РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.07.2018Справа № 910/22855/17

Господарський суд міста Києва у складі колегії суддів Удалової О.Г. (головуючий), Спичака О.М., Ващенко Т.М., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Міністерства юстиції України

до публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України,

в сумі 54 179 613,40 грн.

представники учасників справи:

від позивача Багно І.С. - представник (довіреність № 1763/9.1.2/ін-18 від 09.02.2018),

від відповідача Кравчик С.М. - представник (довіреність № 18030601 від 06.03.2018),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство юстиції України (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - відповідач) про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України, в сумі 54 179 613,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі № 41/207, серед іншого, задоволено частково позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Мандарин Ойл» (далі - ТОВ «Золотий Мандарин Ойл»), зобов'язано акціонерну енергопостачальну компанію «Київенерго» (далі - АЕК «Київенерго»), правонаступником якої є відповідач, повернути зі зберігання на користь ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» мазут марки М-100 загальною кількістю 24627,097 тонн заставною вартістю 54 179 613,40 грн.

У подальшому ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2009 було змінено спосіб та порядок виконання вищевказаного рішення суду та, зокрема, стягнуто з АЕК «Київенерго» на користь ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» вартість мазуту в розмірі 54 179 613,40 грн.

У зв'язку з тривалим невиконанням АЕК «Київенерго» зазначених рішення та ухвали господарського суду міста Києва, ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» звернулося до Європейського суду з прав людини, яким 20.10.2015 у справі «ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» проти України» було прийнято рішення на користь заявника.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 з Державного бюджету України заявнику - ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» були сплачені грошові кошти в розмірі 54 179 613,40 грн., які позивач вважає збитками та просить стягнути їх з відповідача на користь Державного бюджету України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2017 (суддя Головатюк Л.Д.) вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде здійснюватись за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 25.01.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.01.2018 задоволено заяву про відвід судді Головатюка Л.Д., справу передано уповноваженій особі для визначення складу суду замість відведеного.

11.01.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав: у рахунок погашення боргу за наказом від 13.05.2009 № 41/207 було проведено зарахування однорідних вимог на загальну суму 15 991 751,64 грн.; зі сторони ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» не вичерпано усіх передбачених законодавством заходів з примусового виконання рішення у справі № 41/207, а тому рішення про укладення Декларації про дружнє врегулювання спору з ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» приймалось Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини з порушенням норм Положення про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, без вивчення фактів та обставин, а також без врахування обставин щодо виконання рішення суду у справі № 41/207; у ПАТ «Київенерго» не було жодних договірних зобов'язань перед ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» з повернення будь-яких коштів, ПАТ «Київенерго» не мало можливості виконати рішення у справі № 41/207 самостійно; позивачем при виконанні Рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 по заяві № 63403/13 допущені процесуальні помилки, які є предметом досудового розслідування. Також у відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на приписи ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст.ст. 258, 267 ЦК України, просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача.

За результатами повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, проведеного 12.01.2018, справу № 910/22855/17 передано на розгляд судді Удаловій О.Г.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2018 справу № 910/22855/17 прийнято до розгляду суддею Удаловою О.Г., підготовче засідання призначено на 15.02.2018.

24.01.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана позивачем відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з доводами, викладеними у відзиві, та зазначає, що встановлені Європейським судом у рішенні обставини не потребують доказування, оскільки вони є складовою частиною рішення, яке після набуття статусу остаточного підлягає виконанню та є обов'язковим, обставини щодо встановлення фактів порушення Конвенції є предметом розгляду у Європейському суді; у розпорядженні позивача відсутнє документальне підтвердження прийняття заяви про зарахування ТОВ «Золотий Мандарин Ойл»; рішення національного суду, незважаючи на відсутність вжиття заходів примусового виконання зі сторони державних органів, відповідачем виконано не було, що й зумовило звернення заявника до Європейського суду з прав людини. Також позивач зазначив, що даний позов подано в межах строків позовної давності.

01.02.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані відповідачем заперечення щодо: преюдиційності рішень Європейського суду з прав людини, декларації про дружнє врегулювання між ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» та Урядом, часткового погашення боргу відповідачем перед ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» за рішенням № 41/207 та щодо строків позовної давності.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2018 призначено колегіальний розгляд справи № 910/22855/17 та передано матеріали вказаної справи уповноваженій особі для здійснення автоматичного розподілу судової справи між суддями з метою визначення складу колегії суддів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.02.2018 справу № 910/22855/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Удалова О.Г., судді - Спичак О.М., Ващенко Т.М., призначено підготовче засідання на 15.03.2018.

23.02.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована заява відповідача про відвід судді Спичака О.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.02.2018, з огляду на визнання заявленого відповідачем відводу необґрунтованим, було зупинено провадження у справі 910/22855/17 до вирішення питання про відвід судді Спичака О.М., а матеріали заяви відповідача про відвід передано уповноваженій особі для вирішення питання щодо визначення складу суду для розгляду вказаної заяви.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2018 (суддя Івченко А.М.) у задоволенні заяви відповідача про відвід судді Спичака О.М. у справі № 910/22855/17 відмовлено.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.03.2018 поновлено провадження у справі 910/22855/17.

