ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/7976/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

представники сторін:

скаржника - Діденко Н.О.

третьої особи 2 (ОСОБА_5) - ОСОБА_6

ліквідатор - Щербань О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма Україна"

на постанову Київського апеляційного господарського суду

від 11.04.2018

у складі колегії суддів: Ткаченка Б.О. (головуючого), Зеленіна В.О., Мартюк А.І.

у справі № 910/7976/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрБудКонтракт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма Україна"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1. Державного підприємства "Інженерно-технічний центр Міністерства охорони здоров'я України"; 2. ОСОБА_5

про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрБудКонтракт» звернулося з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна фірма Україна» про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги № 16/05 від 16.05.2014.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що майнові права щодо отримання грошових коштів за Основним Договором № ДП/12-13 від 31.07.2012 від ДП «Інженерно-технічний центр Міністерства охорони здоров'я України», які були відступлені за спірним Договором відступлення № 16/05 від 16.05.2014, були передані позивачем в заставу за Договором застави майнових прав № 20/11-5 від 10.08.2012, як забезпечення за Договором кредитної лінії № 20/11 від 27.09.2011, укладеним між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Артем-Банк». Права вимоги за Договором кредитної лінії № 20/11 від 27.09.2011 та Договором застави майнових прав № 20/11-5 в подальшому були набуті ОСОБА_5 на підставі Договору факторингу. Таким чином, ОСОБА_5 вважає, що він набув право вимоги на майнові права позивача щодо отримання грошових коштів за Основним Договором № ДП/12-13 від 31.07.2012, які були передані в забезпечення кредиту за Договором застави майнових прав № 20/11-5 від 10.08.2012. Позивач стверджує, що договір відступлення № 16/05 від 16.05.2014 було укладено без погодження з Публічним акціонерним товариством «Артем-Банк», права вимоги якого згодом набув ОСОБА_5.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду Київської області від 21.08.2017 по справі № 910/7976/17 в задоволенні позову відмовлено повністю.

4. Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2017 у справі № 910/7976/17 скасувати та передати справу за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду у справі № 910/13006/14 про банкрутство ТОВ «Укрбудконтракт».

5. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 у справі №910/7976/17 апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено повністю. Рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2017 у справі № 910/7976/17 скасовано. Матеріали справи № 910/7976/17 вирішено передати до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті в межах справи № 910/13006/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрБудКонтракт».

6. Судом апеляційної інстанції при розгляді справи встановлено наступне.

6.1 16.05.2014 між ТОВ «УкрБудКонтракт» та ТОВ «Будівельно-проекта фірма Україна» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 16/05 (далі - Договір відступлення).

6.2 За умовами Договору відступлення ТОВ «Укрбудконтракт», як первісний кредитор зобов'язався відступити ТОВ «Будівельно-проектна фірма Україна», як новому кредитору право вимоги, що належить первісному кредиторові на підставі Договору на виконання будівельно-монтажних робіт з реконструкції і розширення Національного інституту раку по вул. Ломоносова, 33/43 у Голосіївському районі м. Києва № ДП/12-13 від 31.07.2012 (далі - Основний договір), укладеному між первісним кредитором та Державним підприємством «Інженерно-технічний центр Міністерства охорони здоров'я України» (далі - боржник).

6.3 Згідно з пунктом 1.2 Договору відступлення новий кредитор за договором одержує право (замість первісного кредитора) вимагати та отримати від боржника (ДП «Інженерно-технічний центр Міністерства охорони здоров'я України») заборгованість у розмірі 8 631 866,51 грн.

6.4 Відповідно до пункту 1.3 Договору відступлення сторонами передбачено, що у зв'язку із відступленням первісним кредитором на користь нового кредитора права вимоги до боржника щодо отримання заборгованості відповідно до п. 1.2 Договору, новий боржник відмовляється від свого права вимоги до первісного боржника щодо отримання заборгованості за виконані відповідно до Договору субпідряду № ОП/1-1209-27/1 від 27.09.2012 на виконання робіт з реконструкції кліники № 1 Національного інституту раку по вул. Ломоносова, 33/43 у Голосіївському районі м. Києва, у розмірі 8 631 866,51 грн.

6.5 Предметом спірного Договору відступлення є право ТОВ «УкрБудКонтракт» вимоги заборгованості від ДП «Інженерно-технічний центр Міністерства охорони здоров'я України» за Договором на виконання будівельно-монтажних робіт з реконструкції і розширення Національного інституту раку по вул. Ломоносова, 33/43 у Голосіївському районі м. Києва № ДП/12-13 від 31.07.2012.

6.6 За умовами Договору застави майнових прав № 20/11-5 від 10.08.2012, укладеного між ПАТ «Артем-банк» та ТОВ «УкрБудКонтракт», в забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредитної лінії № 20/11 від 27.09.2011 було передано право вимоги до контрагентів за укладеними договорами (контрактами) на певну дату, щодо отримання грошових коштів на суму 349 911 836,00 грн., а саме: отримання грошових коштів у сумі 349 911 836,00 грн. згідно Договору № ДП-12-13 на виконання будівельно-монтажних робіт з реконструкції і розширення Національного інституту раку по вул. Ломоносова 33/43 у Голосіївському районі м. Києва від 31.07.2012, з усіма змінами та доповненнями, укладеного заставодавцем з ДП «Інженерно-технічний центр МОЗ України» (далі - Предмет застави).

6.7 Судом першої інстанції було встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2014 порушено провадження у справі № 910/13006/14 про банкрутство ТОВ «УкрБудКонтракт».

6.8 Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2014 порушено провадження у справі № 910/13006/14 про банкрутство ТОВ «УкрБудКонтракт».

6.9 Постановою Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/13006/14 ТОВ «УкрБудКонтракт» визнано банкрутом та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Щербаня Олексія Миколайовича, який згідно зі ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є керівником підприємства.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

7. Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма Україна" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою вих. № 34/18 від 27.04.2018 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 у справі № 910/7976/17.

8. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/7976/17 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Погребняка В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями.

9. Ухвалою Верховного Суду від 29.05.2018 відкрито касаційне провадження у справі № 910/7976/17 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма Україна" вих. № 34/18 від 27.04.2018 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018; призначено розгляд касаційної скарги на 18.07.2018 о 14:15 год.

10. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 16.07.2018 № 1528, у зв'язку з відпусткою судді Погребняка В.Я., відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (зі змінами та доповненнями), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/7976/17.

11. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 16.07.2018 справу № 910/7976/17 розподілено колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

12. У зв'язку зі зміною колегії суддів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне прийняти касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма Україна" вих. № 34/18 від 27.04.2018 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 у справі № 910/7976/17 до свого провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу.

13. Не погоджуючись з прийнятою постановою апеляційного суду, Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна фірма Україна» подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 у справі №910/7976/17 повністю та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

14. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

14.1 Щербань О.М. звернувся з даним позовом до суду не як ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрБудКонтракт", а як керівник.

14.2 Апеляційну скаргу подано фізичною особою яка являється третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, яка не мала права на оскарження рішення суду першої інстанції.

14.3 Судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

15. Представник скаржника в судовому засіданні 18.07.2018 підтримала касаційну скаргу з підстав викладених в ній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

16. Третьою особою - ОСОБА_5 подано письмові пояснення на касаційну скаргу в яких останній просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін.

17. Представник третьої особи - ОСОБА_5 в судовому засіданні 18.07.2018 заперечила проти касаційної скарги з підстав викладених у відзиві на скаргу.

18. Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрБудКонтракт" Щербань О.М. в судовому засіданні 18.07.2018 заперечив проти касаційної скарги.

Розгляд клопотань Верховним Судом

19. 18.07.2018 директором скаржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма Україна" до суду подано клопотання про відкладення розгляду касаційної скарги яке мотивоване бажанням останнього бути особисто присутнім в судовому засіданні 18.07.2018, та його неможливістю прибути в судове засідання призначене на вказану дату у зв'язку із перебуванням у відрядженні.

20. Представник скаржника в судовому засіданні 18.07.2018 не заперечила проти вказаного клопотання.

21. Представник третьої особи - ОСОБА_5 та ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрБудКонтракт" Щербань О.М. в судовому засіданні 18.07.2018 заперечили проти вказаного клопотання.

22. Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів Касаційного господарського суду прийшла до висновку про відмову в його задоволенні з огляду на таке.

22.1 Частиною 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній з 15.12.2017, встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

22.2 Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній з 15.12.2017, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

22.3 Згідно частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній з 15.12.2017, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

22.4 Ухвалою Верховного Суду від 29.05.2018 доведено до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

22.5 Окрім того, в судовому засіданні 18.07.2018 присутня уповноважений представник скаржника - адвокат Діденко Н.О.

22.6 З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання про відкладення розгляду касаційної скарги на іншу дату.

Позиція Верховного Суду

23. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

24. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

25. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

26. Частиною 2 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження, зокрема, подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

27. Також, частиною 3 наведеної статті передбачено, що з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

28. Статтею 4-1 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017, передбачено дві форми судового процесу - позовне провадження, яке передбачає розгляд справ судом на засадах змагальності, та провадження у справі про банкрутство, що здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

29. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017, до підвідомчості господарських судів віднесено, зокрема, справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

30. За приписами частини 9 статті 16 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, (виключна підсудність справ) справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Аналогічні положення містять частина 8 статті 20 та частина 9 статті 30 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній з 15.12.2017.

31. 19.01.2013 набрав чинності Закон України № 4212-VІ від 22.12.2011 "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яким Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" викладено в новій редакції.

32. Відповідно до пункту 11 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справи про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

33. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону № 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

34. Положеннями частини 4 статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до компетенції суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, віднесено вирішення усіх майнових спорів з вимогами до боржника.

35. Частиною 1 статті 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, крім грошових коштів, що знаходяться на банківському рахунку умовного зберігання (ескроу) банкрута, об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, у комунальну власність відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

36. Оскільки предметом спірного Договору відступлення № 16/05 від 16.05.2014 є право майнової вимоги на заборгованість Державного підприємства «Інженерно-технічний центр Міністерства охорони здоров'я України» за Договором на виконання будівельно-монтажних робіт з реконструкції і розширення Національного інституту раку по вул. Ломоносова, 33/43 у Голосіївському районі м. Києва № ДП/12-13 від 31.07.2012 у сумі 8 631 866,51 грн., то суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що визнання його недійсним призведе до зміни майнового стану ТОВ «УкрБудКонтракт».

37. Частиною 1 статті 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора.

38. Положеннями статті 17 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, передбачено, якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю. Аналогічні положення містяться у статті 31 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній від 15.12.2017.

39. З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що судом першої інстанції помилково було розглянуто позовні вимоги по суті, оскільки дана справа підлягала передачі за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті в межах справи № 910/13006/14 про банкрутство ТОВ «УкрБудКонтракт», так як в даному конкретному випадку спір про визнання недійсним Договору відступлення, предметом якого є майнова вимога боржника, який перебуває у процедурі банкрутства, повинен розглядатися у межах справи про банкрутство.

40. З огляду на те, що даний позов пов'язаний зі зміною майнового стану позивача, та здійсненням Щербанем О.М. повноважень ліквідатора у справі про банкрутство, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що Щербань О.М. звернувся з даним позовом до суду не як ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрБудКонтракт", а як керівник.

41. Доводи скаржника про те, що апеляційну скаргу подано фізичною особою яка являється третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, яка не мала права на оскарження рішення суду першої інстанції визнаються колегією суддів безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

41.1 Згідно частин 1, 2 статті 50 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній з 15.12.2017, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

41.2 Згідно частини 5 статті 50 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній з 15.12.2017, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов'язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу.

41.3 Згідно пункту 5 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній з 15.12.2017, учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

41.4 З огляду на викладене, чинним процесуальним законом передбачено право третіх осіб на оскарження судових рішень.

42. Враховуючи наведене, доводи скаржника які вказані в касаційній скарзі спростовуються вищевикладеним.

43. В силу приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України (у редакції від 15.12.2017), суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

44. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

45. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

46. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

47. Таким чином, посилання та доводи скаржника не знайшли свого підтвердження, в якості підстав скасування постанови суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції під час касаційного провадження.

48. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

49. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

50. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону відповідає.

51. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

52. Вказані вимоги судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваної постанови були дотримані.

53. Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма Україна" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 у справі № 910/7976/17 залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 у справі № 910/7976/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко