ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1615/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Пустоваловій І.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аліт", м. Київ
до Приватного підприємства "Харків-енергостройконтакт", с. Нижній Бишкин
про стягнення 138418,97 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність б/н від 06.06.2018р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аліт" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Приватного підприємства "Харків-енергостройконтакт", в якій позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 114000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 19771,52 грн. та 3% річних у розмірі 4647,45 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 27.12.2016р., що укладений між позивачем та відповідачем.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.06.2018р. клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін судом задоволено. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/1615/18. Призначено розгляд справи в судовому засіданні на "18" липня 2018 р. о(об) 10:20.

Цією ж ухвалою суду відповідачеві, згідно статті 251 ГПК України, було встановлено строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнитим.

Представник відповідача у судове засідання не з"явився, свого повноважного представника не направив, про дату та час судового засідання ьбув повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали про відкриття провадження у даній справі повноважному представнику відповідача 22.06.2018р. Проте відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк до суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, суд вважає заможливе розглядати справу за відсутністю представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач зазначає, що згідно платіжного доручення №4279 від 27 грудня 2016 року перерахував відповідачу грошову суму у розмірі 114 000,00 грн. за вагон житловий згідно рахунку №РН-000011 від 26.12.2016 року.

На думку позивача відповідач своїм листом від 27 грудня 2016 року № 2/12, який підписаний директором ОСОБА_2, підпис якого скріплений печаткою підприємства, надіслав оферту щодо укладення договору поворотної фінансової допомоги та просив перераховану грошову суму у розмірі 114000,00 грн. за платіжним дорученням № 4279 від 27.12.2016р. важати, як грошову суму наданої поворотної фінансової допомоги із терміном повернення до 24 лютого 2017 року.

Позивач у позовній заяві зазначає, що прийняв зазначену оферту відповідача на умовах, що перерахована грошова сума у розмірі 114 000,00 грн. повинна бути повернена до 31.01.2017р. Відповідач погодився з такою істотною умовою та уклав із позивачем договір про надання поворотної фінансової допомоги від 27 грудня 2016 року № Б/Н (далі по тексту - договір).

Позивач зазначає, що керуючись судовою практикою (Житомирський окружний адміністративний суду у своїй постанові від 29.11.2012 р. у справі № 0670/3840/12, яка залишена без змін згідно з постановою Вишого адміністративного суду України від 26 листопада 2013 року зазначав про можливість уточнення (зміну) призначення платежу шляхом направлення партнеру листа із зазначенням в чому полягала неточність і яке призначення платежу слід вважати вірним) та звичаями ділового обороту, своїм листом від 27 грудня 2016 року №2712-3 змінив призначення платежу за платіжним дорученням № 4279 від 27 грудня 2016 року на поворотню фінансову допомогу згідно договору від 27 грудня 2016 року № Б/Н.

Згідно пункту 1.1 договору, позивач надає відповідачу поворотну фінансову допомогу, а відповідач зобов'язується повернути надані грошові кошти у порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 3.1 договору, поворотна фінансова допопомога підлягає поверненню за вимогою позивача, але не пізніше 31 січня 2017 року.

Пунктом 8.7 договору передбачено, що після підписання даного договору всі попередні переговори за ним втрачають силу, а отже позивач і відповідач дійшли згоди щодо визначення істотної умови договору - строку повернення оборотної фінансової допомоги 31 січня 2017 року.

Проте, позивач зазначає, щщо неоднорахзово звертався до відповідача із листами про повернення фінансової допомоги, проте станом на момент звернення позивача дло суду відповідач не повернув фінансову допомогу у розмірі 114 000,00 грн., що зумовило звернення до суду із даним позовом.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію про стягнення заборгованості від 02 травня 2018 року № 31, в якій вимагав повернення суми боргу. Вказана претензія отримана відповідачем 08 травня 2018 року, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 596, проте відповідач у встановлений чинним законодавством строк до - 08 червня 2018 року, на претензію не відреагував, відповіді не надав та суму суму боргу не сплатив.

Також, у зв"язку із простроченням відповідачем повернення суми поворотної фінансової допомоги у розмірі 114000,00 грн., позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 19771,52 грн. та 3% річних у розмірі 4647,45 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору про позики, згідно якого та в силу частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він ж приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими Законами та договором.

Приписами статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 114000,00 грн. (сума отриманої поворотної фінансової допомоги) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 19 771,52 грн.; та 3% річних у розмірі 4 647,45 грн.

Згідно статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування позивачем 3% річних та інфляційних, суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Судовий збір у розмірі 2076,29 грн. із врахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 611, 612, 623-629, 1049, 1050 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193, ст. 232 Господарського кодексу України; ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Харків-енергостройконтакт" (63456, Зміївський район, с. Нижній Бишкин, вул. 40 років Перемоги, буд. 32, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аліт" (04071, м. Київ, вукл. Лук'янівська, буд.23, оф.101, ) грошові кошти у розмірі 138 418,97 грн., з яких 114 000,00 грн. сума основного боргу; 19 771,52 грн. інфляційні витрати; 4 647,45 грн. 3% річних (стаття 625 ЦК України) та судовий збір у розмірі 2076,29 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Згідно зі ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено 23.07.2018 р.

Суддя ОСОБА_3