КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2018 р. Справа№ 910/1329/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

представники сторін у судове засідання не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

на рішення господарського суду міста Києва від 23.04.2018 р.

у справі № 910/1329/18 (суддя - Курдельчук І.Д., повний текст рішення складено 23.04.2018 р.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2,

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3

про стягнення 8 033,66 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

07.02.2018 р. до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" про стягнення 8 033,66 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.02.2018 р. було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.04.2018 р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі: стягнуто з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" 8 033 грн. 66 коп. страхового відшкодування.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що наданими позивачем доказами доведено вину водія застрахованого транспортного засобу у скоєнні ДТП, наявність правових підстав для задоволення позову страхової компанії щодо стягнення з відповідача - особи, відповідальної за завдану шкоду, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить винести рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в копії заяви про виплату страхового відшкодування відсутній підпис заявника та в матеріалах справи відсутня фото таблиця пошкоджень транспортного засобу марки «Volswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1. Також апелянт зазначив, що позивач звернувшись до відповідача в досудовому порядку з претензією про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, повинно було витримати 90 днів для прийняття рішення ПАТ «СК «Перша» про здійснення страхового відшкодування та фактичної її виплати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1329/18 за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" на рішення господарського суду міста Києва від 23.04.2018 р. та призначено розгляд справи на 17.07.2018 р.

Представники сторін у судове засідання 17.07.2018 року не з'явились, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.07.2017 р. приватним акціонерним товариством «СК «АХА Страхування» (страховик) і товариством з обмеженою відповідальністю "УККАН" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 246586а7згда (далі - договір, а.с. 10), за умовами якого страховик взяв на себе зобов'язання компенсувати пошкодження або знищення автомобіля марки Volkswagen Passat д/н НОМЕР_1, його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

22.07.2017 р. о 13 год. 45 хв. у Львівській області, Пустомитівському районі, с. Сокильники, на вулиці Січових Стрільців, сталася ДТП, за участю застрахованого автомобіля "Volkswagen Passat", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіля марки DAEWOO LANOS державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Як вбачається з відомостей, зазначених у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), водій автомобіля "DAEWOO LANOS" (реєстраційний номер НОМЕР_2) визнав свою вину у вчиненні ДТП (а.с. 30 ).

Відповідно до ремонтної калькуляції № 1.003.17.0 від 01.08.2017 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 8 033,66 грн. (а.с. 36-38)

01.08.2017 р. ФОП ОСОБА_4 було виставлено страхувальнику рахунок № РЯ-0000082 щодо оплати відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на суму 8 033,66 грн. (а.с. 39)

02.08.2017 р. ПАТ «СК «АХА Страхування» було складено страховий акт № АХА2221107, відповідно до якого позивач прийняв рішення про виплату суми страхового відшкодування у розмірі 8 033,66 грн. (а.с. 41)

Позивач на підставі страхового акта № ХА221107 здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 8 033,66 грн. в рахунок ремонту транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується платіжним дорученням № 358 183 від 04.08.2017 р. (а.с. 42)

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки DAEWOO LANOS державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП, була застрахована у ПАТ «СК «Перша» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7014317 (а.с. 31).

Позивач звертався до відповідача із претензією від 08.12.2017 р. № ЕЛ_4330 про сплату страхового відшкодування у сумі 8 033,66 грн. (а.с. 43-44)

Проте, вказана вимога відповідачем була залишена без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся з зазначеним позовом до відповідача про стягнення з останнього 8 033,66 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що наданими позивачем доказами доведено вину водія транспортного засобу винного у скоєнні ДТП, отже наявні правові підстав для задоволення позову страхової компанії щодо стягнення з відповідача - особи, відповідальної за завдану шкоду, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з вимогами ст. 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» унормовано, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Статтею 988 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.

Разом з тим, згідно з абзацом 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Як вже зазначалося вище, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту № 246586а7згда.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за договором страхування транспортного засобу у зв'язку із настанням страхового випадку, на виконання умов договору, виплатив страхове відшкодування в розмірі 8 033,66 грн., що підтверджується належним чином завіреною копією платіжного доручення № 358 183 від 04 серпня 2017 року. (а.с. 42)

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної особи за заподіяні збитки особи.

При цьому необґрунтованими є посилання представника відповідача, як на підставу оскарження на те, що в повідомленні про настання події, яка має ознаки страхового випадку та заяві про виплату страхового відшкодування відсутній підпис заявника, оскільки зазначена обставина не звільняла позивача від його обов'язку виплати суми страхового відшкодування за наявності факту такого повідомлення потерпілою особою.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 33.2. ст. 33 Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до п. 7 вказаної Інструкції, у повідомленні зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Колегією суддів встановлено, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб В, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

Враховуючи вищевикладене, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 22.07.2017 року є належним доказом вчинення дорожньо-транспортної пригоди, за участю транспортного засобу "Volkswagen Passat", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "DAEWOO LANOS" державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Крім того, із зазначеного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що водій автомобіля DAEWOO LANOS державний реєстраційний номер НОМЕР_2 визнав свою вину у вчинені ДТП, а тому ОСОБА_3 є особою, відповідальною за завдану майнову шкоду.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки DAEWOO LANOS державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП, була застрахована у ПАТ «СК «Перша» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7014317, розмір франшизи - 0,00 грн.

Таким чином, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки DAEWOO LANOS державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідачем.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Позивачем, з урахуванням вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в якості підтвердження своїх позовних вимог були надані, зокрема: страховий акт № АХА2221107 від 02.08.2017 р., платіжне доручення № 358 183 від 04.08.2017 р., ремонтну калькуляцію № 1.003.17.0 від 01.08.2017 р., акт огляду транспортного засобу, рахунок-фактуру № РЯ-0000082 від 01.08.2017 р. на ремонт застрахованого транспортного засобу, розрахунок страхового відшкодування, що є достатніми доказами для визначення фактичного розміру по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

При цьому суд звертає увагу, що страхове відшкодування не обов'язково має визначатись з урахуванням оціненої шкоди, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15).

За умовами п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що до позивача переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а саме до відповідача, у межах визначених договором добровільного страхування наземного транспорту № 246586а7згда від 12.07.2017 р. та фактично здійснених позивачем витрат, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог до відповідача про стягнення з останнього 8 033,66 грн.

В той же час, колегія суддів вважає необґрунтованим твердження апелянта про те, що вказаний спір виник внаслідок неправомірних дій позивача, який не дочекавшись закінчення 90-денного терміну, передбаченого ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до суду позовною заявою та позбавив ТДВ СК «Перша» можливості врегулювати спір у досудовому порядку з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Зазначене вище узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 04.11.2014 р. у справі №910/17223/13.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 23.04.2018 року у справі № 910/1329/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" на рішення господарського суду міста Києва від 23.04.2018 року у справі № 910/1329/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 23.04.2018 року у справі № 910/1329/18 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/1329/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 20.07.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна