УХВАЛА

23 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 6/5009/5384/11

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Запорізької обласної ради професійних спілок

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2016

та на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.11.2011

за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до 1. Запорізької міської ради

2. Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

3. Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт"

4. Виконавчого комітету Запорізької міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Орендне підприємство "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів

1. Федерація профспілок України

2. Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

3. Запорізька обласна рада професійних спілок

про визнання недійсним та скасування рішення, визнання права власності, витребування майна із незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

04.06.2018 Запорізька обласна рада професійних спілок звернулась із касаційною скаргою на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2016 та рішення Господарського суду Запорізької області від 08.11.2011 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Канцелярією Донецького апеляційного господарського суду складено акт №02-19/96 від 07.06.2018 (акт складено у присутності начальника відділу організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії ОСОБА_5, заступника начальника відділу ОСОБА_6 та провідного інспектора ОСОБА_8.) про те, що під час розкриття конверту (пакету), надісланого Запорізькою обласною радою професійних спілок виявлено, що у додатках до касаційної скарги б/н від 04.06.2018 Запорізької обласної ради професійних спілок по справі №6/5009/5384/11 відсутній витяг з реєстру.

Проте, подана Запорізькою обласною радою професійних спілок касаційна скарга не може бути розглянута Верховним Судом з таких підстав.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження заявник вказує, що станом на 15.05.2018 він не отримав повний текст постанови апеляційної інстанції та про її зміст дізнався лише після ознайомлення його представника з рішенням суду в Господарському суді Запорізької області 15.05.2018, а тому заявник був позбавлений права на доступ до судового акту для його своєчасного оскарження.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно із протоколом судового засідання Господарського суду Запорізької області від 08.11.2011 представник заявника ОСОБА_7 (за довіреністю №01-208 від 04.10.2011) був присутній у судовому засіданні першої інстанції (т.7 а.с.84).

Також Запорізькою обласною радою професійних спілок надавалися письмові пояснення у справі (т.7 а.с.70).

Повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення Донецьким апеляційним господарським судом 20.01.2012 направлено копію ухвали про порушення апеляційного провадження від 19.01.2012, яку отримано 23.01.2012 уповноваженою особою Запорізької обласної ради професійних спілок (т.8 а.с. 72).

Відповідно до Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення уповноваженою особою заявника за довіреністю 18.08.2016 було отримано копію ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2016 про поновлення апеляційного провадження у даній справі (т.9 а.с.104).

Однак як вбачається із матеріалів справи Запорізька обласна рада професійних спілок не використала наданого законом права на участь свого представника у суді апеляційної інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що повний текст оскарженої постанови Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2016 було виготовлено 18.11.2016.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2016 та рішення Господарського суду Запорізької області від 08.11.2011 і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

При цьому із матеріалів справи вбачається, що касаційний перегляд вказаних судових рішень вже було здійснено.

Так постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2017 у справі №6/5009/5384/11 було здійснено касаційний перегляд постанови Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2016 та рішення Господарського суду Запорізької області від 08.11.2011, за результатами якого касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" залишено без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2016 залишено без змін.

Приватним акціонерним товариством "Приазовкурорт" було подано заяву про перегляд Верховним Судом України рішення Господарського суду Запорізької області від 08.11.2011, постанов Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2016 та Вищого господарського суду України від 28.02.2017, в якій Приватне акціонерне товариство "Приазовкурорт" просило скасувати вказані рішення судів та прийняти нове, яким відмовити у позові повністю.

Оскільки 15.12.2017 набув чинності Господарський процесуальний кодекс України, на підставі підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ, справа №6/5009/5384/11 Господарського суду Запорізької області була передана Верховним Судом України до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13.02.2018 відмовлено Приватному акціонерному товариству "Приазовкурорт" у допуску справи №6/5009/5384/11 до провадження Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції після здійснення Вищим господарським судом України касаційного розгляду унеможливлює її розгляд, оскільки в такому випадку проводиться перевірка з точки зору законності уже існуючої постанови Вищого господарського суду України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 26.01.2010 у справі №18/595-08.

Як вбачається у даній справі, постанову Вищого господарського суду України від 28.02.2017 прийнято до набрання чинності 15.12.2017 нової редакції Господарського процесуального кодексу України, тобто за редакцією Кодексу, яка була чинна до 15.12.2017.

Статтею 107 Господарського процесуального кодексу України (у редакції чинній до 15.12.2017) передбачено право касаційного оскарження, а саме, сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на: 1) рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду; 2) ухвали місцевого господарського суду, зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Враховуючи приписи статті 107 Господарського процесуального кодексу України (у редакції чинній до 15.12.2017) повторний перегляд рішень місцевого господарського та апеляційного судів після прийняття постанови Вищого господарського суду України за наслідками розгляду цих же рішень зазначеним Кодексом не передбачено.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Крім того щодо доводів, викладених у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження заявника про те, що станом на 15.05.2018 він не отримав повний текст постанови апеляційної інстанції та про її зміст дізнався лише після ознайомлення його представника з рішенням суду в Господарському суді Запорізької області 15.05.2018, а тому, за його доводами, заявник був позбавлений права на доступ до судового акту для його своєчасного оскарження, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення, Донецьким апеляційним господарським судом 20.01.2012 направлено копію ухвали про порушення апеляційного провадження від 19.01.2012, яку отримано 23.01.2012 уповноваженою особою Запорізької обласної ради професійних спілок (т.8 а.с. 72).

Відповідно до Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення уповноваженою особою заявника за довіреністю 18.08.2016 було отримано ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2016 про поновлення апеляційного провадження у даній справі (т.9 а.с.104).

Однак як вбачається із матеріалів справи Запорізька обласна рада професійних спілок не використала наданого законом права на участь свого представника у суді апеляційної інстанції.

Поряд з цим із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із зверненням Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" із касаційною скаргою на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2016, останнім на адресу Запорізької обласної ради професійних спілок цінним листом 30.11.2016 разом із касаційною скаргою було направлено копії оскаржених Запорізькою обласною радою професійних спілок рішення Господарського суду Запорізької області від 08.11.2011 та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2016 (т.10 а.с.52).

Також суд касаційної інстанції зазначає, що відповідно до Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, направленого Касаційним господарським судом 19.02.2018, представник (за довіреністю) заявника 22.02.2018 отримав ухвалу Верховного Суду про відмову Приватному акціонерному товариству "Приазовкурорт" у допуску даної справи до провадження Касаційного господарського суду про перегляд рішення Господарського суду Запорізької області від 08.11.2011, постанов Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2016 та Вищого господарського суду України від 28.02.2017 (т. 12 а.с. 159).

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржене у касаційному порядку повторно, у даному випадку іншою особою - Запорізькою обласною радою професійних спілок, рішення Господарського суду Запорізької області від 08.11.2011, яке було залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2016, було виконано.

При цьому слід зазначити, що як роз'яснив Європейський суд з прав людини якщо справа стосується не екстраординарного перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду в порядку нагляду чи за нововиявленими обставинами (рішення у справі «Трегубенко проти України» (Tregubenko v. Ukraine), заява № 61333/00, пп. 34-38, рішення від 2 листопада 2004 року; та рішення у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27- 34, рішення від 18 листопада 2004 року), а відновлення провадження через значний період часу шляхом поновлення строку на ординарне оскарження, якщо строк на ординарне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду.

У своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини роз'яснив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.10.2016 зі справи "Устименко проти України", дійшов до висновку що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Отже можливість поновлення пропущеного строку судом не є необмеженою, а вирішення цього питання пов'язується із наявністю поважних причин пропуску строку, яких у даній справі не встановлено.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов'язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

Вищевказане свідчить, що можливість своєчасного подання касаційної скарги залежала виключно від самого скаржника.

Враховуючи викладене, доводи, які наведені заявником про поновлення строку на касаційне оскарження, Суд визнає неповажними.

Частиною четвертою статті 293 Господарського процесуального кодексу України визначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки, пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для відновлення строку на касаційне оскарження.

За приписами пункту 6 статті 293 Господарського процесуального кодексу України копія ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направляються особі, яка подавала касаційну скаргу, а копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції, тому копію касаційної скарги із клопотанням про відновлення строку на касаційне оскарження належить залишити в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 293 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №6/5009/5384/11 за касаційної скаргою Запорізької обласної ради професійних спілок.

2. Касаційну скаргу та додані до неї документи (у тому числі оригінал квитанції №0.0..1 від 04.06.2018 на суму 260,00 грн.) повернути заявнику.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді І. В. Кушнір

Є. В. Краснов