номер провадження справи 5/40/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2018 Справа № 908/692/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Рачук О.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, )

До відповідача: Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, буд. 17, офіс 5-1, )

про стягнення 99 849,33 грн.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №3195 від 08.12.2016р.

Від відповідача: не зявився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

20.04.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС від 12.04.2018 р. за вих. №28-23/8310 до Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради про стягнення 614 343,73 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2018 р. справу №908/692/18 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 27.04.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду, справі присвоєно номер провадження 5/40/18, відкрито провадження у справі №908/692/18 у порядку загального позовного провадження та підготовче провадження призначено на 29.05.2018р. з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 29.05.2018р. оголошено перерву у підготовчому засіданні до 13.06.2018р. Ухвалою суду від 30.05.2018р. №908/692/18 перенесено підготовче засідання з 13.06.2018 р. на 22.06.2018 р. Ухвалою суду від 22.06.2018р. №908/692/18 продовжено строк підготовчого провадження на пятнадцять днів до 16.07.2018р., закрито підготовче провадження та перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 09.07.2018р. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнати обовязковою. У судовому засіданні 09.07.2018р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

14.06.2018р. до суду від позивача надійшла заява від 04.06.2018р. за вих. 28-23/12257 про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу, та змішення періоду нарахування 3% річних, та індексу інфляції, у якій позивач зазначає, що 18.05.2018р. відповідач зобовязання по сплаті основного боргу за Договором №12Е-13 від 23.04.2013р. у розмірі 534 015,03 грн. виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №6 на загальну суму 11 526 170,47 грн. Також, відсутність заборгованості в частині основного боргу підтверджується випискою №240 з регістру аналітичного обліку ВП ЗАЕС про стан розрахунків з відповідачем за Договором №12Е-13 від 23.04.2013р. станом на 29.05.2018р. Крім цього, позивач просить суд збільшити період нарахування 3% річних й індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобовязання, а саме просить суд стягнути з відповідача суму у розмірі 99 849,33 грн., яка складається з наступного: 3% річних у розмірі 12 772,47 грн., індекс інфляції у розмірі 51 692,88 грн. та пеню у розмірі 35 383,98 грн.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У судовому засіданні 22.06.2018р. вказана заява прийнята судом до розгляду як така, що відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України.

Отже, предметом розгляду справи №908/692/18, з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу та збільшення періоду нарахування 3%річних та індексу інфляції від 04.06.2018р. за вих. №28-23/12257, є стягнення заборгованості у розмірі 99 849,33 грн., яка складається з наступного: 3% річних у розмірі 12 772,47 грн., індексу інфляції у розмірі 51 692,88 грн. та пені у розмірі 35 383,98 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 09.07.2018р. здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у позовній заяві, з урахуванням заяви від 04.06.2018р. за вих. 28-23/12257 про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу, та змішення періоду нарахування 3% річних, та індексу інфляції. Суду надано наступні пояснення: 23.04.2013 р. між ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП ЗАЕС та КП Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради укладено договір №12Т-13 про надання послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії. У звязку із неналежним виконанням відповідачем умов вказаного договору, у нього виникла заборгованість у розмірі 534 015,03 грн., у звязку із простроченням виконання грошового зобовязання щодо оплати отриманих послуг позивачем нараховано пеню в розмірі 35 383,98 грн., 3% річних в розмірі 12 772,47грн. та втрати від інфляції у розмірі 51 692,88 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 530, 546, 249, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 198, 218, 230, 231 Господарського кодексу України, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача також судові витрати.

Представник відповідача у жодне судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце призначеного судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення на його адресу відповідної ухвали суду. Клопотань про розгляд справи без уповноваженого представника або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Документи запропоновані ухвалою суду не надіслав.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 27.04.2018р. №908/692/18 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З матеріалів справи вбачається, що до суду повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення представнику відповідача 08.05.2018р. ухвали господарського суду Запорізької області від 27.04.2018р. №908/692/18 про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п. 2).

Отже, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце призначених судових засідань, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

23.04.2013р. між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС (далі - Теплопостачальна організація) та Комунальним підприємством Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (далі - Споживач) укладено договір на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії №12Т-13, за умовами якого (п. 1.1 договору) Теплопостачальна організація зобовязується надати послуги Споживачу зазначені у п. 1.2 договору в необхідних йому обсягах відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства, а споживач зобовязується сплачувати за отримані послуги за встановленими тарифами у строки, які передбачені цим договором. Сторони керуються Законами України Про теплопостачання від 02.06.2005р. №2633, Правилами користування тепловою енергією затв. постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007р., Правилами технічної експлуатації електричних станцій та мереж ГКД 34.20.507-2003, Правилами будови та безпечної експлуатації трубопроводів пари та гарячої води НПАОП 0.00-1.11-98, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, затв. наказом МінПаливЕнерго № 71 від 14.02.2007р., Законом України Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності від 24.05.12 № 4851-VІ.

Згідно із п. 1.2. договору, найменування послуг: Надання послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

Теплопостачальна організація надає послуги Споживачу із параметрами теплоносія відповідно до температурного графіку теплової мережі, затвердженого головним інженером (першим заступником генерального директора) Теплопостачальної організації, та узгодженого місцевими органами влади, в обсягах згідно Додатку № 1 до цього Договору на потреби, вказані в додатках № 2/1 та № 2/2 цього Договору, а саме:

- опалювання (в опалювальний період) - 116,078 Гкал/г в т.ч.:

- ТРП1:ТРП12 - 84,372 Гкал/г,

- ЦТП - 31,706 Гкал/г;

- вентиляція (в опалювальний період) - 6,761 Гкал/г в т.ч.:

- ТРП1:ТРП12 - 4,208 Гкал/г,

- ЦТП - 2,553 Гкал/г;

- гаряче водопостачання (протягом року) -101,533 Гкал/г в т.ч.:

- ТРП1:ТРП12 - 74,862 Гкал/г,

- ЦТП-26,671 Гкал/г.

Відповідно до п. 1.5. договору, сторони набувають прав та обов'язків, передбачених вказаним договором, а також умови вказаного договору застосовуються до сторін з моменту письмового повідомлення Споживачем Теплопостачальної організації про отримання передбачених законодавством ліцензій та дозвільних документів на здійснення господарської діяльності з постачання та транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, а також про набуття у встановленому законодавством порядку статусу виконавця відповідних житлово-комунальних послуг, в якому зазначено початок строку надання послуг.

Відповідно до п.п. 2.1.-2.2. договору передбачено, що Теплопостачальна організація повинна надати Споживачу послуги, якість яких відповідає вимогам документів, зазначених у розділі 1 цього Договору. Строк постачання та показники якості надання послуг можуть бути змінені за рішенням місцевих органів самоврядування.

Згідно із п. 3.1. договору, розрахунки за отримані послуги здійснюються за наступними тарифами:

- тариф на виробництво теплової енергії (затв. Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕУ) № 47 від 24.01.2013р.) в розмірі 34,88 грн. за 1 Гкал (без ПДВ) та 41,86 грн. за 1 Гкал (з ПДВ);

- тариф на транспортування теплової енергії (затв. рішенням виконавчого

комітету Енергодарської міської ради № 277 від 15.09.2010р.) в розмірі 11,56 грн. за 1 Гкал (без ПДВ) та 13,87грн. за 1 Гкал (з ПДВ);

- тариф на постачання теплової енергії набуде чинності в установленому діючим законодавством порядку.

Відповідно до п. 3.2. договору, орієнтована річна загальна вартість цього Договору згідно з орієнтовним річним плановим обсягом постачання теплової енергії та діючими на момент укладання Договору тарифами становить 23 864 568,62 грн. у т.ч. ПДВ 20% - 3 977 428 грн. 10 коп. (Додаток № 1 А).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що загальна орієнтовна вартість цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін при наявності підстав, передбачених чинним законодавством України.

