УХВАЛА

м. Київ

18.07.2018Справа № 910/22553/15
За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (далі - скаржник, Стягувач)

на дії Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС) при виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 21.06.2016 у справі №910/22553/15,

боржник Товариство з обмеженою відповідальністю «Адажіо інвест» (далі - Боржник)

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Жук В.М.

Представники:

від стягувача (скаржника) - Жвавець В.В. (представник за довіреністю);

від боржника - не з'явився;

від ВДВС - Полінський В.А. (державний виконавець).

СУТЬ СПОРУ:

Господарським судом міста Києва було прийнято до розгляду указану скаргу, у якій скаржник просить суд:

- зупинити реалізацію майна Боржника у виконавчому провадженні ВП №51780171, в тому числі того, яке передано па реалізацію Державному підприємству «СЕТАМ», проведення аукціону щодо якого призначено на 22 липня 2018 року, початок о 09:00 (лот №284823) та інших, наступних торгів щодо майна Боржника, щодо Пасажирський теплохід "Святий Андрій", 1955 року випуску, ДВЗ SСОDА6L 275 PN, кількість два, сумарна потужність - 772 кВт;

- визнати відмову Стягувача (скаржника) від примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/22553/15 щодо стягнення з Боржника боргу у розмірі 2023298,08 грн.;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського В.А. щодо не повернення наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/22553/15 від 21.06.2016 про стягнення з Боржника на користь ПАТ «Енергобанк» боргу у розмірі 2023298,08 грн.;

- зобов'язати державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського В.А. повернути виконавчий документ у справі № 910/22553/15 від 21.06.2016 без виконання;

- зобов'язати державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського В.А. внести постанову про закінчення виконавчого провадження №51780171 із зняттям арештів з майна Боржника.

Скарга мотивована тим, що всупереч вимогам закону, державним виконавцем не було вчинено всіх дій згідно наданих йому законом прав та покладених обов'язків, а саме, державний виконавець проігнорував заяву Стягувача, не повернув йому виконавчий документ (наказ) у справі № 910/22553/15 від 21.06.2016, а також, усупереч волі Стягувача щодо припинення виконання за наказом, державний виконавець не зупинив реалізацію майна Боржника, не визнав відмову Стягувача (скаржника) від примусового виконання рішення і не виніс постанову про закінчення виконавчого провадження із зняттям арештів з майна Боржника.

Судом враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Так, у провадженні ВДВС перебуває виконавче провадження №51780171 з виконання наказу у справі № 910/22553/15 від 21.06.2016.

Ухвалою від 31.05.2018 судом було здійснено заміну (стягувача) Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" у виконавчому провадженні № 51780171 щодо виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 у справі № 910/22553/16 його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДЕПТ Фінанс"(скаржник, Стягувач).

Заявою від 31.05.2018, отриманою ВДВС 31.05.2018, Стягувач повідомив ВДВС, що є правонаступником попереднього стягувача (ПАТ "Енергобанк") у виконавчому провадженні № 51780171, на підтвердження чого подав описану вище ухвалу суду (вступну та резолютивну частини, повний текст, складений 01.06.2018, було надано пізніше), а також просив, з посиланням на ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), винести постанову про зупинення реалізації майна Боржника та повернути виконавчий документ у справі № 910/22553/15 від 21.06.2016 без виконання Стягувачу.

Відповідно до ст. 15 Закону, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, на підставі ст. 15 Закону та ухвали суду від 31.05.2018 Стягувач є правонаступником попереднього стягувача (ПАТ "Енергобанк") у виконавчому провадженні №51780171, та з 31.05.2018 мав право звертатися до ВДВС, як новий Стягувач у виконавчому провадженні № 51780171.

ВДВС зазначає, що 07.06.2018 ним було замінено ПАТ "Енергобанк", як сторону виконавчого провадження № 51780171, на нового Стягувача.

Проте докази здійснення такої заміни ВДВС суду надані не були, так само, як і від ВДВС відсутні пояснення, на якій підставі заміна, за його твердженнями, була здійснена лише 07.06.2018, тоді судом було ухвалено замінити (стягувача) у виконавчому провадженні № 51780171 ще 31.05.2018, про що ВДВС було повідомлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

У матеріалах справи наявні заява стягувача від 31.05.2018 про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 51780171 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону, отримана ВДВС 31.05.2018, але залишена державним виконавцем без задоволення з не передбачених Законом підстав.

Так, стаття 37 Закону передбачає право стягувача подати письмову заяву про повернення виконавчого документа, і виконавчий документ повинен бути повернутий стягувачу. Умови, за яких ВДВС може відмовити у поверненні стягувачу виконавчого документу, ст. 37 Закону не передбачені.

Враховуючи наведене, суд визнає обґрунтованими вимоги скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо не повернення наказу та зобов'язує державного виконавця наказ Стягувачу повернути на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону.

Обставина, що Стягувач просив не тільки повернути наказ, а ще і повернутий його «без виконання», що не передбачено п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону, жодним чином не заважала ВДВС виконати вимоги Закону та повернути наказ його згідно з п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону, при цьому вказавши, що повернення з формулюванням «без виконання» Законом не передбачено.

З огляду на наведене, задовольняючи вимоги скарги про зобов'язання ВДВС повернути наказ Стягувачу, суд задовольняє їх частково, виключивши формулювання «повернути без виконання», оскільки це п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону не передбачено.

Щодо посилання Скаржника на порушення його прав ВДВС через відмову зупинити реалізацію майна Боржника у виконавчому провадженні ВП №51780171, яка була надана листом від 21.06.2018 (текст листа суду наданий не був, проте і стягувач, і ВДВС визнають його зміст, тому судом обставини відмови розглядаються через зміст відмови, що визнається обома сторонами), суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади (до яких відноситься і державна виконавча служба у складі управління юстиції) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи (у тому числі, державний виконавець) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стягувачем було заявлено до ВДВС вимогу про повернення йому наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону, і судом було визнано обґрунтованими вимоги Стягувача про визнання дій державного виконавця з не вчинення повернення наказу неправомірними та зобов'язано його повернути виконавчий документ Стягувачу.

Разом із цим, нормами Закону не передбачено зупинення реалізації майна боржника у виконавчому провадженні, як наслідок повернення стягувачу наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону, тому у цій частині суд підстав для задоволення вимог скарги не вбачає.

Також суд не вбачає підстав для задоволення вимог скарги про визнання відмови Стягувача (скаржника) від примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/22553/15 щодо стягнення з Боржника боргу у розмірі 2023298,08 грн.

Заява про повернення стягувачу наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону не є відмовою стягувача від виконання наказу.

При цьому, згідно зі ст. 39 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення, і стаття 330 ГПК України також передбачає, що заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Проте Стягувачем не надано доказів, що він звертався до ВДВС з заявою про відмову від примусового виконання в процесі виконання рішення, і що ВДВС усупереч ст. 330 ГПК України не було передано заяву стягувача для її затвердження до суду або усупереч ст. 39 Закону не було закінчено виконавче провадження після визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення.

Розгляд же заяви Стягувача про відмову від примусового виконання судового рішення у межах розгляду судом скарги на дії ВДВС нормами Розділу VI ГПК України не передбачено.

Отже, у задоволенні вимог скарги про визнання відмови Стягувача (скаржника) від примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/22553/15 щодо стягнення з Боржника боргу у розмірі 2023298,08 грн. суд відмовляє.

Також не знайшли свого документального обґрунтування вимоги скарги про зобов'язання державного виконавця внести постанову про закінчення виконавчого провадження №51780171 із зняттям арештів з майна Боржника, оскільки Скаржником не доведено існування передбачених ст. 39 Закону підстав для закінчення виконавчого провадження, і як наслідок у передбачених законом випадках, для зняттям арештів з майна Боржника, тому не доведено порушення державним виконавцем охоронюваних законом прав та інтересів Стягувача у цій частині.

З огляду на наведене, суд визнає вимоги скарги частково обґрунтованими та задовольняє вимоги у частині, що визнана вище обгрунтованою судом; у іншій частині суд у задоволенні вимог скарги відмовляє.

Інші, не описані вище доводи скарги, судом також розглянуті, проте не враховуються, оскільки на результат розгляду скарги (часткове задоволення, та часткова відмова у вимогах скарги з наведених вище підстав) впливу не мають.

Керуючись статтями ст.ст. 232-235, 342, 343 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського Вячеслава Андрійовича щодо не повернення наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/22553/15 від 21.06.2016 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Адажіо Інвест» на користь ПАТ «Енергобанк» боргу у розмірі 2023298,08 грн.

Зобов'язати державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського Вячеслава Андрійовича повернути виконавчий документ у справі №910/22553/15 від 21.06.2016.

У іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Повний текст складено 20.07.2018

Суддя Р.Б.Сташків