15.03.2018 підготовче засідання відкладено судом на 27.03.2018.

27.03.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані позивачем заперечення проти задоволення клопотання про витребування доказів та заяви про допуск перекладача до участі у справі, заперечення проти задоволення клопотання про допит свідків, клопотання про допуск до участі у справі експертів з питань права та долучення до матеріалів справи висновків експертів у галузі права, а також заява про долучення до матеріалів справи підтвердження понесених позивачем судових витрат та вирішення питання щодо їх відшкодування за рахунок відповідача.

Ухвалою суду від 27.03.2018 відкладено підготовче засідання на 25.04.2018 та частково задоволено клопотання ПАТ «Київенерго» про витребування доказів у Міністерства юстиції України, задоволено клопотання про витребування доказів у ТОВ «Золотий Мандарин Ойл», відмовлено у задоволенні клопотання про допуск перекладача до участі у справі та у допиті свідків, задоволено клопотання Міністерства юстиції України про допуск експертів з питань права до участі у справі задовольнити. Допустити до участі у справі № 910/22855/17 експертів в галузі права ОСОБА_6, ОСОБА_7 та долучено до матеріалів справи надані експертні висновки.

25.04.2018 представники позивача заявили клопотання про витребування доказів, в якому просили поновити Міністерству юстиції України строк для подання клопотання про витребування доказів та звернутися до публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Південний» з метою підтвердження інформації щодо зарахування на рахунок ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» коштів, перерахованих на виконання Рішення Європейського суду з прав людини платіжними дорученнями Міністерства юстиції України від 22.02.2016 № 810 та від 24.02.2016 № 918 на загальну суму 54 179 613,40 грн., просили його задовольнити. Проти прийняття до розгляду додаткових доказів від відповідача заперечили.

Представник відповідача проти задоволення клопотання позивача заперечив, також просив суд поновити строк для подання доказів, визнавши поважними причини пропуску, та приєднати до матеріалів справи додані документи. Зокрема, надано копії договору № 21/06/16 про відступлення права вимоги від 21.06.2016, укладеного між ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» (первісним кредитором) та ТОВ «Експертне бюро «Столиця» (новим кредитором), відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до ПАТ «Київенерго», яке є правонаступником АЕК «Київенерго» щодо виконання боржником всіх своїх зобов'язань за договором зберігання № 171008-К від 17.10.2008 та договором зберігання № 175 від 17.10.2008, а також акту приймання-передачі № 1 до вказаного договору.

Ухвалою суду від 25.04.2018 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів у порядку, визначеному чинним господарсько-процесуальним законодавством; відклав підготовче засідання на 16.05.2018; продовжив строк для подання клопотання Міністерству юстиції України про витребування доказів від 25.04.2018; витребував у публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Південний» докази зарахування на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Мандарин Ойл» (код 23705915) коштів, перерахованих на виконання рішення Європейського суду з прав людини платіжними дорученнями Міністерства юстиції України від 22.02.2016 № 810 та від 24.02.2016 № 918 на загальну суму 54 179 613,40 грн.; продовжив строк для подання доказів ПАТ «Київенерго», а саме договору № 21/06/16 про відступлення права вимоги від 21.06.2016 та акту приймання-передачі № 1 до даного договору; зобов'язано ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» виконати вимоги ухвали суду від 27.03.2018.

Через відділ діловодства суду надійшли пояснення ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» щодо обставин неможливості виконання вимог ухвали суду про витребування доказів.

На виконання вимог ухвали суду від 25.04.2018 публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Південний» надано докази на підтвердження зарахування на рахунок ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» коштів від Міністерства юстиції України.

05.05.2018 через відділ діловодства суду було передано клопотання позивача про поновлення строку для подання клопотання про витребування доказів та зобов'язання відповідача надати для огляду оригінали договору № 21/06/16 від 21.06.2016 про відступлення права вимоги та копію акту приймання передачі № 1 до нього, а також клопотання про поновлення позивачу строку для подання додаткових доказів та долучення до матеріалів справи належним чином засвідчених копій заяв представника ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» про надання реквізитів стягувача для перерахування коштів у виконавчому провадженні ВП № 4960204 з виконання рішення Європейського суду з прав людини «ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» проти України».

Представник відповідача проти задоволення клопотань заперечив.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість продовження позивачеві строку для подання клопотання та додаткових доказів. Судом долучено до матеріалів справи докази, подані разом з клопотанням від 05.05.2018.

У той же час, суд не вбачав підстав для задоволення клопотання Міністерства юстиції України про витребування у відповідача оригіналу договору № 21/06/16 від 21.06.2016, оскільки вказаний правочин було визнано недійсним в судовому порядку в межах розгляду справи № 910/15431/16, рішення про що набрало законної сили.

Ухвалою суду від 16.05.2018 було продовжено строк для подання клопотання Міністерства юстиції України про витребування доказів та відхилено вказане клопотання, продовжено Міністерству юстиції України строк для подання додаткових доказів та долучено до матеріалів справи подані Міністерством юстиції України разом з клопотанням від 05.05.2018 докази.

16.05.2018 у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 29.05.2018.

29.05.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 21.06.2018.

Під час розгляду справи по суті в судовому засіданні оголошувались перерви до 27.06.2018, 04.07.2018 та 09.07.2018.

Відповідач у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі № 41/207 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Золотой Мандарин Ойл» задоволено частково, зобов'язано акціонерну енергопостачальну компанію «Київенерго», правонаступником якої є ПАТ «Київенерго», повернути зі зберігання на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Золотой Мандарин Ойл» мазут марки М-100 загальною кількістю 24 627,097 тонн заставною вартістю 54 179 613,40 грн., що знаходиться на зберіганні на «Теплоелектроцентраль № 5 Київенерго «АЕК «Київенерго».

06.05.2009 на примусове виконання вказаного рішення видано судовий наказ.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2009 задоволено заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Золотой Мандарин Ойл», товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ресурси» та дочірнього підприємство «Стальінвест» товариства з обмеженою відповідальністю «Донметалзбут» про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду м. Києва від 21.04.2009 у справі 41/207, змінено спосіб та порядок виконання рішення господарського суду від 21.04.2009 у справі № 41/207, зокрема, стягнуто з акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Золотой Мандарин Ойл» 54 179 613,40 грн. вартості мазуту. Визнано таким, що втратив чинність наказ господарського суду м. Києва № 41/207 від 06.05.2009 про зобов'язання акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» повернути зі зберігання на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Золотой Мандарин Ойл» мазут марки М-100 загальною кількістю 24 627,097 тонн заставною вартістю 54179613,40 грн., що знаходиться на зберіганні на «Теплоелектроцентраль № 5 Київенерго «АЕК «Київенерго».

13.05.2009 на примусове виконання рішення господарського суду м. Києва від 21.04.2009 № 41/207, яке набрало законної сили 06.05.2009, та ухвали від 12.05.2009 видано судовий наказ.

У зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем рішення господарського суду міста Києва у справі № 41/207, товариство з обмеженою відповідальністю «Золотой Мандарин Ойл» 25.09.2013 звернулося до Європейського суду з прав людини з заявою, в якій скаржилося за пунктом 1 статті 6 та статтею 13 Конвенції, а також статтею 1 Першого протоколу.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 за заявою № 63403/13, поданою ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України (далі - Рішення), суд дійшов висновку, що спір було вирішено в значенні підпункту «b» пункту 1 статті 37 Конвенції, та що повага до прав людини, визначених у Конвенції та протоколах до неї, не вимагає подальшого розгляду заяви за пунктом 1 статті 37.

У вказаному Рішенні Європейського суду зазначається про те, що 22.07.2015 суд отримав лист Уряду, в якому було зазначено, що заявник не бажає підтримувати свою заяву у зв'язку з підписанням 22.07.2015 Декларації про дружнє врегулювання між заявником та Урядом.

Зі змісту Декларації про дружнє врегулювання вбачається, що Уряд України зобов'язується сплатити кошти, присуджені заявнику ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2009, якою змінено спосіб виконання рішення від 21.04.2009, з метою забезпечення дружнього врегулювання вищезазначеної справи, що знаходилась на розгляді у Європейському суді з прав людини. Уряд зобов'язується забезпечити виконання вищевказаного рішення протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконання ухвали господарського суду міста Києва від 12.05.2009, якою змінено спосіб виконання рішення того ж суду від 21.04.2009, становитиме остаточне вирішення цієї справи.

Враховуючи викладені обставини, Європейський суд з прав людини вирішив вилучити заяву з реєстру справ.

За Рішенням Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 у справі за заявою № 63403/13 ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України, на виконання взятих Урядом України зобов'язань, з Державного бюджету України на рахунок заявника сплачено присуджені судом кошти в сумі 54 179 613,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 918 від 24.02.2016 на суму 44 996 789,76 грн. та № 810 від 22.02.2016 на суму 9 182 823,64 грн.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01.03.2016 ВП № 49670204, закінчено виконавче провадження у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення Європейського суду з прав людини.

Частиною 5 ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обов'язок органу представництва звернутися до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування стягувачу.

Органом представництва, відповідно до ст. 1 цього Закону та постанови Кабінету Міністрів України № 784 від 31.05.2006 «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є Міністерство юстиції України.

Звертаючись до суду з даним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги, Міністерство юстиції України зазначає, що грошові кошти, відшкодовані за Рішенням Європейського суду з прав людини у справі за заявою № 63403/13 ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України, в сумі 54 179 613,40 грн., є збитками Державного бюджету. Вказані збитки держава понесла внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, що полягала у тривалому невиконанні рішення суду, у зв'язку з чим позивачем заявлені вимоги про відшкодування з відповідача на користь Державного бюджету України збитків, завданих Державному бюджету України, в сумі 54 179 613,40 грн.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями ст. 14 Закону України «Про міжнародні договори України» встановлено, що міжнародні договори набирають чинності для України після надання нею згоди на обов'язковість міжнародного договору відповідно до цього Закону в порядку та в строки, передбачені договором, або в інший узгоджений сторонами спосіб.

