ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/232/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.,

судді: Принцевської Н.М., Діброви Г.І.,

секретар судового засідання Іванов І.В.,

за участю представників сторін:

Від позивача - не з'явився,

Від відповідача - Мурашкін А.В., ордер ХС № 64878, дата видачі : 11.07.18;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мачули Тимофія Олександровича

на рішення Господарського суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року

у справі №923/232/18

за позовом Фізичної особи - підприємця Мачули Тимофія Олександровича

до Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради

про стягнення 660242,43 грн,

суддя Закурін М.К,

рішення прийнято у спрощеному провадженні без виклику сторін 10.04.2015 року о 16-00 - 16-35, м. Херсон, вул. Театральна, 18, повний текст 10.04.2015р.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець Мачула Тимофій Олександрович звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою стягнення з Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради 660242,43 грн, з яких: 495000 грн основної заборгованості, 95755,943 грн пені, 15082,27 грн річних та 54404,22 інфляційних; позовні вимоги ґрунтуються на невиконанні відповідачем зобов'язань за договором зберігання з посиланням на положення статей 626, 667, 936 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, позивач вказує, що у зв'язку з відмовою відповідача від отримання товару за договором поставки № 1312-2/П5-16 від 23.12.2016, ним були вжиті заходи щодо збереження товару шляхом укладення з Харківським орендним заводом «Спортінвентар» 25.12.2017 договору відповідального зберігання № 2312-1-2/П5-16, у зв'язку з чим понесені витрати на суму 495000 грн, а також у зв'язку з несплатою вартості зберігання йому нарахована пеня та річні. Позивач вказує, що відповідач повинен сплатити понесені витрати, оскільки у відповідності до статті 667 ЦК України якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов'язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення, а необхідні для цього витрати покупець зобов'язаний відшкодувати продавцеві.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року у справі №923/232/18 (суддя Закурін М.К.) у задоволенні позову Фізичної особи - підприємця Мачули Тимофія Олександровича відмовлено у повному обсязі.

При винесенні рішення судом встановлений факт виконання сторонами договірних умов за договором поставки, проте без фактичної передачі товару покупцю.

Водночас, за постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 судом встановлено факт того, що договір поставки є діючим, але на час вирішення справи він остаточно не виконаний через несумлінні дії покупця, який відмовився отримувати поставлений йому товар.

Проте, сторонами в укладеному договорі поставки не узгоджувалися умови переходу права власності на товар до моменту його передачі, а тому на відносини сторін не можуть розповсюджуватися положення статті 667 ЦК України щодо відшкодування продавцеві витрат на зберігання майна. Суд також зазначив, що зміст названої статті 667 передбачає обов'язкову наявність таких витрат, тобто їх сплату, яка в даному випадку відсутня.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець Мачула Тимофій Олександрович звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення Господарського суду Херсонської області від 10.04.2018 по справі № 923/232/18 повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність факту переходу права власності на товар до відповідача по справі, що в свою чергу виключає можливість застосування положень ст. 667 ЦК України.

Апелянт з вказаним твердженням не погоджується, оскільки безпосередньо в п. 6.2.1 Договору поставки №1312-2/П5/І6 від 23.12.2016 року зазначено, що датою передачі товару вважається дата оформлення товарної накладної покупцем. Відповідальною особою Відповідача була підписана видаткова накладна на товар №1312-2/П5-16 від 23.12.2016 року, проте фізично товар не було прийнято на склад Відповідача. В телефонному режимі було повідомлено, що покупець є державною установою, де передбачені канікули, в зв'язку з чим відсутня особа, яка може даний товар прийняти на склад.

Крім того, Господарським судом Харківської області, відповідно до рішення від 19 липня 2017 року по справі №922/1957/17 було встановлено, що відповідальна особа Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради прийняла товар відповідно до видаткової накладної №1312-2/П5-16 від 23.12.2016 року.

Отже, за доводами апелянта, право власності на товар перейшло до Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради 23.12.2016 року.

Факт поставки товару підтверджується товарною накладною №1312-2/П5-16 від 23,12.2016 року, яку він підписав та зареєстрував в Державній казначейській службі, а також товарно-транспортною накладною №001 від 23.12.2016 року.

