Суддів Великої Палати Верховного Суду
Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М.
Провадження № 12-110гс18
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» (далі - ПАТ «Алчевський металургійний комбінат») до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень (далі - Відділ примусового виконання рішень) та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві (далі - Казначейська служба) про стягнення 2 467 967,79 грн.
19 червня 2018 року Велика Палата Верховного Суду розглянула касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17 серпня 2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 17 травня 2017 року.
При цьому Великою Палатою Верховного Суду зроблено правовий висновок, що стягнення спірної суми має відбуватися на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); у спорах про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України (п. п. 6.4, 7.1).
У повному обсязі з наведеними висновками погодитися не можна з огляду на таке.
Суди у справі встановили, що у грудні 2016 року ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень та Казначейської служби про стягнення з Державного бюджету України 2 467 967,79 грн. При цьому позивач зазначав підставами позову як статтю 86 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), якою врегульовано питання відшкодування збитків, завданих неправомірними діями відділу державної виконавчої служби, так і зазначав, що вказані кошти є надмірно стягнутим виконавчим збором, який підлягає поверненню з Державного бюджету України (а. с. 8−11, т. 1).
У процесі судового розгляду позивач уточнив свої вимоги та просив суд зобов'язати Відділ примусового виконання рішень вчинити дії з повернення надмірно стягнутого виконавчого збору в розмірі 2 467 967,79 грн та зобов'язати Управління державної казначейської служби повернути з Державного бюджету України на його користь зайво стягнуті Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України грошові кошти в розмірі 2 467 967,79 грн (а. с. 100, 101, т. 1).
Вимоги обґрунтовані тим, що у 2010 році до Відділу примусового виконання рішень передано наказ Господарського суду Луганської області у справі № 1/19 про стягнення з ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» на користь Відкритого акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ВАТ «Полтавський ГЗК») 47 414 061,74 грн заборгованості.
17 серпня 2010 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень відкрив виконавче провадження ВП № 20873650, про що виніс постанову.
15 березня 2012 року ВАТ «Полтавський ГЗК» звернулося до Відділу примусового виконання рішень із заявою, в якій повідомило про часткове погашення позивачем заборгованості в добровільному порядку та зазначило, що у зв'язку із вказаним примусовому виконанню підлягає стягненню 17 453 840,53 грн.
26 березня 2012 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень винесено постанову про стягнення з ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» виконавчого збору в сумі 4 213 351,84 грн із розрахунку боргу в розмірі 42 133 518,46 грн.
23 квітня 2012 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень виніс постанову ВП № 20873650 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти позивача на загальну суму 21 259 440,68 грн, з яких: 17 453 840,53 грн - борг за рішенням суду в справі № 1/19 та 4 213 351,84 грн - виконавчий збір.
04 травня 2012 року позивач сплатив виконавчий збір у сумі 4 213 351,84 грн згідно з платіжним дорученням від 04 травня 2012 року № 1963.
19 червня 2012 року ухвалою Господарського суду Луганської області, яка набрала законної сили та є чинною, в справі № 1/19, визнано дії Відділу примусового виконання рішень щодо винесення постанови від 26 березня 2012 року неправомірними в частині стягнення 2 467 967,79 грн виконавчого збору, у зв'язку з чим визнано у цій частині вказану постанову недійсною.
11 вересня 2012 року ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» звернулося до Відділу примусового виконання рішень із заявою № 026-1225 про повернення надмірно сплаченої суми виконавчого збору в розмірі 2 467 967,79 грн.
03 серпня 2013 року листом № 12-0-34-3225-12/5/2 Відділ примусового виконання рішень підтвердив сплату позивачем на депозитний рахунок виконавчого збору в сумі 4 213 351,84 грн, який було перераховано до Державного бюджету України, та рекомендував для вирішення цього питання звернутись до суду.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17 травня 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 серпня 2017 року, позов задоволено повністю. Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень на користь ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» грошові кошти в розмірі 2 476 967,79 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним стягненням сум виконавчого збору, та 37 019,52 грн судового збору.

Як вбачається з уточнених позовних вимог, ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» просило повернути надмірно сплачений виконавчий збір в розмірі 2 467 967,79 грн, проте не подавало письмової заяви про зміну підстав позову, як передбачено частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (а. с. 100, 101, т. 1).

Велика Палата Верховного Суду, змінюючи резолютивну частину рішення суду першої інстанції, самостійно застосувала до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України, яка не була заявлена як підстава позову позивачем, при цьому посилалася на безпідставне стягнення Відділом примусового виконання виконавчого збору в сумі 2 467 967,79 грн (п. 6.3).

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Не можна ототожнювати відносини відповідальності і норми про зобов'язання, які виникають з безпідставно набутого майна. Правовідносини відповідальності, виникають внаслідок цивільного правопорушення, делікту, тобто необґрунтованого відібрання чи збереження, а при кондиційних зобов'язаннях безпідставне набуття чи збереження майна має місце при пасивності суб'єкта такого набуття чи збереження.

У даному випадку господарським судом встановлено неправомірність постанови про стягнення виконавчого збору, тобто недотримання виконавчою службою певних приписів закону, активні дії виконавчої служби. Крім того, сам позивач посилався на спеціальний нормативний акт - Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845), у якому врегульовано порядок повернення надмірно стягнутих зборів.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягала відшкодуванню на підставі Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» (далі - Закон № 202/98-ВР) та Закону № 606-XIV (у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 87 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону № 202/98-ВР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Аналогічні вимоги вказані і в статті 1173 ЦК України, яка передбачає відповідальність держави за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, яким у даному випадку є Відділ примусового виконання рішень.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 19 червня 2012 року, яка набрала законної сили та є чинною, визнано дії Відділу примусового виконання рішень неправомірними щодо винесення постанови від 26 березня 2012 року в частині стягнення 2 467 967,79 грн виконавчого збору, та у цій частині вказану постанову визнано недійсною.

Зазначена ухвала є преюдиційною при вирішенні вказаного спору.

Згідно з пунктом 4.16.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, чинної на час виникнення спірних правовідносин, кошти виконавчого збору перераховуються до Державного бюджету України і як фінансування надходять на спеціальні реєстраційні рахунки для обліку інших надходжень спеціального фонду, відкриті на ім'я Міністерства юстиції України, регіональних управлінь юстиції, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції в органах Державного казначейства. Порядок бухгалтерського обліку депозитних сум, коштів виконавчого провадження та звітності про них та порядок розподілу коштів виконавчого збору визначається Міністерством юстиції України.

Тобто у даному випадку спірна сума (виконавчий збір) була зарахована до Державного бюджету України.

Рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку (частина друга статті 3 Закону № 606-XIV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Порядок № 845 визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до пунктів 16, 17 зазначеного Порядку органи казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів та інших доходів бюджету. Стягувачі, на користь яких прийняті судові рішення про стягнення надходжень бюджету, подають до органу казначейства, на рахунки в якому зараховані надходження бюджету, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

На нашу думку, вказані правовідносини не є такими, що виникають із безпідставного збереження майна та врегульовані у статті 1212 ЦК України, оскільки правовідносини виникли у результаті неправомірних дій органу виконавчої служби, тобто цивільного делікту, а питання про повернення надмірно та/або помилково сплачених коштів (у тому числі виконавчого збору) до бюджету на час виникнення спірних правовідносин та на час розгляду справи у судах урегульовано Порядком № 845.

Тому не можемо погодитися з висновками Великої Палати Верховного Суду про те, що стягнення спірної суми має відбуватися на підставі норми статті 1212 ЦК України.

Судді: Н. П. Лященко

О. Б. Прокопенко

О. М. Ситнік