Статтею 15 названого Закону встановлено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Відповідно до ст. 1 Конвенції, високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї Конвенції.

Статтею 34 Конвенції встановлено, що Суд може приймати заяви від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб, які вважають себе потерпілими від допущеного однією з Високих Договірних Сторін порушення прав, викладених у Конвенції або протоколах до неї. Високі Договірні Сторони зобов'язуються не перешкоджати жодним чином ефективному здійсненню цього права.

Сторонами у справах, які розглядаються Європейським судом, є заявник та відповідач - Держава, а рішення виносяться Європейським судом проти держави-відповідача, а не проти конкретних державних органів, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб.

Таким чином, держава Україна в особі Уряду України, який у Європейському суді представляє Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, у кожній конкретній справі відповідає перед заявниками у Європейському суді за дії (бездіяльність) того чи іншого державного органу, підприємства, установи, організації, їх посадових осіб.

У даному випадку заявник - ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» звернувся до Європейського суду з прав людини у зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем ухваленого на користь заявника судового рішення.

Положеннями ст. 46 Конвенції встановлено, що високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Як встановлено судом вище, Рішенням Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 за заявою № 63403/13, поданою ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України, суд дійшов висновку, що спір було вирішено в значенні підпункту «b» пункту 1 статті 37 Конвенції, та що повага до прав людини, визначених у Конвенції та протоколах до неї, не вимагає подальшого розгляду заяви за пунктом 1 статті 37 та вилучив заяву з реєстру справ.

Так, відповідно до підпункту «b» пункту 1 статті 37 Конвенції Суд може на будь-якій стадії провадження у справі прийняти рішення про вилучення заяви з реєстру, якщо обставини дають підстави дійти висновку, що спір уже вирішено.

При прийнятті вказаного Рішення Європейським судом з прав людини взято до уваги умови Декларації про дружнє врегулювання між заявником та Урядом, за якою уряд України зобов'язався сплатити кошти, присуджені заявнику ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2009, якою змінено спосіб виконання рішення від 21.04.2009.

Порядок виконання рішень Європейського суду з прав людини регулюється Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені Законом (ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Статтею 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон) визначено, що Рішення - а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Відповідно до статті 1 Закону, виконанням рішення є виплата Стягувачеві (Заявникові) відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру.

При цьому відшкодування - це: а) сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) визначена у рішенні Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання або у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації сума грошової виплати на користь Стягувача.

Отже, у даному випадку, Держава була зобов'язана виконати рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 за заявою № 63403/13, поданою ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України.

Згідно зі ст. 3 вказаного вище Закону, виконання рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Порядок виплати відшкодування встановлений Главою 3 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Судом встановлено, що на виконання вказаного рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 у справі за заявою № 63403/13 ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України з Державного бюджету України на особистий рахунок заявника сплачено грошові кошти в розмірі сумі 54 179 613,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 918 від 24.02.2016 на суму 44 996 789,76 грн. та № 810 від 22.02.2016 на суму 9 182 823,64 грн.

Перерахування вказаних сум та зарахування на рахунок заявника підтверджується також листом Акціонерного банку «Південний» від 05.05.2018 вих. № 232-24830БТ.

Суд дійшов висновку, що додані до позовної заяви платіжні доручення з відміткою про проведення оплати, а також лист акціонерного банку «Південний» є належним підтвердженням того, що кошти були фактично виплачені заявнику на його рахунок.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону, позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, виступає Орган представництва, який зобов'язаний протягом шести місяців з моменту, визначеного в частині четвертій статті 8 цього Закону, звернутися до суду з відповідним позовом. Загальний строк позовної давності для звернення з такими позовами визначається відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №784 від 31.05.2006р. (зі змінами і доповненнями) «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на Міністерство юстиції покладено функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень.

Отже, з викладеного вбачається, що держава Україна в особі Міністерства юстиції України має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

При цьому, Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов'язок відповідного державного органу вживати заходів для повернення до Державного бюджету коштів, сплачених на виконання рішень Європейського суду з прав людини (не виключаючи рішень про затвердження дружнього врегулювання) у зв'язку із допущенням порушень Конвенції зі сторони того чи іншого державного органу, підприємства, установи, організації, їх посадових осіб.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України, якою встановлено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов'язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов'язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст. 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.12.2010 у справі № 06/113-38, від 04.07.2011 у справі № 51/250.

За своєю суттю регресне зобов'язання - це зворотна вимога про повернення грошей або майна, виконане однією особою за іншу або з вини останньої третій особі.

Предметом спору у даній справі є відшкодування збитків, а предметом доказування - є встановлення всіх обставин, які вказують на наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення.

При цьому, судом взято до уваги те, що у постанові від 18.03.2015 у справі № 3-18гс15 Верховний Суд України погодився з висновком, що збитками є грошове вираження майнової шкоди.

У даному випадку після виплати особі на виконання рішення Європейського суду з прав людини присудженої суми (кошти, присуджені заявнику ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2009, якою змінено спосіб виконання рішення від 21.04.2009) за рахунок коштів Державного бюджету України до держави Україна переходить право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування у разі встановлення її вини в порушенні Україною міжнародних зобов'язань, а також причинного зв'язку між її діями та шкодою, завданою таким порушенням.

Протиправність поведінки відповідача полягає в тому, що рішення у справі № 41/207, ухвалене на користь заявника, не було виконано у належний час, доказів виконання вказаного рішення у повному обсязі відповідачем матеріали справи не містять.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З огляду на викладені норми вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню.

У той же час, на момент звернення ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» за захистом порушених прав до Європейського суд з прав люди, відповідачем не було виконано рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі № 41/207.

Обов'язок ПАТ «Київенерго», з урахуванням ухвали господарського суду міста Києва від 12.05.2009, полягав у сплаті на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Золотой Мандарин Ойл» 54 179 613,40 грн. Факт невиконання зазначеного обов'язку відповідачем за рішенням суду зумовив звернення заявника до Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що неподання до державної виконавчої служби наказу для примусового виконання рішення суду не свідчить про відсутність вини відповідача у тривалому невиконанні рішення суду, оскільки обов'язок з виконання рішення суду покладається на боржника протягом усього часу існування заборгованості за рішенням суду, незалежно від пред'явлення виконавчого документу до примусового виконання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що факт невідкриття виконавчого провадження з виконання рішення національного суду жодним чином не позбавляв АЕК «Київенерго», правонаступником якої є відповідач, сплатити заборгованість за рішенням суду на користь ТОВ «Золотой Мандарин Ойл», та не звільняє відповідача від відповідальності за очевидне зволікання з виконанням рішення національного суду.

З вищевказаного вбачається, що в даних правовідносинах бездіяльність відповідача призвела до заподіяння державі Україна матеріальної шкоди, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини «Золотой Мандарин Ойл» проти України в розмірі 54 179 613,40 грн., що свідчить про наявність вини в діях відповідача.

Наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною шкодою полягає в тому, що прийняття Європейським судом з прав людини рішення у справі за заявою № 63403/13, поданою ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України, є наслідком невиконання рішення національного суду, ухваленого на користь ТОВ «Золотой Мандарин Ойл».

У випадку належного виконання відповідачем своїх зобов'язань, настання негативних наслідків у вигляді порушення законних прав заявника та, відповідно, звернення його до Європейського суду з прав людини, ухвалення Європейським судом з прав людини рішення, що призвело до понесення збитків Державного бюджету внаслідок виплати боргу за рішенням національного суду, не було б можливим.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що в діях (бездіяльності) відповідача наявні всі елементи складу правопорушення, що тягне за собою відповідальність у вигляді стягнення з відповідача збитків у розмірі 54 179 613,40 грн., завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішення Європейського суду з прав людини за заявою № 63403/13, поданою ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що рішення про укладення Декларації про дружнє врегулювання спору з ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» приймалось Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини з порушенням норм Положення про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, без вивчення фактів та обставин, а також без врахування обставин щодо виконання рішення суду у справі № 41/207.

Суд не погоджується з вказаними доводами відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Конвенції, на будь-якій стадії провадження Суд може надати себе у розпорядження заінтересованих сторін для забезпечення дружнього врегулювання спору на основі поваги до прав людини, як їх визначає Конвенція та протоколи до неї.

У разі досягнення дружнього врегулювання Суд вилучає справу з реєстру, прийнявши рішення, яке містить лише стислий виклад фактів і досягнутого вирішення (ч. 3 ст. 39 Конвенції).

Частина 1 правила 62 Регламенту Європейського суд з прав людини (Дружнє врегулювання) передбачає, що як тільки заяву визнано прийнятною, Секретар, діючи за вказівками палати або її голови, налагоджує зв'язок зі сторонами з метою забезпечення дружнього врегулювання спору, відповідно до пункту 1 (b) статті 38 Конвенції.

Частиною 3 вказаного правила 62 Регламенту встановлено, що якщо Секретар повідомить палату про те, що сторони погодилися на дружнє врегулювання, палата, пересвідчившись у тому, що врегулювання було досягнуте на основі поваги до прав людини, як визначено в Конвенції та протоколах до неї, вилучає справу з реєстру справ Суду на підставі пункту 3 правила 44.

Відповідно до підпункту 7 пункту 5 Положення про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 № 784, Уповноважена особа відповідно до покладених на неї завдань вживає на національному рівні заходів для запобігання констатації Судом порушення Конвенції, на будь-якій стадії розгляду справи Судом за власною ініціативою або ініціативою заявника проводить переговори про укладення угоди про дружнє врегулювання, у разі потреби узгоджує на міжвідомчому рівні умови дружнього врегулювання у справах проти України, укладає угоду про дружнє врегулювання спору.

Заяву до Європейського суду з прав людини подано 25.09.2013, декларацію про дружнє врегулювання спору Урядовим уповноваженим підписано 22.07.2015, підписання декларації про дружнє врегулювання спору передбачене Конвенцією та Регламентом Європейського суд з прав людини.

