явились представники Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» та відповідача.

У судовому засіданні 13.03.2018 оголошено перерву до 30.03.2018.

У судове засідання 30.03.2018 з'явились представники Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» та відповідача.

Розглянувши клопотання відповідача в порядку ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

З поданих учасниками справи доказів та пояснень суд вбачає недоцільність розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з огляду на обраний позивачем спосіб захисту, значення справи для сторін, а також зважаючи на необхідність розгляду клопотання відповідача про призначення експертизи.

З огляду на наведене, суд вважає клопотання відповідача обґрунтованим, у зв'язку з чим дійшов висновку, що справу № 910/1735/18 слід розглядати розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2018 суд ухвалив: здійснювати розгляд справи №910/1735/18 у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначити на 08.05.2018.

У підготовче засідання 08.05.2018 з'явились представники сторін; представник відповідача підтримав клопотання про призначення судової експертизи, представник відповідача заперечив проти вказаного клопотання.

Розглянувши клопотання про призначення експертизи, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Так, відповідач в обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що позивач не надав доказів того, що надані диски були записані належним чином, у порядку, передбаченому чинним законодавством, та містять запис передачі «Слов'янський базар», знятий з ефіру, а не змонтований відеозапис музичних творів.

Суд зазначає, що відповідач у клопотанні не навів належних обґрунтувань щодо того, яким чином повинен відбуватись запис передачі та який конкретно порядок позивачем порушено, зокрема, в чому це проявляється, а також всупереч приписам ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, відповідач не надав доказів неможливості самостійного надання відповідного висновку щодо поставлених у клопотанні питань.

Так, визначений ст. 99 Господарського процесуального кодексу України порядок призначення судової експертизи передбачає таке призначення у разі одночасної наявності декількох умов: необхідності спеціальних знань та наявності висновку експерта, який викликає сумнів щодо його правильності (у разі відсутності цього висновку - обґрунтування неможливості подати такий висновок).

За наведених обставин, у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи відмовлено.

У підготовчому засіданні 08.05.2018 судом були вчинені дії, передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі № 910/1735/18, призначити справу до судового розгляду по суті на 29.05.2018.

У судове засідання 29.05.2018 з'явились представники сторін.

У судовому засіданні 29.05.2018 оголошено перерву до 19.06.2018.

У судове засідання 19.06.2018 з'явились представники сторін. Представник Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» підтримав позов, представник відповідача проти позову заперечив.

У судовому засіданні 19.06.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» та відповідача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

31.12.2004 між Broadcast Music Ink. і Державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (далі - Організація) укладено договір (далі - Договір), за умовами якого:

- слово "термін" означає період, що починається з 31.12.2004 та закінчується 31.12.2007, при чому даний період дії Договору від 31.12.2004 буде продовжуватися із року в рік автоматично, якщо він не буде розірваний іншою стороною рекомендованим листом, листом-підтвердженням або іншим еквівалентним повідомленням не пізніше ніж за шість місяців до закінчення кожного періоду (пункт "а" Договору від 31.12.2004);

- за Договором від 31.12.2004 Організація є єдиним представником інтересів Broadcast Music Ink. на території України протягом терміну Договору від 31.12.2004 (підпункт "б" пункту 1 Договору від 31.12.2004);

- сторони встановлюють, що Організація та її ліцензіати користуються всіма правами на твори Broadcast Music Ink., властивими для звичайної передачі прав на виконання, і якими користуються ліцензіати Організації на музичні композиції на території України (підпункт "в" пункту 2 Договору від 31.12.2004);

- кожна сторона підтверджує та гарантує, що вона має повні права та повноваження укладати Договір від 31.12.2004 та передавати права, що в ньому містяться, і права, передані за Договором від 31.12.2004, не будуть мати у своїй правовій охороні перешкод та претензій (пункт 7 Договору від 31.12.2004).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1107 Цивільного кодексу України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі ліцензійного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1109 Цивільного кодексу України у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1110 Цивільного кодексу України ліцензійний договір укладається на строк, встановлений договором, який повинен спливати не пізніше спливу строку чинності виключного майнового права на визначений у договорі об'єкт права інтелектуальної власності.

Згідно з п. 1.1. Угоди користувачів IPI, укладеної між Швейцарським товариством з прав авторів на музичні твори SUISA (як адміністратором системи ІРІ) та Державним підприємством «Українське агентство з авторських та суміжних прав», SUISА надав користувачеві доступ до системи ІРІ.

База даних ІРІ існує тільки в електронному вигляді. Система ІРІ це міжнародна база даних та інформаційна система, яка є підсистемою Загальної інформаційної системи (CIS), в якій містяться дані щодо правовласників майнових авторських прав на музичні твори, передані в колективне управління авторсько-правовим організаціям - членам CISAC.

Судом встановлено, що відповідно до виписки із системи IPI про приналежність автора до членів іноземної авторсько-правової організації, яка управляє майновими правами авторів на колективній основі, вбачається, що права на музичний твір ІНФОРМАЦІЯ_1, композитор/автор тексту ІНФОРМАЦІЯ_5; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_2,композитор/автор тексту ОСОБА_9; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_6, композитор/автор тексту ОСОБА_10; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_4, композитор/автор тексту ОСОБА_11, передані Broadcast Music, Inc.

Відповідно до ст. 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: а) особисто; б) через свого повіреного; в) через організацію колективного управління.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 47 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління. Організації колективного управління створюються суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав та мають статус юридичної особи згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень такі функції: збирати, розподіляти і виплачувати зібрану винагороду за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону; вчиняти інші дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів.

За приписами статей 48 і 49 Закону можлива передача на договірних засадах авторами або іншими суб'єктами авторського права та/або суміжних прав повноважень з управління майновими правами організаціям колективного управління, на які покладається виконання відповідних функцій, зокрема, збір винагороди на підставі зазначених договорів чи цього Закону, розподіл (перерозподіл між іншими організаціями колективного управління) зібраної винагороди, перерахування належної частки перерозподіленої винагороди іншим організаціям колективного управління, що представляють майнові інтереси відповідних суб'єктів авторського права та/або суміжних прав, або виплата розподіленої винагороди безпосередньо таким суб'єктам.

Водночас суб'єкти авторського права, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладення договорів з особами, які використовують ці об'єкти.

Отже, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які хоча й не перебувають в їх управлінні, але не вилучені з нього в установленому порядку, законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо). Такий підхід водночас забезпечує дотримання прав суб'єктів авторського права - як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди - та дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.

За наявності договорів з суб'єктами авторського права та/або суміжних прав на управління їх майновими правами організації колективного управління відповідно до статті 45 Закону, що надає право таким організаціям представляти інтереси власників майнових авторських прав, виконавців, виробників фонограм (відеограм), мають право звертатися до господарського суду з позовами про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду або стягнення доходу, отриманих порушником внаслідок порушення ним авторського права та/або суміжних прав, і у тому випадку, коли з порушником авторського права чи суміжних прав організацією колективного управління не укладено будь-якої угоди.

Зазначена правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 925/895/16, від 20.02.2018 у справі № 910/24539/16, від 27.02.2018 у справі № 910/6037/16.

Судом встановлено, що Організація є організацією колективного управління, сферою діяльності якої є управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується свідоцтвом про облік організації колективного управління № 3/2003 від 22.08.2003, виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.

Таким чином, на підставі укладеного Договору Організація набула повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на музичні твори з текстом ІНФОРМАЦІЯ_1, композитор/автор тексту ІНФОРМАЦІЯ_5; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_2,композитор/автор тексту ОСОБА_9; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_6, композитор/автор тексту ОСОБА_10; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_4, композитор/автор тексту ОСОБА_11 на території України.

