ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2018 року Справа № 904/1033/18

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65, зал судових засідань 511

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів – Подобєда І.М., Широбокової Л.П.,

при секретарі судового засідання: Манчік О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2018р. у справі №904/1033/18 ( суддя Воронько В.Д., повне рішення складено 05.05.2018 )

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Радушненського житлово-комунального підприємства, смт. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області

про стягнення 76419грн.99 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 у справі №904/1033/18 публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-ПАТ "НАК "Нафтогаз України") відмовлено в задоволенні позову про стягнення з Радушненського житлово-комунального підприємства (далі- ЖКП) пені в сумі 22248грн.76коп., трьох процентів річних в сумі 1205грн.31коп. та інфляційних втрат в сумі 52965грн.92коп.;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо проведення відповідачем розрахунків за поставлений на підставі договору №1323/15-БО-5 від 25.12.2014 природний газ, у зв"язку з чим, є наявними підстави для застосування приписів ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії";

- не погодившись з прийнятим рішенням, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема, положень названого Закону та на неповне дослідження обставин, які мають значення для справи просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та задовольнити позовні вимоги;

- у поданій скарзі йдеться про те, що виходячи з аналізу положень ст.ст.1-3 названого Закону учасниками процедури врегулювання заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючи підприємства, включені до реєстру, у зв"язку з чим, списання заборгованості є неправомірним, про те, що постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, яким визначено дані про підприємства, що необхідні для включення до реєстру, про те, що матеріали справи не містять передбачених Порядком документів, ці документи не надавалися відповідачем та не досліджувалися судом, а також про те, що Верховним Судом України прийнято рішення у справі №908/3211/16 у подібних правовідносинах по застосуванню норм ч.3 ст.7 Закону, згідно з яким однією з обов"язкових підстав для такого застосування є включення відповідача до реєстру;

- відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судове засідання не з"явився, про час та місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2014 ПАТ"НАК "Нафтогаз України" (продавцем) та Радушненським ЖКП (покупцем) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1323/15-БО-5, на підставі якого продавець зобов"язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець – прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору.

Згідно з п.1.2 договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

За умовами п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом стопроцентної поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач протягом періоду з січня по квітень та з листопада по грудень 2015 року передав у власність відповідачу газ на загальну суму 890247грн.07коп., що підтверджується відповідними актами прийому-передачі природного газу з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін.

Оплата вартості поставленого природного газу здійснена відповідачем з порушенням помісячних строків оплати, передбачених договором.

Станом на 31.12.2015 заборгованість відповідача по оплаті погашена в повному обсязі.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов’язань за договором щодо своєчасної оплати поставленого газу, позивач нарахував до сплати відповідачу в порядку п.7.2 договору пеню за загальний період з 15.02.2015 по 18.10.2015 у сумі 22248грн.76коп. та згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України 1205грн.31коп. три процента річних за той самий період і інфляційні за період з лютого по 31.10.2015 в сумі 52965грн.92коп., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст.1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, теплогенеруючою організацією – суб’єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Згідно зі ст.2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Ч.1 ст.3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до п.14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.

Ч.3 ст.7 Закону врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення. Даною нормою визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Вказана норма є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Заборгованість за отриманий природний газ, по якій позивачем було нараховано пеню, три проценти річних та інфляційні втрати станом на 30.11.2016 відповідачем погашена повністю.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним із видів діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код КВЕД 35.30).

За умовами договору з позивачем відповідач отримав газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Господарський суд, відмовляючи в позові, вірно встановив, що відповідач має ознаки теплогенеруючої та теплопостачальної організації.

У цьому зв"язку з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для застосування приписів ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до спірних правовідносин та про необґрунтованість позовних вимог.

З огляду на викладене підстави для скасування рішення господарського суду відсутні.

Доводи скаржника визнані колегією суддів безпідставними, оскільки списання нарахованих ним сум пені, втрат від інфляції та трьох процентів річних не залежить від включення чи не включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Посилання скаржника на постанову Верхового Суду у справі №908/3211/16 в частині встановлення як однієї з підстав для списання пені, втрат від інфляції та трьох процентів річних включення відповідача до названого вище реєстру колегією суддів не прийняті до уваги тому, що таке включення визначене Верховним Судом лише як одна з обставин справи.

У вказаній постанові Верховним Судом з посиланням на ч.3 ст.7 Закону зроблено висновок про те, що даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Крім того, вказаною нормою, не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282 – 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2018р. у справі №904/1033/18 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови, з підстав, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України;

- повна постанова складена 23.07.2018

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя           І.М.Подобєд

Суддя Л.П.Широбокова