КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2018 р. Справа№ 910/750/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Дикунської С.Я.

секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Арчаков Д.В.,

від відповідача - не з'явилися,

від третьої особи 1 - не з'явилися,

від третьої особи 2 - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

приватного акціонерного товариства "Квазар"

на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2018 (повний текст складено 16.04.2018)

у справі №910/750/18 (суддя Привалова А.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Квазар"

до публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Верпаковської Олени Володимирівни

2) Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Квазар" звернулося з позовом до публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного на той момент законодавства, що призвело також і до порушення прав та інтересів позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2018 року у справі №910/750/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено відсутність підстав для вчинення спірного виконавчого напису

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Квазар" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняте нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом при прийнятті рішення не надано належної оцінки вказаним у позові обставинам, не правильно досліджено та оцінено надані докази і, як наслідок, не повністю встановлені обставини, які мають значення для вирішення справи, а також місцевим господарським судом не правильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що вплинуло на обґрунтованість та законність рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що копія іпотечного договору не є борговим документом, а також документом, що встановлює заборгованість, а тому не є документом на якому вчиняється виконавчий напис. Також, скаржник звертає увагу, що надані нотаріусу розрахунок заборгованості та виписки з рахунків не є документами, що посвідчують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, оскільки суперечать один одному. Крім того, на думку апелянта повідомлення-вимога іпотекодавцю-заставодавцю від 29.07.2016 року №392/5/50 не може вважатися доказом належного повідомлення іпотекодавця (боржника), в розумінні ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Скаржник також вважає, що іпотечний договір від 08.06.2010 року не містить правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису. Й наостанок, апелянт вважає, що наявність рішення суду №910/15888/17 про стягнення заборгованості та одночасна наявність рішення нотаріуса, як засіб позасудового врегулювання, про звернення стягнення на майно за одним й тим же договором є, по суті, подвійним стягненням, а також враховуючи наявність постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, залишеної без змін ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.11.2017 року №К/800/6492/17 то має місце факт настання обставин, за яких виконавчий напис втратив чинність, а тому не підлягає виконанню.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді: Чорногуз М.Г., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 року у справі №910/750/18 відкрито апеляційне провадження та встановлено відповідачу та третім особам строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 04.06.2018 року.

01.06.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 року розгляд справи призначено на 12.07.2018 року.

06.07.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшла заява про відвід суддів Агрикової О.В. та Чорногуза М.Г.

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., суддів Дикунська С.Я., Чорногуз М.Г. дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу, у зв'язку з чим, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2018 року провадження у справі №910/750/18 зупинено, матеріали справи №910/750/18 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2018 року заяву Приватного акціонерного товариства "Квазар" про відвід суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Куксова В.В., суддів: Гончарова С.О., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2018 року, колегією суддів у складі: головуючого судді Куксова В.В., суддів: Гончарова С.О., Тищенко О.В. у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Квазар" про відвід суддів Агрикової О.В. та Чорногуза М.Г. у справі №910/750/18 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 року поновлено провадження у справі №910/750/18, розгляд справи призначено на раніше призначений час 12.07.2018 року.

12.07.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів позивачем було подано додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 12.07.2018 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники відповідача, третьої особи 1 та третьої особи 2 в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 08.06.2010 року між Публічним акціонерним товариством "Квазар" (іпотекодавець) та Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК", іпотекодержатель) укладено іпотечний договір. (далі іпотечний договір; том 1, а.с. 13-20).

Відповідно до п. 1.1. іпотечного договору у відповідності до якого забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця, які випливають із Договору про відкриття кредитної лінії № 05-В/10/47/КЛ, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем 29.04.2010 року, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії (надалі - основний договір), які (зобов'язання) перелічені у статті 2 цього договору та можуть виникнути в майбутньому за чинним основним договором, іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку майно, зазначене в п. 3.1. договору (предмет іпотеки).

Відповідно до п. 3.1. договору іпотеки, предметом іпотеки є будівля виробничого корпусу № 2 (літ. Т) загальною площею 17 896,60 кв.м, за адресою: місто Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок № 1-3, яка належить іпотекодавцю на праві власності згідно з Свідоцтвом про право власності серії ЯЯЯ № 355736, виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 27 вересня 2005 року на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 27 вересня 2005 року № 1323-В, зареєстрованим за іпотекодавцем в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. 16 липня 2007року за реєстровим № 129-3 в книзі № д 1з-228.

Згідно з п. 4.2.7. іпотечного договору, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань зазначених в ст. 2 цього договору, забезпечених предметом іпотеки, у випадках, передбачених чинним законодавством України та/або цим договором.

Як вбачається з п. 6.1. іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки банк має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою згідно зі ст. 2 іпотечного договору, у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування (задоволення).

Також, пунктом 6.2. іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо в момент настання терміну (строку) виконання боржником будь-якого із зобов'язань, зазначених ст. 2 іпотечного договору, воно/и не буде/уть виконане/і або буде/уть виконане/і неналежним чином.

30.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. вчинено виконавчий напис № 5706, яким запропоновано відповідачу звернути стягнення на на будівлю виробничого корпусу № 2 (літ. Т) загальною площею 17 896,60 кв.м, за адресою: місто Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок № 1-3, реєстраційний номер 0. (далі виконавчий напис; том 1, а.с. 60).

27.12.2017 року відповідачем подано оскаржуваний виконавчий напис до виконання, на підставі чого було порушено виконавче провадження № 55500060. (том 1, а.с. 29).

На думку позивача, виконавчий напис нотаріуса №5706 від 30.12.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., є таким, що не підлягає виконанню.

Такі твердження ґрунтувалися на тому, що відповідачем не направлялось на адресу позивача вимоги про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Також, позивач зазначав, що відповідач неправомірно надав нотаріусу для вчинення виконавчого напису копію іпотечного договору в редакції від 08.06.2010 року. Окрім цього, позивачем зазначено, що відповідачем не подано до нотаріуса жодних документів, передбачених статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", що підтверджують безспірність його вимог станом на 11.10.2016 року. А також враховуючи наявність постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, залишеної без змін ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.11.2017 року №К/800/6492/17 то має місце факт настання обставин, за яких виконавчий напис втратив чинність, а тому не підлягає виконанню

Проте з доводами позивача колегія суддів не погоджується.

У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

В матеріалах справи наявні копії меморіальних валютних ордерів №3983250 від 30.04.2010 року, №5182778 від 02.06.2010 року та 5492378 від 09.06.2010 року згідно з яких вбачається отримання позивачем кредиту згідно кредитного договору №05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010 року.(том 1, а.с. 76-78).

Відповідно до виписки банку з рахунку позичальника вбачається, що станом на 21.10.2016 року заборгованість ПАТ «Квазар» перед ПуАТ «Сбербанк» становить 7 077 308 євро 41 євроцентів та 30 174 470, 94 грн. (том 1, а.с. 79-111).

29.07.2016 року Банк звернувся до позивача із вимогою про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором №05-В/10/7/КЛ від 29.04.2010 року забезпечених заставою нерухомого майна (іпотекою). (том 1, а.с. 54).

На доказ направлення вимог матеріали справи містять фіскальні чеки від 01.08.2016 року, списки згрупованих поштових відправлень від 01.08.2016 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що спростовує доводи апелянта на відсутність доказів надсилання вимог. (том 1, а.с. 53).

Колегією суддів встановлено, що факт наявності заборгованості позивача перед банком підтверджується матеріалами справи та позивачем не надано доказів погашення вказаної заборгованості, як і не надано доказів відмінності заявленої стягувачем суми боргу від реальної на думку позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2016 року публічне акціонерне товариство "Сбербанк" звернулось до приватного нотаріуса Київського МНО Верповської О.В. з проханням, вчинити виконавчий напис на договорі іпотеки від 08.06.2010 року. (том 1, а.с. 61-66).

До заяви відповідачем були надані наступні документи:

- копія договору іпотеки від 08.06.2010 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №4706;

- належним чином засвідчені копії договору про відкриття кредитної лінії №05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010 року та всіх додаткових угод;

- копії письмових вимог про усунення порушення виконання зобов`язання, що були надіслані боржнику та майновому поручителю (ПАТ «Квазар»;

- копія поштового повідомлення про отримання повідомлення - вимоги;

- меморіальні ордери на підтвердження факту видачі кредиту на 2 аркушах №5492378 від 09.06.2010 року та №3983250 від 30.04.2010 року;

- оригінали виписок з рахунків №0376, №0376, №0376, №0376, №0376 (клієнт - ПАТ «Квазар»);

- належним чином завірена копія витягу зі статуту ПАТ «Сбербанк», свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи;

- довідка про відсутність спору;

- копія довіреності. (том 2, а.с. 8-158).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (.п. 19, ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" та п. 1.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5 (далі - Порядок) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 12.06.2015р. (далі - Перелік документів). Вказаний Перелік документів містить вичерпні підстави для вчинення виконавчого напису і розширювальному тлумачення не підлягає.

Для вчинення виконавчого напису необхідно здійснити перевірку наявності певних умов, за яких може бути вчинена ця нотаріальна дія.

Необхідно з'ясувати, чи передбачена заборгованість, щодо якої потрібно вчинити виконавчий напис, в Переліку документів.

Відповідно до п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Відповідно до п. 3.2 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами Украни заборгованість боржника визнається безспірною, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів. Чинним законодавством, що регулює нотаріальну діяльність, не надано визначення поняття «безспірна заборгованість», тому підтвердження наявності заборгованості боржника щодо виконання грошового зобов'язання стосовно юридичних осіб має ґрунтуватися на даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності контрагентів за договором.

Відповідно до п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", передбачено, що для стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Як вбачається із документів, наданих суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та на підставі яких 30.12.2016 року вчинено виконавчий напис, ПАТ «Сбербанк» подавалась зокрема розрахунок заборгованості по кредитному договору № 05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010 року; виписки по особовим рахункам позивача.

Необхідно зазначити, що тлумачення позивачем ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», як обов'язок нотаріуса перед вчиненням виконавчого напису перевірити факт наявності чи відсутності спору щодо безспірності заборгованості, посилаючись на одноособовий розрахунок кредитора, без урахувань заперечень з боку боржника, є помилковим. Оскільки, законодавець у вищеназваній нормі не пов'язує наявність безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника з наявністю спору щодо розміру зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом і пені, на що посилається позивач як доказ своїх позовних вимог. Ця норма передбачає, що документи, які надаються нотаріусу, повинні підтверджувати безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника у відповідності з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Тобто, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку у відповідності з вищезазначеним переліком.

Отже, вказаними приписами законодавства встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів (вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20.05.2015 у справі 6-158цс15).

Спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15 , від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14 ).

Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 травня 2015 року в справі № 6-158цс15, ЄДРСРУ № 45855991 ).

Позивачем не надано доказів того, що на час вчинення виконавчого напису в суді розглядався по суті спір щодо розміру заборгованості позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, публічним акціонерним товариством "Сбербанк" були подані всі необхідні документи, встановлені Переліком.

Колегією суддів досліджено матеріали справи та встановлено факт наявності заборгованості позивача перед банком.

Відтак, доводи апелянта стосовно того, що судом першої інстанції не враховано часткового погашення заборгованості спростовуються вище викладеним.

Крім того, відповідно до умов кредитного договору, а саме п. 1.4. ( в редакції договору про внесення змін №10, том 2, а.с. 130), передбачено повернення кредиту в строк до 28.04.2016 року, тобто виконавчий напис вчинений в межах однорічного строку, тому нотаріусом правомірно було вчинено виконавчий напис.

Колегія суддів також зазначає, що твердження апелянта стосовно неналежного дослідження судом першої інстанції матеріалів нотаріальної справи вчинення виконавчого напису, а саме наявності повідомлення-вимоги, а також стосовно відсутності в іпотечному договорі від 08.06.2010 року правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису спростовуються наступним.

29.07.2016 року на адресу ПрАТ "Квазар" направлялась повідомлення-вимога іпотекодавцю/заставодавцю № 393/5/50 про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором № 05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010 року. (том 1, а.с. 54). До направленої вимоги додавався розрахунок заборгованості.

05.08.2016 року вказана вимога була отримана уповноваженою особою позивача. (том 1, а.с. 53). Ніяких заперечень щодо розміру заборгованості останнім не було висловлено.

Як вбачається з п. 6.1. іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки банк має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою згідно зі ст. 2 іпотечного договору, у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування (задоволення).

Також, пунктом 6.2. іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо в момент настання терміну (строку) виконання боржником будь-якого із зобов'язань, зазначених ст. 2 іпотечного договору, воно/и не буде/уть виконане/і або буде/уть виконане/і неналежним чином.

Тобто, іпотечним договором передбачено правові норми для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису, зокрема в разі не виконання боржником вимоги.

Відтак, враховуючи відсутність заперечень з боку позивача стосовно розрахунків заборгованості банком було звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом ініціювання вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі у порядку та спосіб, передбачений умовами іпотечного договору та чинним законодавством України.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, який спростовує доводи апелянта, що копія іпотечного договору не є борговим документом, оскільки зі змісту виконавчого напису № 5706, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною вбачається, що останній був виданий на частину заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010 року, у зв'язку з чим вчинення виконавчого напису та копії договору не суперечить нормам чинного законодавства.

Згідно п. 5.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Відповідно до п. 5.3. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій.

Місцевим господарським судом також правомірно зазначено, що виконавчий напис, який є предметом спору у даній справі вчинено 30.12.2016 року, тобто до моменту визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, таким чином, виконавчий напис було вчинено у відповідності до діючого на той момент нормативного акту.

Доводи апелянта про те, що з ухваленням оскаржуваного рішення відбулося подвійне стягнення однієї і тієї самої суми заборгованості є необґрунтованими, виходячи з наступного.

30.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. вчинено виконавчий напис №5706 та запропоновано відповідачу звернути стягнення на будівлю виробничого корпусу № 2 (літ. Т) загальною площею 17 896,60 кв.м, за адресою: місто Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок № 1-3, реєстраційний номер 0.

27.12.2017 року відповідачем подано оскаржуваний виконавчий напис до виконання, на підставі чого було порушено виконавче провадження № 55500060.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 року у справі № 910/15888/17, яким задоволено позовні вимоги ПАТ "СБЕРБАНК" до ПрАТ "Квазар" та стягнуто заборгованість у розмірі 6 340 000 євро за кредитом, 1 159 730, 00 євро боргу по процентах, 69 796 202, 40 грн. пені за прострочення повернення кредит, 8 637 102, 03 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що подвійне стягнення однієї і тієї самої суми заборгованості за вищезазначеним виконавчим написом нотаріуса та рішенням відсутнє, оскільки для стягнення заборгованості за вказаним виконавчим написом нотаріуса державному виконавцю необхідно здійснити комплекс виконавчих дій, а саме лише відкриття виконавчого провадження не свідчить про стягнення з боржника певної суми заборгованості.

Водночас, заявляючи даний позов, позивач повинен довести, що була відсутня правова підстава для вчинення спірного виконавчого напису, тобто факт відсутності порушеного права відповідача та відсутність підстав для захисту відповідного права шляхом стягнення кредитної заборгованості на підставі спірного виконавчого напису.

Однак, будь-яких належних доказів на підтвердження відсутності порушення зобов'язання за кредитним договором чи наявності спору щодо заборгованості (щодо її розміру, строків, за які вона нарахована, тощо) позивач суду не надав.

Колегія суддів також звертає увагу, що виконавчий напис було здійснено 30.12.2016 року, коли, як спір у справі №910/15888/17 виник у вересні 2017 року. Тобто, на момент вчинення спірного виконавчого напису спір про стягнення боргу по договору про відкриття кредитної лінії № 05-В/10/47/КЛ від 29 квітня 2010 року був відсутній.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Квазар" на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд доходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Квазар" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2018 року у справі №910/750/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2018 року у справі № 910/750/18 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/750/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.07.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Я. Дикунська