Згідно із п. 4.1. договору, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 24.06.2014р., розрахунковим документом на оплату є 2-х сторонній акт про надання послуг з виробництва теплової енергії, 2-х сторонній акт про надання послуг з транспортування теплової енергії, 2-х сторонній акт про надання послуг з постачання теплової енергії. Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються Споживачем за фактично спожитий обсяг теплової енергії на підставі оформлених 2-х сторонніх актів про надання послуг з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії відповідно до діючого в звітний період тарифу на теплову енергію, визначену як сума:

- тарифу на виробництво теплової енергії, тарифу на транспортування теплової енергії, тарифу на постачання теплової енергії, які затверджується уповноваженим до відповідного законодавства органом, переглядається та вступає в дію в установленому діючим законодавством порядку.

В пункті 4.3. договору сторони передбачили, що по закінченні звітного місяця, в якому надавалися послуги, Споживачем та Теплопостачальною організацією підписуються двосторонній акт про надання послуг з виробництва теплової енергії, двосторонній акт про надання послуг з транспортування, двосторонній акт про надання послуг з постачання теплової енергії за фактичний обсяг теплової енергії.

Споживач зобов'язаний підписати надані нарочно з боку Теплопостачальної організації акт про надання послуг з виробництва теплової енергії, акт про надання послуг з транспортування теплової енергії, акт про надання послуг з постачання теплової енергії у 3-х примірниках на протязі 2-х робочих днів з моменту одержання з обов'язковим зазначенням дати підписання актів та 2 примірника актів повернути представнику Теплопостачальної організації, який одночасно надає Споживачу податкову накладну з зазначенням на акті дати її отримання.

У випадку не підписання акту Споживачем на протязі 2-х робочих днів, акти підписуються представником Теплопостачальної організації з внесенням відповідного запису про відмову та направляться на адресу Споживача поштою. Оформлений таким чином акт про надання послуг є фінансовим документом та обов'язковим для виконання, а також є підставою для розрахунків.

Відповідно до п. 4.4. договору, розрахунки за відпущену теплову енергію, враховуючи транспортування та постачання теплової енергії, здійснюється Споживачем за фактичний обсяг щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Теплопостачальної організації. Можливі інші форми розрахунків за відпущену теплову енергію за Договором, які не суперечать діючому законодавству.

Приписами п. 4.5. договору встановлено, що у випадку прострочення сплати наданих послуг в строк, зазначений за п. 4.4цього договору, Споживач зобовязаний сплатити Теплопостачальній організації пеню за весь час прострочення в розмірі однієї облікової ставки НБУ що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати.

Згідно п. 5.1. договору, строк надання послуг: зі строку, визначеного у письмовому повідомленні, направленому в порядку, передбаченому п. 1.5. договору.

Згідно із п. 6.1. договору, Споживач теплової енергії зобовязаний зокрема:

- своєчасно та в повному обсязі оплачувати спожиту теплову енергію, включаючи виробництво, транспортування та постачання теплової енергії за встановленими тарифами, в порядку та в строки, передбачені цим Договором, а також нормативними документами, вказаними в п. 1.1 цього договору (п. 6.1.1. договору);

- приймати надані послуги та підписувати 2-х сторонні акти про надання послуг,

визначені п. 4.1 цього договору (п. 6.1.2. договору).

Пунктом 7.1. договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. За невиконання або неналежне виконання сторонами зобов'язань за Договором винна сторона відшкодовує інший заподіяні збитки. Відшкодування збитків не звільняє від виконання зобов'язань за цим договором.

Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку

теплової енергії, які розташовані на межі балансової належності сторін (п. 8.1. договору).

Відповідно до п. 11.1. договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання Споживачем та Теплопостачальною організацією та діє до 31.12.2013р. Дія договору продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо за 1 місяць до припинення строку його дії жодна із сторін не заявить про закінчення його дії.

Матеріали справи не містять заяв про відмову від договору №12Т-13 про надання послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії від 23.04.2013р., отже договір не розірваний та продовжує діяти, недійсним не визнавався.

Згідно з частинами 2, 3 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Строком договору, відповідно до ст. 631 ЦК України, є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Згідно із ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору від 23.04.2013р. №12Т-13 позивачем в червні 2017р. надано відповідачу послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на загальну суму 836 880,88 грн., що підтверджується підписаними та засвідченими печатками з обох сторін актами від 30.06.2017р., а саме: №160/06 на суму 644 281,56 грн., №161/06 на суму 167 044,68 грн., №162/06 на суму 2 943,00 грн., №163/06 на суму 10 402,69 грн., № 164/06 на суму 2 583,91грн., №165/06 на суму 45,30 грн., №166/06 на суму 7 647,01 грн., №167/06 на суму 1 899,43 грн. та №168/06 на суму 33,30 грн. (належним чином засвідчені копії зазначених актів наявні у матеріалах справи).

Зобовязання по сплаті наданих послуг з виробництва теплової енергії за актом №160/06 від 30.06.2017р. було припинено частково проведенням заліку зустрічних однорідних вимог 31.07.2017р. на підставі заяви №42-30/15500 в сумі 302 865,85 грн. Залишок заборгованості за цим актом складає 341 415,71 грн.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію від 17.08.2017р. за вих. №28-23/16961/1810 з вимогою виконати взяті на себе зобовязання за Договором №12Е-13 від 23.04.2013р. на суму 536 736,31 грн.

Вказана претензія отримана представником відповідача 21.08.2017р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте залишена без відповіді та задоволення

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, відповідач взяті на себе договірні зобовязання належним чином не виконав, розрахунки за надані послуги за договором від 23.04.2013р. №12Т-13 за період червень 2017р. виконав з порушенням терміну умов договору щодо проведення розрахунків.

Факт наявності заборгованості за договором від 23.04.2013р. № 12Т-13 на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії за заявлений позивачем період в сумі 534 015,03 грн. відповідачем не спростовано.

Судом встановлено, що після відкриття провадження по цій справі відповідачем було сплачено позивачу суму основної заборгованості за договором від 23.04.2013р. № 12Т-13 в розмірі 534 015,03 грн., що підтверджується випискою № 240 з регістру аналітичного обліку ВП ЗАЕС про стан розрахунків з КП ПКВ за договором від 23.04.2013р. №12Т-13 станом на 29.05.2018р., відповідно до якого основна заборгованість за актами від 30.06.2017р. сплачена у повному обсязі.

Вказаний факт у судовому засіданні 09.07.2018р. підтвердив представник позивача.

14.06.2018р. до суду від позивача надійшла заява від 04.06.2018р. за вих. 28-23/12257 про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу, та змішення періоду нарахування 3% річних, та індексу інфляції, у якій позивач зазначає, що 18.05.2018р. відповідач зобовязання по сплаті основного боргу за Договором №12Е-13 від 23.04.2013р. у розмірі 534 015,03 грн. виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №6 на загальну суму 11 526 170,47 грн. Також, відсутність заборгованості в частині основного боргу підтверджується випискою №240 з регістру аналітичного обліку ВП ЗАЕС про стан розрахунків з відповідачем за Договором №12Е-13 від 23.04.2013р. станом на 29.05.2018р. Крім цього, позивач просить суд збільшити період нарахування 3% річних й індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобовязання, а саме просить суд стягнути з відповідача суму у розмірі 99 849,33 грн., яка складається з наступного: 3% річних у розмірі 12 772,47 грн., індекс інфляції у розмірі 51 692,88 грн. та пеню у розмірі 35 383,98грн.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПУ України, крім прав та обовязків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження

Вказана заява прийнята судом до розгляду як така, що відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України.

Отже, предметом розгляду справи №908/692/18, з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу та збільшення періоду нарахування 3%річних та індексу інфляції від 04.06.2018р. за вих. №28-23/12257, є стягнення заборгованості у розмірі 99 849,33 грн., яка складається з наступного: 3% річних у розмірі 12 772,47 грн., індексу інфляції у розмірі 51 692,88 грн. та пені у розмірі 35 383,98 грн.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Так, ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі п. 4.5. договору яким визначено, що у випадку прострочення сплати наданих послуг в строк, зазначений за п. 4.4цього договору, Споживач зобовязаний сплатити Теплопостачальній організації пеню за весь час прострочення в розмірі однієї облікової ставки НБУ що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати.

За невиконання грошових зобов'язання за Договором про надання послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії №12Т-13 від 23.04.2013р. позивачем заявлено до стягнення пеня в розмірі 35 383,98 грн., яка розрахована за період з 31.07.2017р. по 28.01.2018р.

Наданий розрахунок судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено, що розрахунок пені позивачем виконаний вірно. Таким чином, стягненню підлягає пеня в розмірі 35 383,98 грн.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання", вбачається, що кредитор вправі вимагати, в т.ч. в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, як разом зі сплатою суми боргу, так і окремо від неї.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення індексу інфляції у розмірі 51 692,88 грн. за період з 31.07.2017р. по 17.05.2018р. та 3 % річних у розмірі 12 772,47 грн. за період з 31.07.2017р. по 17.05.2018р.

За змістом ч. 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Наданий розрахунок судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено, що розрахунок втрат від інфляції грошових коштів та 3% річних позивачем виконаний вірно.

Враховуючи викладене, вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 35 383,98 грн., індексу інфляції у розмірі 51 692,88 грн. та 3 % річних у розмірі 12 772,47 грн. за прострочення оплати наданих послуг за Договором №12Е-13 від 23.04.2013р. заявлені до стягнення правомірно та підлягають задоволенню судом.

Контррозрахунку спірної суми відповідачем суду не надано.

Доказів сплати суми боргу у повному обсязі відповідачем суду не надано.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню частково.

Окремо суд зазначає, що позивачем у судовому засіданні 09.07.2018р. надано клопотання від 09.07.2018р., у якому представник позивача зазначає, що у звязку із зменшенням розміру позовних вимог, просить суд повернути з державного бюджету 7 453,16 грн. судового збору сплаченого позивачем при поданні позовної заяви.

Частиною 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір (далі - Закон) передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у звязку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Частиною 1 ст. 4 Закону передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, судом в частині стягнення суми основного боргу судом прийнято заяву про зменшення суми позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 534 015,03грн., а також позивачем було визначено суму позовних вимог заявлену до стягнення у розмірі 99 849,33 грн., отже позивачем за розгляд цієї позовної заяви судом повинно бути сплачено судовий збір у розмірі 1,5 % від вказаної суми, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: 1 762,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви додано платіжне доручення №4326 від 27.03.2018р. про сплату судового збору у розмірі 9 215,16 грн., отже поверненню позивачу підлягає сплачена ним сума судового збору у розмірі 7 453,16 грн. за відповідним клопотанням, яке позивач надав суду в порядку визначеним Законом України «Про судовий збір».

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1762,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, буд. 17, офіс 5-1, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, , рахунок ВП ЗАЕС №1241 в ПАТ АБ «Укргазбанк» м.Енергодар, МФО 320478) пеню в розмірі 35 383 (тридцять пять тисяч триста вісімдесят три) грн. 98 коп.; 3% річних у розмірі 12 772 (дванадцять тисяч сімсот сімдесят дві) грн. 47 коп., індекс інфляції у розмірі 51 692 (пятдесят одна тисяча шістсот девяносто дві) грн. 88 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп. Видати наказ.

Суддя К.В. Проскуряков

Повне рішення складено: 16.07.2018р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.