ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2018р. Справа №914/727/18

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод», м. Харків,

до відповідача: Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод»,

м. Львів,

про: стягнення 3% річних та інфляційних витрат у розмірі 568 013,09 грн.

Суддя Козак І.Б.

при секретарі Гелеш Г.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник,

від відповідача: ОСОБА_2 представник.

На розгляд господарського суду Львівської області ОСОБА_3 акціонерним товариством «Харківський тракторний завод» подано позов до відповідача Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» про стягнення 3% річних та інфляційних витрат у розмірі 568 013,09 грн.

Ухвалою суду від 27.04.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розгляд справи у підготовчому судовому засіданні призначено на 22.05.2018 р. Ухвалою суду від 22.05.2018р. замінено позивача ОСОБА_3 акціонерне товариство «Харківський тракторний завод» на Приватне акціонерне товариство «Харківський тракторний завод». Рух справи відображений у відповідних ухвалах суду. Ухвалою суду від 14.06.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 04.07.2018 р. Ухвалою суду від 02.07.2018р. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02.07.2018р.) розгляд справи відкладався на 12.07.2018р. у звязку з відрядженням головуючого судді.

12.07.2018 р. відбувається розгляд справи по суті.

Представник позивача у судове засідання 12.07.2018 р. зявився, заявлені позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. Відповідно до умов Договору поставки №43100/16/0040 від 07.04.2016 р., укладеного між позивачем та відповідачем, Приватне акціонерне товариство «Харківський тракторний завод» зобовязувалося поставити, а Державне підприємство «Львівський бронетанковий завод» отримати та оплатити вартість опорно-поворотного пристрою ОПУ 15.81.040-1 у кількості 7 одиниць, загальною вартістю 2 450 000,00 грн. Зазначений товар був поставлений позивачем у повному обсязі, що підтверджується видатковими накладними №900022, №900022/1 від 08.04.2016 р. та довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №336 ВІД 07.04.2016 р. Відповідачем, крім попередньої оплати у розмірі 300 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №528 від 08.04.2016 р., жодних платежів більше здійснено не було. Рішенням господарського суду Львівської області у справі №914/2706/16 від 22.12.2016 р. з відповідача було стягнуто на користь позивача повну суму заборгованості у розмірі 2 432 580,16 грн., яка включала, крім основної суми боргу, пеню, 3% річних та судовий збір. Одержані кошти були спрямовані на погашення витрат, повязаних з одержанням виконання, та на часткове погашення заборгованості за Договором №43100/16/0040 від 07.04.2016 р. Станом на 10.04.2018 р. заборгованість за згаданим договором становить 1 808 286,46 грн. Нараховані 3% річних за період з 16.09.2016 р. по 10.04.2018 р. загальною сумою 98 375,51 грн. та інфляційні витрати за період з травня 2016 р. по лютий 2018 р. на суму 469 637,58 грн. Загальна ціна позову складає 568 013,09 грн. Заперечив проти клопотання відповідача (вх.№21994/18 від 14.06.2018р.) про відстрочення виконання рішення суду.

Представник відповідача 12.07.2018 р. у судове засідання зявився, не заперечив щодо заявлених позовних вимог, підтримав подане клопотання (вх. №21994/18 від 14.06.2018 р.) про відстрочення виконання судового рішення у звязку із скрутним фінансовим становищем ДП «Львівський бронетанковий завод».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

07.04.2016 р. між Приватним акціонерним товариством «Харківський тракторний завод» та Державним підприємством «Львівський бронетанковий завод» укладено договір поставки №43100/16/0040.

Відповідно до умов договору, позивач зобовязався поставити відповідачу опорно-поворотний пристрій ОПУ 15.81.040-1 у кількості 7 одиниць, загальною вартістю 2 450 000,00 грн. Даний обовязок позивач виконав у повному обсязі. Відповідач зобовязувався отримати товар та сплатити його вартість, проте здійснив лише попередню оплату у розмірі 300 000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №528 від 08.04.2016 р. Більше ніяких платежів від відповідача за отриманий товар не поступало.

22.12.2016 р. рішенням господарського суду Львівської області у справі №914/2706/16 з Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» стягнено на користь позивача заборгованість в розмірі 2 150 000,00 грн., 221 250,27 грн. пені, 24 563,01 грн. 3% річних, 36 766,88 грн. судового збору, всього 2 432 580,16 грн.

Протягом здійснення виконавчого провадження до Приватного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод» надійшли від органу примусового виконання стягнуті з відповідача кошти на загальну суму 568 343,53 грн., які були скеровані на погашення витрат, повязаних із одержанням виконання, та частково погашена заборгованість за договором поставки №43100/16/0040 від 07.04.2016 р.

Станом на 10.04.2018 р. сума заборгованості за договором поставки складає 1 808 286,46 грн.

Нараховані 3% річних за період з 16.09.2016 р. по 10.04.2018 р. загальною сумою 98 375,51 грн. та інфляційні витрати за період з травня 2016 р. по лютий 2018 р. на суму 469 637,58 грн. разом на загальну суму 568 013,09 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Між сторонами виникливзаємні права та обовязки на підставіукладеного договору поставки №43100/16/0040 від 07.04.2016 р.

Відповідно до ч.1 ст. 712 Цивільного кодексуУкраїни за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 509 Цивільного кодексуУкраїни передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).

В силу вимог статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач правомірно нарахував відповідачу 469 637,58 грн. інфляційних витрат за період з травня 2016 р. по лютий 2018 р., 98 375,51 грн. 3% річних за період з 16.09.2016 р. по 10.04.2018 р.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, то суд зазначає таке. За приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд, серед іншого, враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Отже, лише за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, суд може розстрочити чи відстрочити виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вбачається з поданого клопотання та доданих до нього документів, наведені відповідачем доводи щодо тяжкого фінансового стану, відсутності коштів та наявності боргів не можуть бути виключними обставинами, які б були підставою для відстрочення виплати боргу, оскільки такі обставини виникли внаслідок власної господарської діяльності відповідача, а не внаслідок незалежних від нього обставин. Відтак,

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати в силу вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-220, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» (адреса: 79031, м. Львів-31, вул.Стрийська, 73, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод» (адреса: 61007, м. Харків, пр-т Московський, 275, ) 98 375,51 грн. 3% річних, 469 637,58 грн. інфляційних втрат та 8 520,20 грн. судового збору.

3. В задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду відмовити.

4. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

6. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 18.07.2018р.місто Львів

Суддя Козак І.Б.