Представником Організації долучено до позовної заяви копію Акту фіксації публічного використання творів від 18.07.2017, складеного представником Організації, в якому зазначено, що 18.07.2017 відповідачем у період з 20:32 год. до 22:48 год. Здійснювалось публічне сповіщення зокрема наступних творів: назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виконавець - ОСОБА_5; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_2; виконавець - ОСОБА_6; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_3 виконавець - ОСОБА_7; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_4; виконавець - ОСОБА_8.

На підтвердження зазначених обставин суду надано відповідні диски із відеофіксацією факту сповіщення музичних творів.

У зв'язку з встановленням факту порушення відповідачем майнових авторських прав позивача шляхом незаконного використання зокрема наступних з текстом ІНФОРМАЦІЯ_1, композитор/автор тексту ІНФОРМАЦІЯ_5; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_2,композитор/автор тексту ОСОБА_9; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_6, композитор/автор тексту ОСОБА_10; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_4, композитор/автор тексту ОСОБА_11, Організація звернулась до суду з вимогами про стягнення з відповідача 148920 грн. 00 коп. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги Організації підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв'язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

Згідно з ч. 1 ст. 432 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з ч. 2 ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом (ч. 3 ст. 418 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 421 Цивільного кодексу України суб'єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об'єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 424 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об'єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Згідно зі ст. 426 Цивільного кодексу України способи використання об'єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 443 Цивільного кодексу України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з ч. 3 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання, публічну демонстрацію та публічний показ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 433 Цивільного кодексу України об'єктами авторського права є музичні твори (з текстом або без тексту).

Згідно з ч. 1 т. 440 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Таким чином, право на використання музичного твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Як встановлено судом, Broadcast Music, Inc належать виключні майнові права інтелектуальної власності на твори з текстом ІНФОРМАЦІЯ_1, композитор/автор тексту ІНФОРМАЦІЯ_5; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_2,композитор/автор тексту ОСОБА_9; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_6, композитор/автор тексту ОСОБА_10; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_4, композитор/автор тексту ОСОБА_11.

Таким чином, використання вказаних музичних творів повинно здійснюватися виключно з дозволу особи, у якої наявні майнові права щодо такого об'єкта авторського права.

Відповідно до ст. 441 Цивільного кодексу України використанням твору є його: 1) опублікування (випуск у світ); 2) відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; 3) переклад; 4) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; 5) включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; 6) публічне виконання; 7) продаж, передання в найм (оренду) тощо; 8) імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" публічне сповіщення (доведення до загального відома) - передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Як встановлено судом, відповідно до Акту фіксації публічного використання творів від 18.07.2017, складеного представником Організації, в якому зазначено, що 18.07.2017 відповідачем у період з 20:32 год. до 22:48 год. здійснювалось публічне сповіщення зокрема наступних творів: назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виконавець - ОСОБА_5; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_2; виконавець - ОСОБА_6; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_3 виконавець - ОСОБА_7; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_4; виконавець - ОСОБА_8.

На підтвердження зазначених обставин суду надано диски із відеофіксацією факту виконання музичних творів.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У судовому засіданні 29.05.2018 судом було переглянуто відеозаписи, що містяться на дисках, які долучені представником Організації до матеріалів справи та встановлені наступні обставини.

З відеозапису вбачається, що в ефірі телеканалу «Інтер» 18.07.2017 у період з 20:32 год. до 22:48 год. здійснювалось публічне сповіщення програми «Словянський базар у Вітебську» зокрема наступних творів: назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виконавець - ОСОБА_5; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_2; виконавець - ОСОБА_6; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_3 виконавець - ОСОБА_7; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_4; виконавець - ОСОБА_8.

Так, факт публічного сповіщення в ефірі телеканалу «Інтер» 18.07.2017 у період з 20:32 год. до 22:48 год. програми «Словянський базар у Вітебську» підтверджується наданою Організацією копією газети «Урядовий кур'єр» від 13.07.2017 №128 з програмою телепередач.

При цьому, вказаний факт відповідачем не спростовано.

Суд зазначає, що враховуючи приписи статті 74 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках, коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача.

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Як встановлено судом, за Договором від 31.12.2004 Організація є єдиним представником інтересів Broadcast Music Ink. на території України протягом терміну Договору від 31.12.2004 (підпункт "б" пункту 1 Договору від 31.12.2004); сторони встановлюють, що Організація та її ліцензіати користуються всіма правами на твори Broadcast Music Ink., властивими для звичайної передачі прав на виконання, і якими користуються ліцензіати Організації на музичні композиції на території України (підпункт "в" пункту 2 Договору від 31.12.2004); кожна сторона підтверджує та гарантує, що вона має повні права та повноваження укладати Договір від 31.12.2004 та передавати права, що в ньому містяться, і права, передані за Договором від 31.12.2004, не будуть мати у своїй правовій охороні перешкод та претензій (пункт 7 Договору від 31.12.2004).

При цьому, на відповідача покладено обов'язок з доведення ним правових підстав для використання вказаного музичного твору.

Відповідачем не було спростовано викладені у позові доводи щодо неправомірності використання музичних творів, зокрема шляхом подання до суду відповідних доказів, що підтверджують право відповідача на публічне сповіщення зокрема творів ІНФОРМАЦІЯ_1, композитор/автор тексту ІНФОРМАЦІЯ_5; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_2,композитор/автор тексту ОСОБА_9; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_6, композитор/автор тексту ОСОБА_10; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_4, композитор/автор тексту ОСОБА_11.

Відповідно до ст. 431 Цивільного кодексу України порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Відповідно до п. а) ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 вказаного вище Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення.

Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Суд зазначає, що для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний.

Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації.

В абз. 9 ч. 2 ст. 52 України "Про авторське право і суміжні права" зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пп. "г" п. 2 ст. 52 Закону № 3792-XII межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. України "Про авторське право і суміжні права", об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема музичні твори з текстом і без тексту.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що кожен музичний твір є окремим об'єктом авторського права, який належить конкретному суб'єкту (ам). Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у виді стягнення компенсації. Кожний суб'єкт авторського права при порушенні цього права, в тому числі на один твір, має право на компенсацію в розмірі, не менше 10 мінімальних заробітних плат.

Судом встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати з січня 2018 року становить 3723 грн. 00 коп. (відповідно до ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік").

Водночас, суд зазначає, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Наразі такі зміни до Закону України "Про авторське право та суміжні права" не внесені. Водночас виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у наведеному приписі Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ, тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначені компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Отже, при визначені розміру відповідної компенсації слід виходити з приписів пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі 1600,00 грн.

Представником позивача заявлено до стягнення з відповідача компенсацію в розмірі 148920,00 грн., що складає по 10 мінімальних заробітних плат згідно з Законом України "Про державний бюджет України на 2018 рік" (37230,00 грн.) за порушення майнових прав інтелектуальної власності за використання кожного з музичних творів: ІНФОРМАЦІЯ_1, композитор/автор тексту ІНФОРМАЦІЯ_5; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_2, композитор/автор тексту ОСОБА_9; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_6, композитор/автор тексту ОСОБА_10; - назва твору: ІНФОРМАЦІЯ_4, композитор/автор тексту ОСОБА_11.

Проте, враховуючи мінімальний розмір компенсації відповідно до ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", положення пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", та висновок суду, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт використання відповідачем вказаних музичних творів без дозволу позивача та сплати відповідної винагороди, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню компенсація у розмірі 64000 грн. 00 коп. за порушення майнових авторських прав за використані без дозволу чотири музичні твори, а тому позовні вимоги Організації підлягають задоволенню частково, у вказаній сумі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телеканал «Інтер» (01054, м.Київ, вул. Дмитрівська, будинок 30; ідентифікаційний код: 23507865) на користь Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 41, літера А, офісне прим. 1, 2, 3; ідентифікаційний код: 31025266) в інтересах Broadcast Music, Inc (320 West 57 Street, New York, 10019-3790, USA) грошові кошти у розмірі 64000 (шістдесят чотири тисячі) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят ) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 02.07.2018

Суддя Ю.В. Картавцева