Також апелянт вважає, що факт переходу права власності на товар визнається самим відповідачем у листі від 15.03.2018 року, в якому Відповідач зазначає, що товар, який є предметом договору №1312-2/П5-16 від 23.12.2016 року, а саме акробатична доріжка, гімнастичний місток, комплект елементів фіксації покриття гімнастичного килима загальною вартістю -314820,00 грн., оплачені та належні на праві власності Херсонському вищому училищу фізичної культури Херсонської обласної ради, знаходиться на території Харківського орендного заводу «Спортінвентар» на підставі договору відповідального зберігання Ж2312-1-2/П5-16 від 25.12.2016 року укладеного між останнім та ФОП Мачулою Т.О.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції також порушено і норми процесуального права під час розгляду справи. Так, ухвалою від 30 березня 2018 року Господарським судом Херсонської області у складі судді Закуріна М.К. встановлено однаковий строк для подачі відзиву на позов та подачі відповіді на відзив, а саме, 10.04.2018, що суперечить ч.8,ст. 165 ГПК України. Відповідно, відзив на позовну заяву позивачем було отримано лише 11.04.2018 року, а рішення суду було прийнято 10.04.2018 року, у зв'язку з чим позивач фактично був позбавлений можливості надати відповідь на відзив на позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначає, що відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання позивача зі сплати вартості зберігання не породжує для третьої особи (відповідача) обов'язку, оскільки останній не є учасником відносин зберігання, а отже обов'язки за даним договором не можуть поширюватися на нього.

Крім того, відповідач зазначає, що в позовній заяві не наведено доказів того, що на зберігання позивачем передано саме належний відповідачеві спортивний інвентар, відсутні ознаки, за якими можливо ідентифікувати майно.

В судове засідання 16.07.2018 року не з'явився ФОП Мачула Тимофій Олександрович, або його представник. 09.07.2018 року до суду від нього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов'язковою.

Отже, судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутністю апелянта.

Відповідно до вимог ст. ст. 240, 283 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено в ході апеляційного розгляду, 23.12.2016 між фізичною особою - підприємцем Мачулою Тимофієм Олександровичем, як продавцем та переможцем відкритих торгів на закупівлю (а.с.19-38), та Херсонським вищим училищем фізичної культури Херсонської обласної ради, як покупцем, укладений договір № 1312-2/П5-16.

Відповідно до п.1.1 договору, предметом договору є спортивні товари та інвентар (код закупівлі згідно з ДВ 016:2010:32.30.1) Вироби спортивні, код закупівлі згідно з класифікатором СPV:37400000-2 Спортивні товари та інвентар) зазначений у специфікації (додаток №1).

Згідно п.1.2 договору, назва, ціна за одиницю товару, кількість товару визначаються специфікацією на товар.

Ціна Товару погоджується сторонами та зазначається в специфікаціях та накладних (п.3.1.).

Пунктом 3.2. Договору встановлено загальну суму договору - 314820 грн.

В п.4.2 договору визначено, що оплата товару здійснюється покупцем після отримання товару, згідно накладної.

Як зазначено в п.4.3 договору, оплата товарів покупцем здійснюється шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок продавця, після фактичного отримання товару покупцем протягом 5 банківських днів.

Відповідно до п.4.4 договору, датою оплати вважається дата надходження коштів на рахунок продавця у повному обсязі за товар, зазначений у специфікації.

Згідно п.5.1 договору, товар повинен бути поставлений у строк, зазначений у договорі, а саме 24 робочих дні з моменту отримання сторонами завіреного належним чином оригіналу даного договору.

Місце поставки товару: Херсонське вище училище фізичної культури Херсонської обласної ради: вул. Чекістів 2А, Суворовський р-н, м.Херсон (п.5.2 договору).

Відповідно до п.10.1 договору, він набирає чинності з моменту його підписання двома сторонами і діє до 31.12.2016 року з пріоритетною пролонгацією на наступний рік до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, а в частині оплати - до повного його виконання сторонами

Сторони підписали Специфікацію до договору (Додаток №1), згідно якої предметом поставки є: акробатична доріжка, гімнастичний місток, комплект елементів фіксації покриття гімнастичного килима, загальною вартістю 314820 грн. (а.с.13 зворот).

Судом встановлено, що на виконання умов договору покупцем згідно з платіжним дорученням № 10 від 23.12.2016 перераховано продавцю 314820 грн у якості оплати за товар, а продавцем, у свою чергу, за видатковою накладною № 1312-2/П5-16 від 23.12.2016 поставлений відповідний товар. (а.с.39)

Як зазначає позивач, 23.12.2016 року ним було поставлено товар покупцю, однак Херсонське вище училище фізичної культури Херсонської обласної ради відмовилось приймати товар на склад, мотивуючи це тим, що є державною установою, де передбачені канікули, у зв'язку з чим на той час була відсутня особа, яка може прийняти зазначений товар на склад.

Крім того, судова колегія враховує, що рішенням Господарського суду Харківської області від 19.07.2017 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 у справі № 922/1957/17 за позовом Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради до фізичної особи - підприємця Мачули Тимофія Олександровича про стягнення 338328 грн., нарахованих внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань по договору №1312-2/П5-16, укладеного між сторонами 23.12.2016р. щодо поставки оплаченого позивачем товару - в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У відповідності до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судами при розгляді справи № 922/1957/17 встановлено факт того, що договір поставки є діючим, але на час вирішення справи він остаточно не виконаний через несумлінні дії покупця, якій відмовився отримувати поставлений йому товар.

Покупцем товар не отримано внаслідок своєї бездіяльності, що полягає у невчиненні ним дій, необхідних з його боку для забезпечення передання та одержання товару за договором, а саме погодженням дати та місця поставки товару.

Отже, у даному випадку вина продавця ФОП Мачули Т.О. відсутня, оскільки останнім прийняті залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов'язання.

З огляду на відмову покупця від прийняття товару, відсутність спеціального приміщення для зберігання даного товару, та для забезпечення схоронності товару, 25.12.2016 року ФОП Мачулою Т.О. укладений договір відповідального зберігання №2312-1-2/П5-16 з Харківським орендним заводом «Спортінвентар», за умовами якого він передав на зберігання до 25.12.2017 року майно (спортивне обладнання) та зобов'язався сплачувати вартість такого зберігання у розмірі 45000 грн на місяць, при цьому перші три місяці зберігання є безкоштовними. (а.с.40-41)

Як слідує з акту приймання-передачі майна від 25.12.2016, складеного на виконання договору зберігання, позивач передав зберігачу акробатичну доріжку, гімнастичний місток та комплект елементів фіксації покриття гімнастичного килиму (а.с.42).

З матеріалів справи вбачається, що лише 16.11.2017 року відповідач направив позивачу лист-вимогу щодо поставки товару за договором, в якому просив здійснити поставку товару протягом двадцяти чотирьох днів з моменту отримання вимоги за місцем поставки товару.

У відповіді на зазначену вимогу 12.12.2017 року ФОП Мачула Т.О. зазначив, що він поставив товар, повторна доставка товару за рахунок постачальника не передбачена договором; товар знаходиться на платному зберіганні у ХОЗ «Спортінвентар» з 01.04.2017 року, вартість зберігання товару складає 315 000 грн., які необхідно сплатити протягом 15 діб. Також зазначено, що продавець готовий відправити товар негайно з моменту оплати вартості зберігання.

Однак, відповідач не надав відповіді на зазначений лист.

Отже, судом встановлено, що на час подання позову товар знаходився на зберіганні ХОЗ «Спортінвентар» за договором відповідального зберігання №2312-1-2/П5-16 від 25.12.2016 року.

20.11.2017 року ХОЗ «Спортінвентар» звернувся до ФОП Мачули Т.О. з претензією щодо сплати заборгованості за зберігання товару в сумі 315 000 грн.

29.11.2017 ФОП Мачула Т.О. направив відповідь на претензію на адресу ХОЗ «Спортінвентар», в якій зазначив, що заборгованість виникла з вини Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради, крім того, майно, яке зберігається за договором зберігання, є власністю Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради, але фактично товар не був прийнятий останнім. Таким чином, оскільки фактичним володільцем товару є Херсонське вище училище фізичної культури Херсонської обласної ради, ФОП Мачула Т.О. просить всі претензії щодо оплати за відповідне зберігання пред'являти саме до училища. (а.с.48-49).

Отже, підставою для звернення до суду ФОП Мачули Т.О. зазначено наявність станом на 01.03.2018 року заборгованості відповідача Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради за зберігання товару в сумі 495 000 грн., а також штрафних санкцій, нарахованих відповідно до п.п.3.3, 3.4,.3.5 договору зберігання.

При цьому, позивач зазначає, що він з зберігачем майна ХОЗ «Спортінвентар» дійшли згоди про те, що заборгованість ФОП Мачули Т.О. виникла з вини Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради, отже ФОП Мачула Т.О. відшкодує повну заборгованість перед заводом після стягнення суми заборгованості з училища.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судова колегія вважає за необхідне дослідити момент виникнення права власності відповідача на товар, та відповідно, встановити розмежування відповідальності сторін.

Так, відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Отже, зобов'язанням продавця у договорі купівлі-продажу є передача у власність певного товару, а значить виконанням цього зобов'язання є передача права власності.

За загальним правилом ст. 334 ЦКУ право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.664 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Умовами розділу 5 договору поставки сторони погодили, що товар повинен бути поставлений у строк, зазначений у договорі, а саме 24 робочих дні з моменту отримання сторонами завіреного належним чином оригіналу даного договору (п.5.1).

Місце поставки товару: Херсонське вище училище фізичної культури Херсонської обласної ради: вул. Чекістів 2А, Суворовський р-н, м. Херсон (п.5.2 договору).

Пунктом 6.2.1 договору узгоджено, що покупець зобов'язаний передати товар в кількості та асортименті, що вказані у специфікації. Датою передачі вважається дата оформлення товарної накладної покупцем.

23.12.2016 року постачальником товару - ФОП Мачулою Т.О. оформлена накладна №1312-2/П5-16, яка підписана представником відповідача та зареєстрована 23.12.2016 року в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Херсонській області, про що свідчить відповідний штамп на ній. (а.с.39).

Крім того, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 у справі № 922/1957/17 встановлено, що Херсонське вище училище фізичної культури Херсонської обласної ради сплатило ФОП Мачулі Т.О. вартість товару в розмірі 314820 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10 від 23.12.2016 року.

Отже, відповідно до умов договору та п.1 ч.1 та абз.2 ч.1 ст.664 ЦК України, сторони погодили, що товар вважається переданим покупцю в день оформлення накладної, що відбулось 23.12.2016 року.

Таким чином, з цього моменту товар вважається наданим покупцю у розпорядження, а продавець вважається таким, що виконав своє зобов'язання за договором купівлі-продажу: передав товар у власність покупця.

Усе наведене вище свідчить про те, що перехід права власності має переважне значення у порівнянні з самим по собі фактом його фактичної передачі.

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що право власності на товар перейшло до покупця Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради з 23.12.2016 року.

З наведених підстав, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що сторонами в укладеному договорі поставки не узгоджувалися умови переходу права власності на товар до моменту його передачі, а тому на відносини сторін не можуть розповсюджуватися положення статті 667 ЦК України щодо відшкодування продавцеві витрат на зберігання майна.

Крім того, судова колегія звертає увагу на лист-вимогу Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради від 15.03.2018 року №01-19/126, направлений до ФОП Мачули Т.О., в якому відповідач визнає, що акробатична доріжка, гімнастичний місток та комплект елементів фіксації покриття гімнастичного килиму належні училищу на праві власності (а.с.87-88).

Частиною 1 статті 690 ЦК України передбачено, що якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товару, переданого продавцем, він зобов'язаний забезпечити схоронність цього товару, негайно повідомивши про це продавця.

Відповідно до ст. 667 ЦК України, якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов'язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення.

Необхідні для цього витрати покупець зобов'язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.

Отже, після переходу права власності до моменту фактичної передачі товару між покупцем та продавцем виникають інші цивільно-правові відносини - відносини зберігання.

Особливістю зобов'язання щодо зберігання товару у наведеному вище випадку є те, що виникає воно не із договору, а із закону, оскільки договір - це домовленість сторін про певні цивільні права та обов'язки, а що стосується зберігання при купівлі-продажу, то воно не є предметом домовленості сторін за договором, тому й не може виникати з нього.

До того ж, у ст. 954 ЦК прямо вказується, що поряд із зберіганням за договором існує зберігання в силу закону.

Отже, правовідносини, що виникли на підставі ст. 667 ЦК України, є зберіганням в силу закону.

Судова колегія зазначає, що забезпечення продавцем умов, спрямованих на збереження та непогіршення товару, може супроводжуватися для нього певними витратами.

Для такого випадку чинним законодавством України, а саме ст.667 ЦК України встановлено обов'язок покупця відшкодувати продавцю витрати, пов'язані із зберіганням товару.

В контексті зазначеної норми статті 667 ЦК України, колегія суддів доходить висновку про те, що витрати, по-перше , повинні бути необхідними для збереження товару, а по-друге, як вірно зазначено судом першої інстанції, повинна бути обов'язкова наявність таких витрат, тобто їх сплату.

Однак, в даному випадку продавець ФОП Мачула Т.О., позивач по даній справі, не надав суду належних та допустимих доказів понесених фактично витрат на зберігання товару.

Наявність зобов'язань за договором зберігання не є його витратами.

Також, судова колегія наголошує, що в мотивувальній частині постанови Харківського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 у справі № 922/1957/17 зазначено, що в судовому засіданні 18.10.2017 року представник відповідача Мачули Т.О. пояснив, що товар до теперішнього часу знаходиться у нього на зберіганні та вказав про готовність передати товар позивачу, однак кошти на повторну доставку товару в м.Херсон у відповідача відсутні (а.с.57).

Крім того, по-перше, Херсонське вище училище фізичної культури Херсонської обласної ради не є стороною договору зберігання, по-друге, відсутні ідентифікуючи ознаки саме товару за договором поставки від 23.12.2016 року в тексті договору зберігання, тому судова колегія вважає, що відсутні підстави для стягнення як боргу так і штрафних санкцій за договором зберігання.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції, неправильний висновок суду першої інстанції щодо відсутності права власності відповідача на спірний товар не призвів до прийняття незаконного рішення, підстави для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції - відсутні.

У зв'язку з викладеним, оскаржуване судове рішення Господарського суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року у справі №923/232/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мачули Тимофія Олександровича - без задоволення.

Керуючись статтями 270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мачули Тимофія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року у справі №923/232/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписаний 18.07.2018 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська