ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття провадження

16 липня 2018 року Справа № 923/435/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши справу

за позовом: ОСОБА_1 Бізюківого чоловічого монастиря, с.Червоний Маяк, Бериславського району Херсонської області

до відповідача: ОСОБА_2 сільської ради Бериславського району, с.Червоний Маяк, Бериславського району Херсонської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 сільської ради, Бериславського району Херсонської області

про скасування рішення

від позивача: ОСОБА_4 (посвідчення адвоката ХС № 000076 від 31.01.2017р.), адвокат, договір від 17.05.2018р.,

від відповідача: ОСОБА_5 (посвідчення водія від 15.11.2016р.), представник, довіреність від 27.06.2018р.,

третя особа: ОСОБА_3 сільська рада - ОСОБА_6 (посвідчення адвоката ХС № 000058 від 25.08.2016р.), адвокат, ордер

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 Бізюків чоловічий монастир, Херсонська область, Бериславський район, с.Червоний Маяк звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 сільської ради, Херсонська область, Бериславський район, с.Червоний Маяк про скасування рішення п'ятдесят першої сесії шостого скликання ОСОБА_2 сільської ради Бериславського району від 21.08.2015р. №457 "Про скасування рішення №169 від 21.11.2012р.".

Ухвалою суду від 24.05.2018р. відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.06.2018р.

12.06.2018р. до господарського суду надійшла заява ОСОБА_3 сільської ради Бериславського району Херсонської області про, мовою оригіналу, "призупинення розгляду справи" на термін до остаточної реорганізації ОСОБА_2 сільської ради, а саме до 18.01.2019р., яка розцінена господарським судом як заява про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.06.2018р. підготовче засідання відкладено на 03.07.2018р., зобов'язано до 02.07.2018р. через канцелярію господарського суду із супровідним листом з посиланням на номер справа надати: позивача: письмово викладене пояснення щодо обсягу повноважень представника на право підписання даної позовної заяви; письмову позицію щодо клопотання ОСОБА_3 сільської ради про призупинення провадження у справі у зв'язку із проведенням реорганізації ОСОБА_2 сільської ради; відповідача: письмово викладену позицію, обґрунтовану відповідними доказами, щодо клопотання ОСОБА_3 сільської ради про призупинення провадження у справі у зв'язку із проведенням реорганізації ОСОБА_2 сільської ради.

02.07.2018р. від позивача надійшло пояснення щодо обсягу повноважень представника позивача та заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

02.07.2018р. відповідачем подано до суду заяву про закриття провадження у справі та відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 02.07.2018р. поновлено відповідачу процесуальний строк на подання до суду відзиву, залучено відзив ОСОБА_2 сільської ради до матеріалів справи №923/435/18.

02.07.2018р. до суду звернулася ОСОБА_3 сільська рада Бериславського району Херсонської області із заявою про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

У підготовчому засіданні 03.07.2018р. постановлено ухвалу про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 сільської ради Бериславського району Херсонської області від 11.06.2018р. №151/04-35/18 про зупинення провадження у справі.

За результатами підготовчого засідання ухвалено про залучення до участі у справі №923/435/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 сільської ради Бериславського району Херсонської області, відкладено підготовче засідання на 16.07.2018р., встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив та позиції щодо заяви відповідача про закриття провадження у справі, запропоновано третій особі надати пояснення щодо позову та відзиву.

11.07.2018р. третьою особою подано пояснення щодо заяви про закриття провадження у справі та пояснення по суті позовних вимог.

13.07.2018р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідь на відзив та заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

16.07.2018р. відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

У підготовче засідання представники сторін з'явились.

Господарським судом розглянуто клопотання ОСОБА_2 сільської ради про закриття провадження у справі, заслухано представників сторін.

Підтримуючи клопотання представник відповідача зазначив наступне.

Так предметом позовних вимог є скасування рішення ОСОБА_2 сільської ради від 21.08.2015р. №457 "Про скасування рішення №169 від 21.11.2012р.", яким було скасовано раніше прийняте рішення ради від 21.11.2012р. №169 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою".

Разом з тим, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою і, як можливий наслідок - скасування такого дозволу, є владною управлінською функцією органу місцевого самоврядування і не може розцінюватися як реалізація повноважень власника.

Таким чином, оскільки, як зазначає відповідач, дана справа має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, останній, з посиланням на приписи п.1 ч.1 ст.213 ГПК України, просить закрити провадження у справі №923/435/18.

Представник третьої особи підтримав клопотання відповідача та просить його задовольнити.

Представник позивача заперечила проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі. Зауважила, що, як вбачається з позовної заяви, спірні правовідносини пов'язані із прийняттям суб'єктом владних повноважень рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельних ділянок (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), тому спір не є публічно-правовим, а виникає спір про цивільне право (право користування земельними ділянками) і має вирішуватися судом за правилами ГПК, зважаючи на суб'єктний склад учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників учасників провадження, суд дійшов наступних висновків.

Так позивач ОСОБА_1 Бізюків чоловічий монастир, Херсонська область, Бериславський район, с.Червоний Маяк звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 сільської ради, Херсонська область, Бериславський район, с.Червоний Маяк про скасування рішення п'ятдесят першої сесії шостого скликання ОСОБА_2 сільської ради Бериславського району від 21.08.2015р. №457 "Про скасування рішення №169 від 21.11.2012р.".

Як слідує з матеріалів справи, рішенням ОСОБА_2 сільської ради від 21.11.2012р. №169 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою" позивачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 7,6 га.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності (ч.1 ст. 17 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно ч. 3 ст. 22 названого Закону, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначає коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб'єктний склад правовідносин і характер діяльності суб'єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним, адміністративним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб'єктним складом.

Згідно ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

За приписами п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Згідно п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору у публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України вирішив, що:

- положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі статтею 1512 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 ЦК України, статті 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

За змістом положень статті 122 ЗК України, вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За наслідками вирішення питання відповідними органами щодо передачі земельних ділянок у власність або користування із земель державної чи комунальної власності виникають конкретні права та обов'язки фізичних та юридичних осіб та правовідносини у зв'язку з їх реалізацією.

Згідно положень частини першої статті 123 ЗК України, рішення про надання земельних ділянок державної власності у користування здійснюється, зокрема, на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, встановлених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого уповноваженим органом відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 ЗК України.

Таким чином, для передачі земельної ділянки в користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів для отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; за наслідками розгляду цього питання відповідний орган дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду). Проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків сторін в орендних правовідносинах.

Звертаючись до господарського суду із позовом про скасування рішення ОСОБА_2 сільської ради від 21.08.2015р. №457, яким скасовано рішення ради №169 від 21.11.2012р. "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою", позивач ОСОБА_1 Бізюків чоловічий монастир посилався на порушення оскаржуваним рішенням його права на отримання у постійне користування земельної ділянки.

Разом з тим, станом на час звернення до суду із даним позовом позивач не є ні власником ні користувачем спірної земельної ділянки, при цьому рішення "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою" не є підставою для передачі спірної земельної ділянки у постійне користування.

За результатами прийнятого ОСОБА_2 сільською радою рішення №169 від 21.11.2012р. "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою" у позивача не виникли будь-які цивільні права чи обов'язки, отже, спірним рішення від 21.08.2015р. №457, яким скасовано вищеозначене рішення органу місцевого самоврядування, не порушено приватне право позивача у спірних відносинах, відповідно, ознаки приватноправового спору у цій справі відсутні.

Відповідно до ст. 2 КАС України в редакції, чинній на час подання позову, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, оскільки під час прийняття рішення від 21.11.2012р. №169 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою" ОСОБА_2 сільська рада здійснювала владні управлінські функції, то і приймаючи 21.08.2015р. спірне рішення №457 "Про скасування рішення №169 від 21.11.2012р." відповідач також здійснював владні управлінські функції.

Зважаючи на публічно-правовий характер правовідносин у цій справі, господарський суд констатує, що спір у справі №923/435/18 не має ознак приватноправового характеру, а є публічно-правовим, отже має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суддя закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно п.2 ч.2 ст. 185 ГПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Одночасно суд роз'яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства.

За приписами ч.4 ст.231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За наведених обставин, суд постановляє про повернення позивачу ОСОБА_1 Бізюківому чоловічому монастирю з Державного бюджету України 1762,00 грн. судового збору, сплаченого за подання даної позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.20, п.2 ч.2 ст.185, п.1ч.1, ч.2 ст.231, ст.ст. 234, 235 господарського процесуального кодексу України, ст.7 Закону України "Про судовий збір", суд -

у х в а л и в:

1. Закрити провадження у справі №923/435/18.

2. Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

3. Повернути ОСОБА_1 Бізюківому чоловічому монастирю (, 74370, Херсонська область, Бериславський район, с.Червоний Маяк, вул.Центральна, 3) з Державного бюджету України 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві грн.) 00 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви на підставі квитанції №14 від 17.05.2018р., оригінал якої знаходиться в матеріалах справи №923/435/18 господарського суду Херсонської області.

4. Позивачу направити оригінал даної ухвали із гербовою печаткою.

Ухвала суду набрала законної сили 16.07.2018р. та може бути оскаржена до Одеського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали суду складено

і підписано 20.07.2018р.

Суддя М.Б. Сулімовська