РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2018Справа № 910/4046/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до державного підприємства "Макіїввугілля"

про стягнення 705 419,57 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до державного підприємства "Макіїввугілля" про стягнення 705 419,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов'язку своєчасно та в повному обсязі оплатити комісійної винагороди за договором №09/03-169 від 02.06.2003 року.

Ухвалою господарського суду від 17.04.2018 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

23.04.2018 до канцелярії суду позивач подав супровідний лист вих. №09-1-8/486 від 23.04.2018 року та платіжне доручення №154373 від 20.04.2018 року про доплату судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.05.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Вищезазначена ухвала не отримана відповідачем, що підтверджується повернутим поштою рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №019 у зв'язку з закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

02.06.2003 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (банк) та державним підприємством «Макіїввугілля» (організація) укладено договір №09/03-169.

Відповідно до п.1.1 договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування організації по перерахуванню сум оплати праці та інших надходжень, що не суперечать чинному законодавству України, на рахунки держателів та здійснює розрахункове обслуговування платіжних операцій, які проводяться по рахункам держателів за дебетовою схемою згідно з чинним законодавством України.

Згідно з п.1.2 договору організація перераховує грошові кошти на рахунок банку, а банк випускає працівникам організації картки Maestro, VISA Electron, MasterCard Mass, VISA Classic, MasterCard Gold та VISA Gold, розподіляє та зараховує на рахунки грошові кошти, перераховані організацією, а також отримує комісійну винагороду на умовах, передбаченим цим договором.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами належних їм зобов'язань (п.6.1 договору).

Будь-яка сторона цього договору має право достроково розірвати договір. В цьому випадку сторона, яка бажає розірвати договір, за 45 (сорок п'ять) календарних днів направляє іншій стороні відповідне письмове повідомлення (п.6.2 договору).

Пунктом 3.1.2 договору передбачено, що за обслуговування організація сплачує банку відсотки від загальної суми грошових коштів, перерахованих організацією на рахунки держателів, одночасно з перерахуванням. По:

- ДВАТ шахта «Чайкіно» - 0,5%;

- ДВАТ шахта ім. В.І.Леніна - 0,5%;

- ДВАТ шахта Бутовська - 0,8%.

Відповідно до п.8.1 договору зміни та доповнення, що вносяться в текст цього договору будь-якою із сторін, набирають чинності з моменту підписання їх обома сторонами.

03.01.2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору від 02.06.2003 року №09/03-169, відповідно до умов якої сторони виклали п.3.1.2 договору у наступній редакції: за обслуговування організація сплачує банку комісійну винагороду від загальної суми грошових коштів, перерахованих організацією на рахунки держателів, одночасно з перерахуванням, але не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, по:

- ВП «шахта імені Чайкіно» ДП «Макіїввугілля» - 0,5%;

- ВП «шахта ім. В.І.Леніна» ДП «Макіїввугілля» - 0,5%;

- ВП «шахта «Бутівська» ДП «Макіїввугілля» - 0,5%;

- ВП «шахта «Холодна балка» ДП «Макіїввугілля» - 0,5%;

- Апарату управління ДП «Макіїввугілля» - 0,5%;

- ВП «шахта Ясиновська-Глибока» ДП «Макіїввугілля» - 0,5%;

- ВП «шахта «Північна» ДП «Макіїввугілля» - 0,5%;

- ВП «шахта імені В.М. Бажанова» ДП «Макіїввугілля» - 0,5%;

- ВП «шахта імені С.М. Кірова» ДП «Макіїввугілля» - 0,5%;

- Інші структурні підрозділи ДП «Макіїввугілля» - 0,5%.».

16.02.2015 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень №3 до договору від 02.06.2003 р. №09/03-169, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди внести зміни та доповнення до пунктів 3.1.2 та 3.1.2 договору, виклавши їх у наступній редакції:

3.1.2 за зарахування коштів на КПР держателів організація сплачує банку плату в розмірі 0,50% від загальної суми грошових коштів, перерахованих протягом поточного місяця організацією на КПР держателів, не пізніше 15-го числа наступного місяця за місяцем перерахування грошових коштів на рахунки держателів.

3.1.3 для зарахування грошових коштів на КПР держателів організація:

- зі свого поточного рахунку перераховує платіжним дорученням загальну суму грошових коштів на рахунок банку:

- по ДП «Макіїввугілля»

- по відокремленим підрозділам:

- ДП «Макіїввугілля» ВП «ІВЦ»,

- ДП «Макіїввугілля» ВП ш-та ім.. С.М. Кірова

- ДП «Макіїввугілля» ВП «ш-та «Хол.Балка»

- ДП «Макіїввугілля» ВП «ш-та Ясин.-Глибока»

- ДП «Макіїввугілля» ВП «УКК»

- ДП «Макіїввугілля» ВП Макіївчпецремонт

- ДП «Макіїввугілля» ВП ш-та Бутівська

- ДП «Макіїввугілля» ВП УТК

- ДП «Макіїввугілля» ВП ш. Калинівська-Східна

- ДП «Макіїввугілля» Спецапарат

- ДП «Макіїввугілля» ВП ВВТЗ

- ДП «Макіїввугілля» ВП ш-та Чайкіно

- ДП «Макіїввугілля» ВП «Ш.ім. В.І. Леніна»

- ДП «Макіїввугілля» ВП ш-та Північна.

Як зазначено позивачем, ним свої зобов'язання за договором виконано у повному обсязі, проте відповідач не сплатив банку плату за зарахування коштів на КПР держателів (комісійну винагороду).

З матеріалів справи вбачається, що 16.10.2015 року засобами електронного зв'язку через комплекс PIB-ONLINE повідомив відповідача про наявність заборгованості по сплаті комісійної винагороди та необхідності у строк до 28.12.2015р. погасити таку заборгованість.

16.12.2015р. на адресу банку надійшла відповідь від відповідача, у якій він просив суму у розмірі 17 529,46 грн. зарахувати в рахунок заборгованості по сплаті комісійної винагороди.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором по сплаті комісійної винагороди банку яка станом на 19.03.2018 року становить 428 581,40 грн., що підтверджується довідкою банку №20-1/2018/18 від 28.03.2018р. та розрахунком заборгованості, який є додатком до цієї довідки.

Так, відповідачем не сплачено банку комісійну винагороду по договору за:

- лютий 2015 року у розмірі 1 560,22 грн. (відповідно до п. 3.1.2 договору мало бути сплачено не пізніше 15.03.2015р.),

- березень 2015 року у розмірі 4 612,79 грн. (відповідно до п. 3.1.2 договору мало бути сплачено не пізніше 15.04.2015р.);

- квітень 2015 року у розмірі 36 430,15 грн. (відповідно до п. 3.1.2 договору мало бути сплачено не пізніше 15.05.2015р.);

- травень 2015 року у розмірі 73 041,37 грн. (відповідно до п. 3.1.2 договору мало бути сплачено не пізніше 15.06.2015р.);

- червень 2015 року у розмірі 77 542,37 грн. (відповідно до п. 3.1.2 договору мало бути сплачено не пізніше 15.07.2015р.);

- липень 2015 року у розмірі 34 915,02 грн. (відповідно до п. 3.1.2 договору мало бути сплачено не пізніше 15.08.2015р.);

- серпень 2015 року у розмірі 88 081,53 грн. (відповідно до п. 3.1.2 договору мало бути сплачено не пізніше 15.09.2015р.);

- вересень 2015 року у розмірі 71 971,10 грн. (відповідно до п. 3.1.2 договору мало бути сплачено не пізніше 15.10.2015р.);

- жовтень 2015 року у розмірі 20 852,58 грн. (відповідно до п. 3.1.2 договору мало бути сплачено не пізніше 15.11.2015р.);

- листопад 2015 року у розмірі 1 649,14 грн. (відповідно до п. 3.1.2 договору мало бути сплачено не пізніше 15.12.2015р.);

- грудень 2015 року у розмірі 47,48 грн. (відповідно до п. 3.1.2 договору мало бути сплачено не пізніше 15.01.2016р.);

- комісійна винагорода по ДП «Макіїввугілля» за період з 01.02.2013р. по 01.10.2016р. у розмірі 17 877,57 грн. (відповідно до п. 3.1.2 договору мало бути сплачено не пізніше 15.10.2016р.).

Будь-яких доказів сплати вищезазначених сум заборгованості матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором №09/03-169 від 02.06.2003 року у відповідача перед позивачем в сумі 421 581,40 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 101 002,67 грн., індекс інфляції в розмірі 142 464,67 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 33 370,83 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.4.4 договору в редакції договору про внесення змін та доповнень №3 від 16.02.2015 року, у разі порушення організацією строку сплати комісійної винагороди, передбаченого пунктом 3.1.2 цього договору, організація сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком пені в розмірі 101 002,67 грн., трьох процентів річних в розмірі 33 370,83 грн. (станом на 03.04.2018 року) та індексу інфляції в розмірі 142 464,67 грн. (станом на 03.04.2018 року) наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 129, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства "Макіїввугілля" (02088, м. Київ, вулиця Промислова, будинок 10, ) на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, провулок Шевченка, будинок 12, ) заборгованість по сплаті комісійної винагороди в розмірі 428 581 (чотириста двадцять вісім тисяч п'ятсот вісімдесят одна) грн. 40 коп., пеню в розмірі 101 002 (сто одна тисяча дві) грн. 67 коп., індекс інфляції в розмірі 142 464 (сто сорок дві тисячі чотириста шістдесят чотири) грн. 67 коп., три проценти річних в розмірі 33 370 (тридцять три тисячі триста сімдесят) грн. 83 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 581 (десять тисяч п'ятсот вісімдесят одна) грн. 30 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий