РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2018Справа № 910/6429/18

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; ідентифікаційний код 20474912)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" ( 04073, м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20; ідентифікаційний код 22229921)

про стягнення 10 292, 40 грн.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" про стягнення 10 292, 40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" було виконано свої зобов'язання перед страхувальником за договором № 198а6к2 від 23.06.2016 та сплачено суму страхового відшкодування, у зв'язку з чим до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" перейшло право вимоги до особи, відповідальної за збитки, а отже й виникла необхідність звернення до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

08.06.2018 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про розгляд справи без його участі, в якому він також зазначив, що проти позову заперечує, оскільки позивачем не було надано звіту про визначення розміру матеріального збитку, складеного у встановленого законом порядку.

Суд зазначає, що згідно поштового повідомленням № 327, відповідач повідомлявся ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 910/6429/18, проте відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не надано.

Приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі № 910/6429/18 належним чином та про те, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Так, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2016 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" та Релігійною місією "Каратіс-Спес-Одеса" було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 198а6к2 "Все включено", відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Renault Duster, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Строк дії договору встановлено з 23.06.2016 року по 22.06.2017 року.

05.11.2016 близько 18:00 год. в м. Одеса по вул. Катеринославській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю наступних: автомобіля Renault Duster, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував водій Релігійної місії "Каратіс-Спес-Одеса" та автомобіля ВАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Renault Duster , державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2016, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Страхувальник 05.11.2016 повідомив страховика про настання страхового випадку та 21.11.2016 подав повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяву на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, в якій було зазначено, що вигодонабувачем за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 198а6к2 є ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_3).

Позивач у своєму позові також зазначає, про те, що відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2179513 від 30.11.2016 та умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 198а6к2 розмір страхового відшкодування склав 10 292, 40 грн.

Суд вказує, що відповідно до наявного в матеріалах справи рахунку-фактури № АГ-00001605 від 23.11.2016, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Груп+", вартість відновлювального ремонту застрахованого об'єкту становить 12 865, 50 грн. (разом з ПДВ).

Судом також встановлено, що роботи, наведені в рахунку-фактурі № АГ-00001605 від 23.11.2016, знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з тими пошкодженнями автомобіля Renault Duster, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, які зазначені в акті огляду транспортного засобу від 21.11.2016, складеного Фізичною особою підприємцем Лузановим О.П. за результатами огляду пошкодженого автомобіля.

При цьому, суд звертає увагу, що проведення оцінки завданої шкоди суб'єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Renault Duster, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вбачається, що рік випуску автомобіля - 2016, а отже, на момент дорожньо-транспортної пригоди строк його експлуатації не перевищував строку, встановленого у п. 7.38 Методики.

Судом також враховано, що у пункті 7.39 вищезазначеної Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, однак доказів щодо існування вказаних обставин відповідачем суду надано не було.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази наявності у автомобіля Renault Duster, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, коефіцієнта фізичного зносу, який має враховуватись при визначенні вартості відновлювального ремонту.

Як вбачається з матеріалів справи та як встановлено судом, страховик на підставі страхового акту № АХА2179513 від 30.11.2016 виконав свої обов'язки за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 198а6к2 та сплатив страхове відшкодування в розмірі 10 292, 40 грн. на картковий рахунок вигодонабувача, відкритий у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Приватбанк", за вказаним договором із зазначенням призначення платежу: "Страхове відшкодування згідно акту № АХА2179513; отримув. ОСОБА_2; к/р № НОМЕР_4; ІПН НОМЕР_5; без ПДВ), що підтверджується копією платіжного доручення № 287 166 від 01.12.2016.

За приписами ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 19.01.2018 направлено на адресу відповідача заяву № СУ/003627/3 від 15.01.2018 про виплату страхового відшкодування. Проте, як зазначає позивач, дана заява була отримана відповідачем, однак, станом на дату подачі позовної заяви страхове відшкодування від відповідача на рахунок позивача не надходило.

Позивач у своєму позові зазначає, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винуватця - ВАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Український страховий стандарт".

Судом також встановлено, що згідно з інформацією наданою Моторно (транспортним) страховим бюро України на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Український страховий стандарт" за полісом № АЕ 7750640, передбачено, що франшиза за вказаним полісом становить 0,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, вина ОСОБА_1, встановлена у судовому порядку та підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2016.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Таким чином, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Український страховий стандарт" є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля марки Renault Duster, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України "Про страхування" в межах, передбачених полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 7750640 від 04.03.2016, а до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортну перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт", як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом пункту 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 по справі № 910/7449/17, в якій висловлено, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Також, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній вище постанові вказала, що переглядаючи судові рішення в аналогічному спорі, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначають можливість відмови страховика у виплаті страхованого відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків, однак не містять підстав для відмови в задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, визначених договором ОСЦПВВНТЗ. З огляду на зазначене вище Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від цього правового висновку Верховного Суду України.

Системний аналіз положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дає підстави для висновку, що в момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Виплата страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Отже, відносини щодо виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування (полісом) між страховиком (позивачем), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування та у зв'язку з цим набув прав кредитора за договором обов'язкового страхування (відбулась заміна кредитора у зобов'язанні), та страховиком за договором обов'язкового страхування (відповідачем) так само регулюються положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Заміна кредитора у зобов'язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов'язання - права і обов'язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.

При цьому, суд зазначає, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України).

Тобто, позивач отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за полісом № АЕ 7750640 на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки Renault Duster, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася 05.11.2016.

Тож, або Релігійна місія "Карітас-Спес -Одеса" до заміни її новим кредитором, або позивач, як новий кредитор, з метою реалізації свого права на отримання страхового відшкодування за полісом № АЕ 7750640, повинен був у строк до 05.11.2017 подати до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" заяву на виплату страхового відшкодування.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та як зазначає позивач, останній звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування № СУ/003627/3 лише 15.01.2018, яку у свою чергу було отримано відповідачем 22.01.2018.

Суд вказує, що інших доказів щодо подання позивачем (або потерпілою особою) у строк до 05.11.2017 заяви на виплату страхового відшкодування за полісом № АЕ 7750640 під час розгляду справи до суду не надходило.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини та зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування".

Судові витрати, в які позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача та йому не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись 74, 76-80, п. 2 ч. 4 ст. 129, ст. 231, 232, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" про стягнення 10 292, 40 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 23.07.2018

Суддя Д.О. Баранов