Відповідач вказує на порушення Урядовим уповноваженим Положення про Урядового уповноваженого щодо вивчення фактів та обставин справи, однак у матеріалах справи наявний запит Міністерства юстиції України до АЕК «Київенерго» щодо розгляду Європейським судом з прав людини справ відносно невиконання рішень національних судів, в якому позивач просив надати інформацію про стан виконання рішення від 21.04.2009 та ухвали від 12.05.2009 у справі № 41/207, а також надати підтверджуючі документи та зазначити, в якій саме частині рішення суду виконане. У той же час, на вказану вимогу усіх належних доказів, які б підтвердили виконання рішення у справі повністю або в частині, відповідачем надано не було.

Більше того, навіть у випадку порушення Урядовим уповноваженим Положення про Урядового уповноваженого, Європейський суд з прав людини у будь-якому випадку, відповідно до ч. 1 ст. 38 Конвенції та правила 62, 72 Регламенту, має пересвідчитись у тому, що врегулювання було досягнуте на основі поваги до прав людини, як визначено в Конвенції та протоколах до неї та чи справедливий характер має ця угода, і якщо виявиться, що угода є справедливою, суд вилучає справу з реєстру відповідно до пункту 3 правила 43.

Таким чином, враховуючи вказані положення та вилучення заяви з реєстру справ Європейським судом, суд дійшов висновку, що посилання відповідача на порушення Урядовим уповноваженим Положення про Урядового уповноваженого щодо вивчення фактів та обставин справи, є лише припущеннями відповідача, не підтвердженими належними, достатніми та допустимими доказами.

Щодо посилання відповідача на часткове виконання рішення у справі № 41/207, то суд зазначає наступне.

Так, відповідач стверджує, що в рахунок погашення боргу за наказом від 13.05.2009 у справі № 41/207 було проведено зарахування однорідних вимог на суму 15 991 751,64 грн. на підставі заяв від 06.11.2013 № 42/92ПЗ/8200 та від 25.11.2013 № 42/92ПЗ/8908, що направлені ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» 26.11.2013.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом ч. 1 ст. 601 ЦК України вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

При цьому, слід зазначити, що інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов'язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов'язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов'язані з виконанням. В силу цього для зарахування достатньо ініціативи однієї сторони.

Відповідачем надано копії заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.11.2013 № 42/92ПЗ/8200 та від 25.11.2013 № 42/92ПЗ/8908, а також копії описів вкладення та фіскальних чеків про направлення заяв ТОВ «Золотий Мандарин Ойл».

У той же час, доказів отримання вказаних заяв ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

З копії заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.11.2013 № 42/92ПЗ/8200 вбачається, що у ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» існували грошові зобов'язання перед ПАТ «Київенерго» за рішеннями господарського суду міста Києва у справах № 41/129, № 42/254, № 42/93, № 42/255. При цьому, відповідачем не надано доказів того, що у зв'язку з направлення вказаної заяви про зарахування, останній звертався до суду із вимогами про визнання наказів таким, що не підлягають виконанню у вказаних справах, або до державних виконавців про припинення зобов'язань за вказаними рішеннями.

З копії заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.11.2013 № 42/92ПЗ/8908 вбачається, що у ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» існували грошові зобов'язання перед ПАТ «Київенерго» за актами наданих послуг згідно з договором від 17.10.2008 б/н та від 17.10.2008 № 175. У той же час, ні договору, ні зазначених актів відповідачем суду надано не було, що позбавляє суд можливості встановити наявність у ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» грошового зобов'язання та строк його виконання, які є необхідними умовами для можливості проведення зарахування.

Також суд зазначає, що на однорідність вимог не впливають підстави виникнення зобов'язання, а має значення лише природа зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14.04.2009 у справі № 32/426-6/248.

Таким чином, зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Однак, враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що вимоги ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» та ПАТ «Київенерго» не були однорідними, оскільки, як вбачається з рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі № 41/207, у відповідача перед ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» не було жодних грошових зобов'язань, а був обов'язок з повернення зі зберігання мазуту марки М-100 загальною кількістю 24 627,097 тонн. У той же час, однорідними є вимоги, якщо зобов'язання є грошовим як до, так і після ухвалення рішення суду.

Крім того, суд зазначає, що в постанові Вищого господарського суду України від 14.03.2017 у справі № 910/12591/15 зазначено, що у ПАТ «Київенерго» на підставі рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2009, з урахуванням ухвали про зміну способу та порядку виконання, виникло не грошове зобов'язання з повернення зі зберігання мазуту певної марки, що виключає наявність правових підстав для стягнення з відповідача сум, нарахованих за прострочення виконання саме грошового зобов'язання, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України.

У рішенні від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.11.2013 № 42/92ПЗ/8200 та від 25.11.2013 № 42/92ПЗ/8908 не відповідають приписам ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України в частині однорідності та зустрічності вимог, тому відсутні підстави вважати зобов'язання відповідача на суму 15 991 751,64 грн. припиненими.

Щодо посилань відповідача на відсутність договірних зобов'язань перед ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» з повернення будь-яких коштів, у зв'язку з чим відповідач не мав можливості виконати рішення, то суд вважає вказані твердження безпідставними та необґрунтованими, оскільки обов'язок з повернення ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» 54 179 613,40 грн. вартості мазуту встановлений ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2009, якою змінено спосіб та порядок виконання рішення господарського суду від 21.04.2009 року у справі № 41/207. Наявність або відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення національного суду не впливає на обов'язок відповідача виконати вказане рішення та жодним чином не позбавляла АЕК «Київенерго», правонаступником якої є відповідач, сплатити заборгованість за рішенням суду, яке є обов'язковим для виконання незалежно від наявності відкритого виконавчого провадження.

Також, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідач посилається на бездіяльність ТОВ «Золотий Мандарин Ойл», що полягала у невжиттю останнім заходів, передбачених законодавством, по примусовому виконанню рішення. Однак, суд зазначає, що подання заяви про примусове виконання рішення до державної виконавчої служби є правом, а не обов'язком ТОВ «Золотий Мандарин Ойл», від якого не залежить обов'язок відповідача виконати рішення національного суду.

У відзиві на позовну заяву відповідач також вказує, що у матеріалах справи відсутнє Рішення Європейського суду з прав людини, в якому була б зазначена сума грошової виплати на користь стягувача.

У той же час, суд зазначає, що в матеріалах справи наявна копія Рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 за заявою № 63403/13, поданою ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» проти України, в якому зазначається що Уряд України зобов'язується сплатити кошти, присуджені заявнику ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2009, якою змінено спосіб виконання рішення від 21.04.2009, з метою забезпечення дружнього врегулювання вищезазначеної справи.

При цьому, рішення про дружнє врегулювання спору, відповідально до ст. 39 Конвенції, містить лише стислий виклад фактів і досягнутого вирішення.

Отже, правовою формою застереження дружнього врегулювання спору є окреме рішення Європейського суду з прав людини.

При цьому, сума грошової виплати за вказаним Рішенням Європейського суду з прав людини становить суму позовних вимог, задоволених відповідно до рішення від 21.04.2009 у справі № 41/207, з урахування ухвали господарського суду міста Києва від 12.05.2009, якою змінено спосіб виконання рішення. Тобто, Уряд зобов'язався забезпечити виконання ухвали господарського суду міста Києва від 12.05.2009, якою змінено спосіб виконання рішення від 21.04.2009, що і становило остаточне вирішення вказаної справи.

Крім того, відповідач вказує на те, що у платіжних дорученнях № 918 від 24.02.2016 на суму 44 996 789,76 грн. та № 810 від 22.02.2016 на суму 9 182 823,64 грн., які надано позивачем на підтвердження виконання Рішення Європейського суд з прав людини, у призначенні платежу зазначено: «…Борг ухвала Госп.с.м. Києва від 12.05.09, яким змін спосіб викон.р. Госп.с.м. Києва від 21.04.09 № 401/27», проте до позовної заяви долучені документи по справі № 41/207.

Суд зазначає, що допущення в призначенні платежу помилки щодо номеру справи, за наявності інших належних доказів та реквізитів, які підтверджують виконання рішення національного суду саме по справі № 41/207, не є підставою для відмови у позові та не свідчить про перерахування коштів по іншій справі. Крім того, судом враховано, що між ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» та ПАТ «Київенерго» відсутні судові спори з номером справи 401/27, що підтверджує сам відповідач.

Посилання відповідача на здійснення досудового розслідування за № 0000361 від 01.06.2017, за відсутності вироку суду або ухвали про закриття кримінального провадження, не може підтверджувати або спростовувати жодних обставин у даній справі.

Також у запереченнях, поданих 06.03.2018, відповідач посилався на відсутність належних доказів, які б підтверджували повноваження представника ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» ОСОБА_8 подавати та підписувати від імені вказаного товариства документи в Європейському суді з прав людини. Проте, суд зазначає, що наявність або відсутність повноважень у вказаної особи під час розгляду справи у Європейському суді з прав людини не входить до предмету дослідження у даній справі.

Під час розгляду справи відповідач також посилався на відсутність належних доказів підтвердження факту надходження грошових коштів на рахунок ТОВ «Золотий Мандарин Ойл».

Суд зазначає, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01.03.2016 ВП № 49670204 про закінчення виконавчого провадження з виконання Рішення Європейського суду з прав людини № 63403/13 встановлено, що ухвалу господарського суду міста Києва від 12.05.2009 № 41/207, якою змінено спосіб виконання рішення того ж суду від 21.04.2009 виконано фактично в повному обсязі. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 810 від 22.02.2016 у розмірі 9 182 823,64 грн. та платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 918 від 24.02.2016 у розмірі 44 996 789,76 грн.

Постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01.03.2016 ВП № 49670204 не скасована, ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» не заявлено будь-яких претензій щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини.

З огляду на викладене, факт перерахування та надходження грошових коштів на рахунок ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» підтверджений позивачем належними та допустимими доказами.

Крім того, під час розгляду справи відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.

Заява про застосування строків позовної давності мотивована тим, що відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, виступає Орган представництва, який зобов'язаний протягом шести місяців з моменту, визначеного в частині четвертій статті 8 цього Закону, звернутися до суду з відповідним позовом. Загальний строк позовної давності для звернення з такими позовами визначається відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідач зазначає, що моментом, визначеним в частині 4 ст. 8 цього Закону є момент виконання Рішення, який відповідно до платіжних доручень настав 24.02.2016. Отже, відповідач вважає, що Орган представництва зобов'язаний був звернутись до суду з відповідним позовом не пізніше 24.08.2016, а звернувся 18.12.2017, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суд зазначає, що шестимісячний строк, зазначений в ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» не є строком позовної давності, оскільки він стосується не права на звернення до суду, а спеціального обов'язку Органу представництва вживати відповідних заходів для відновлення майнових прав та інтересів держави.

У той же час, норми вказаної статті містять положення про те, що загальний строк позовної давності для звернення з такими позовами визначається відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд зазначає, що Цивільний кодекс України не містить норм про особливості перебігу позовної давності щодо вимог про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування за рішенням Європейського суду з прав людини, а тому у даному випадку слід застосовувати загальний строк позовної давності.

Крім того, ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Такий правовий висновок наведено й у постановах Верховного Суду України від 27.05.2014 у справі № 5011-32/13806-2012 та від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14).

Щодо визначення моменту виникнення права на позов, то з урахуванням приписів ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - це момент виконання Рішення Європейського суду з прав людини, з якого й обчислюється трьохрічний строк позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем Рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 у справі за заявою № 63403/13 ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України повністю виконано 25.02.2016, отже, перебіг строку позовної давності розпочався 26.02.2016 та закінчується 26.02.2019.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 14.12.2017, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

З огляду на викладене, судом відхиляються твердження відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Під час розгляду справи позивачем долучені до матеріалів справи висновки експертів у галузі права ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з питань застосування аналогії права та/або закону.

Щодо вказаних висновків суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 70 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що як експерт з питань права може залучатися особа, яка має науковий ступінь та є визнаним фахівцем у галузі права. Рішення про допуск до участі в справі експерта з питань права та долучення його висновку до матеріалів справи ухвалюється судом.

Відповідно до ст. 108 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону, аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Висновки експертів в галузі права ОСОБА_6, ОСОБА_7 долучені до матеріалів справи, вказаних експертів допущено до участі в справі ухвалою суду від 27.03.2018.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що оцінка доказів при розгляді справи відповідно до приписів процесуального законодавства є прерогативою суду, а не експертів з питань права.

У той же час, висновки експертів у галузі права ОСОБА_6, ОСОБА_7, крім питань застосування аналогії права та аналогії закону, містять висновки та оцінку доказів у справі за позовом Міністерства юстиції України до публічного акціонерного товариства «Київенерго», зокрема про наявність вини відповідача, про зловживання відповідачем правами, що суперечить ст. 108 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що згідно зі ст. 109 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну із сторін покладений обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі в розмірі 54 179 613,40 грн. При цьому, судом встановлено наявність усіх елементів складу правопорушення: неправомірні дії відповідача полягають у тривалому невиконанні рішення національного суду, що спричинило звернення заявника до європейського суду з прав людини; збитки полягають у відшкодуванні позивачем з Державного бюджету України за Рішенням Європейського суду грошових коштів у розмірі 54 179 613,40 грн. ТОВ «Золотой Мандарин Ойл»; причино-наслідковий зв'язок полягає в тому, що прийняття Європейським судом з прав людини рішення у справі за заявою № 63403/13, поданою ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України, є наслідком невиконання рішення національного суду відповідачем; вина відповідача також є доведено, оскільки рішення національного суду є обов'язковим до виконання для відповідача.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Крім того, позивачем заявлено до відшкодування з відповідача 45 000,00 грн. витрат на оплату послуг експерта у галузі права.

Суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Суд дійшов висновку, що витрати на оплату послуг експерта у галузі права не підлягають відшкодуванню позивачу, оскільки суд не залучав та не викликав експертів ОСОБА_7 та ОСОБА_6, надання висновку експерта у галузі права не є обов'язковим та є правом сторони, висновок експерта у галузі права не є доказом та не є обов'язковим для суду, з огляду на що у даному випадку такі витрати не відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи та не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Київенерго» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 31, ідентифікаційний код 00131305) на користь Державного бюджету України грошові кошти в розмірі 54 179 613,40 грн. (п'ятдесят чотири мільйони сто сімдесят дев'ять тисяч шістсот тринадцять грн. 40 коп.).

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Київенерго» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 31, ідентифікаційний код 00131305) на користь Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13, ідентифікаційний код 00015622) витрати по сплаті судового збору в розмірі 240 000,00 грн. (двісті сорок тисяч грн. 00 коп.).

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.07.2018

Суддя (головуючий) О.Г. Удалова

Суддя О.М. Спичак

Суддя Т.М. Ващенко