КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2018 р. Справа№ 910/17495/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Петруня А.В, адвокат, довіреність № 20/9 від 20.09.2017;

від відповідача - Кожема В.П., адвокат, довіреність № 141 від 22.11.2017; Данілов В.Я. - директор,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 у справі №910/17495/17 (суддя Шкурдова Л.М., м. Київ, повний текст складено - 03.04.2018) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" до товариства з обмеженою відповідальністю "ІТУМ" про стягнення 148 135, 64 грн. та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ІТУМ" до товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" про зобов'язання виконати умови договору.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю Український центр гідроізоляції" до приватного акціонерного товариства товариства з обмеженою відповідальністю "ІТУМ" про стягнення попередньої оплати, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 31.01.2017 року №310117 в розмірі 148 135, 64 грн.

В свою чергу, від товариства з обмеженою відповідальністю "ІТУМ" надійшла зустрічна позовна заява до товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" про зобов'язання виконати умови договору поставки №310117 від 31 січня 2017 року в частині прийняття від товариства з обмеженою відповідальністю "ІТУМ" товару на суму 146 380 грн. 64 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 у справі №910/17495/17 у задоволенні первісного позову відмовлено; зустрічний позов - задоволено; зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" виконати умови договору поставки №310117 від 31 січня 2017 року в частині прийняття від товариства з обмеженою відповідальністю "ІТУМ" товару на суму 146 380 грн. 64 коп.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач за зустрічним позовом повідомляв про готовність поставити товар в межах строку дії договору і звернувся до позивача з відповідним листом, у відповідності до вимог чинного законодавства України та умов Договору на відповідача за зустрічним позовом (покупець) покладено обов'язок прийняти товар, обумовлений договором, а відтак вимоги позивача за зустрічним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на те, що позивач за первісним позовом звернувся до суду із вимогами про повернення передоплати в межах строку дії договору та судом задоволено зустрічні позовні вимоги про прийняття товару, суд першої інстанції пришов до висновку, що не закінчення строку дії договору поставки та задоволення зустрічного позову про зобов'язання покупця прийняти товар виключають можливість задоволення первісного позову про повернення суми передоплати за товар.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач за первісним позовом звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким первісний позов задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на невиконання відповідачем своїх зобов'язань в частині поставки товару та вказує, що укладений між сторонами договір не містить умов щодо погодження постачальником з покупцем обставин щодо прийняття останнім товару.

Представник апелянта - позивача за первісним позовом у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представники відповідача за первісним позовом у справі в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог за первісним позовом та задоволення зустрічного позову, з прийняттям нового - про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного, з наступних підстав.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТУМ" 30.01.2017 року виставлено товариству з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" рахунок на оплату №101 від 30.01.2017р. із зазначенням асортименту, кількості та ціни замовленого ТОВ "Український центр гідроізоляції" товару на суму 969 938,00 грн.

Наступного дня, а саме 31.01.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ІТУМ" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" (покупець) укладено Договір поставки №310117, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити товар, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його в повному обсязі.

Стосовно дати даного договору, то позивач пояснив, що оскільки його проект було направлено відповідачу електронною поштою ще 30.01.2017, а підписано сторонами 31.01.2017, дату укладення договору відповідно було змінено на 31.01.2017.

Інших договорів за номером 310117 між сторонами укладено не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що, вказуючи у частині видаткових накладних та листуванні дату зазначеного договору 30.01.2017 з посиланням при цьому на №310117, сторони мали на увазі, укладений саме 31.01.2017 року договір №310117.

Під товаром у цьому Договорі розуміється перелік товару згідно рахунку №101 від 31.01.2017р. (п. 2.1 договору).

Відповідно до п.5.11 Договору оплата товару здійснюється наступним чином: покупець перераховує постачальнику 969 938,00 грн. з ПДВ.

На виконання умов договору позивач за первісним позовом перерахував на поточний рахунок ві дповідача за первісним позовом попередню оплату за замовлений товар у розмірі 969 938,00 грн., що підтверджу ється банківськими виписками з рахунку за період з 31.01.2017 р. по 31.01.2017р.

За період з 02.03.2017 року по 19.06.2017 року відповідачем за первісним позовом поставлено позивачу за первісним позовом товар на загальну суму 771 802,36 грн., що підтверджується видатковими накладними: ВН №210 від 02.03.2017 р. на суму 18 568,55 грн.; ВН №211 від 03.03.2017 р. на суму 31 798,65 грн.; ВН №222 від 06.03.2017 р. на суму 625,00 грн.; ВН №271 від 15.03.2017 р. на суму 72 264,20 грн.; ВН №474 від 13.04.2017 р. на суму 163 720,68 грн.; ВН №560 від 03.05.2017 р. на суму 62 776,95 грн.; ВН №633 від 17.05.2017 р. на суму 57 942,27 грн.; ВН №862 від 19.06.2017 р. на суму 138 109,30 грн.; ВН №863 від 19.06.2017 р. на суму 179 960,36 грн.; ВН №861 від 19.06.2017 р. на суму 46 036,40 грн.

При цьому, долучені до матеріалів справи видаткові накладні №668 від 23.05.2017р. на суму 1630,00 грн. та №724 від 29.05.2017 на суму 125,00 грн., на які посилається відповідач, як на підтвердження поставки товару, не можуть бути належними доказами, оскільки в них не зазначено посаду та прізвище уповноваженої особи, якою приймався товар.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині доведеності обставин здійснення поставки товару відповідачем позивачу на суму 771 802,36 грн.

Також, 30.03.2017 року відповідач за первісним позовом на вимогу покупця (лист №0030/03/17-1 від 30.03.2017р.), у зв'язку зі зміною кількості матеріалів, що використовується покупцем, повернув позивачу за первісним частину сплаченого авансу у ро змірі 50 000,00 грн.

Решта суми, оплаченого позивачем авансу у розмірі 148 135,64 грн., відповідачем використана не була, що стало підставою для звернення покупця до постачальника з вимогою від 01.08.2017 №00001/08/2017-2 про перерахування вказаних коштів або підписання Протоколу зарахування зустрічних однорідних вимог.

Направлення позивачем відповідачу вказаної вимоги за адресою для листування підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (т.1, а.с.45-46).

Враховуючи залишення відповідачем вказаної вимоги без відповіді та задоволення, позивач 16.08.2017 направив відповідачу іншу вимогу №00014/08/2017 (т.1, а.с.53-54), в якій вказував про необхідність поставки оплаченого за договором №310117 від 31.01.2017 товару протягом семи днів з моменту її отримання.

Також, у вказаній вимозі було зазначено, що у випадку несвоєчасної поставки товару, покупець може втратити інтерес до його отримання та буде вимушений вимагати повернення сплаченої суми передоплати.

Направлення зазначеної вимоги відповідачу підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (т.1, а. с.55-56), а про отримання її відповідачем 21.08.2017 свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, а. с.55).

Вказана вимога також була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, тому позивач 31.08.2017 направив відповідачу повторну вимогу №00031/08/2017, якою повідомлено відповідача про необхідність поставки товару протягом семи днів з моменту її отримання та вказано, що у випадку повторної відмови поставки товару, покупець втрачає інтерес до подальшої поставки по договору №310117 від 31.01.2017 (згідно ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України) та вимагає повернути кошти попередньої оплати у розмірі 148 135,80 грн. по договору №310117 протягом восьми днів з моменту отримання повторної вимоги.

Направлення зазначеної вимоги відповідачу підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (т.1, а. с.59-60), а про отримання її відповідачем 06.09.2017 свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, а. с.59).

Відповідач свої зобов'язання щодо поставки товару у визначені вимогами строки не виконав, як і не повернув позивачу кошти попередньої оплати.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів в сумі 148 135,64 грн., які є передплатою за непоставлений товар за договором №310117 від 31.01.2017.

Відповідач, в свою чергу звернувся до суду із зустрічним позовом з вимогами про зобов'язання прийняти товар.

Суд першої інстанції у рішенні зазначив про те, що позивач за зустрічним позовом повідомляв про готовність поставити товар в межах строку дії договору і звернувся до позивача з відповідним листом, у відповідності до вимог чинного законодавства України та умов Договору на відповідача за зустрічним позовом (покупець) покладено обов'язок прийняти товар, обумовлений договором, а відтак вимоги позивача за зустрічним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на те, що позивач за первісним позовом звернувся до суду із вимогами про повернення передоплати в межах строку дії договору та судом задоволено зустрічні позовні вимоги про прийняття товару, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що не закінчення строку дії договору поставки та задоволення зустрічного позову про зобов'язання покупця прийняти товар виключають можливість задоволення первісного позову про повернення суми передоплати за товар.

Колегія суддів із вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір №310117 від 31.01.2017 за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Враховуючи те, що зміст укладеного між сторонами договору поставки не дає змоги визначити строк передачі покупцеві товару, то його слід визначати відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вже вказувалося, позивач 16.08.2017 направив відповідачу вимогу №00014/08/2017 (т.1, а.с.53-54), в якій вказував про необхідність поставки оплаченого за договором №310117 від 31.01.2017 товару протягом семи днів з моменту її отримання.

Також, у вказаній вимозі було зазначено, що у випадку несвоєчасної поставки товару, покупець може втратити інтерес до його отримання та буде вимушений вимагати повернення сплаченої суми передоплати.

Зазначена вимога була отримана відповідачем 21.08.2017, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, а. с.55).

Отже, відповідач був зобов'язаний поставити позивачу товар протягом семи днів з дня отримання вказаної вимоги, тобто з 22.08.2017 по 28.08.2017.

Відповідач не виконав своє зобов'язання з поставки попередньо оплаченого позивачем товару на суму 148 135,64 грн. у встановлений строк.

Частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач у визначений строк товар позивачу не поставив, покупець набув права на повернення сплаченої суми попередньої оплати.

Так, позивач, 31.08.2017 направив відповідачу повторну вимогу №00031/08/2017, якою повідомлено відповідача про необхідність поставки товару протягом семи днів з моменту її отримання та вказано, що у випадку повторної відмови поставки товару, покупець втрачає інтерес до подальшої поставки по договору №310117 від 31.01.2017 (згідно ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України) та вимагає повернути кошти попередньої оплати у розмірі 148 135,80 грн. по договору №310117 протягом восьми днів з моменту отримання повторної вимоги.

Направлення зазначеної вимоги відповідачу підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (т.1, а. с.59-60), а про отримання її відповідачем 06.09.2017 свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, а. с.59).

Отже, позивач, враховуючи не поставку йому товару, скориставшись своїм правом, відмовився від поставки решти товару по договору №310117 від 31.01.2017 та вимагав повернути йому протягом восьми днів з моменту отримання повторної вимоги попередню оплату за непоставлений товар.

Суд першої інстанції на вказані вимоги позивача, які наявні у матеріалах справи та були додані товариством з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" до позовної заяви уваги не звернув та необґрунтовано надав перевагу документам, які були долучені до матеріалів справи відповідачем.

Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, що суд критично ставиться до тверджень покупця (ТОВ "Український центр гідроізоляції") про порушення продавцем (ТОВ "ІТУМ") умов договору поставки та не здійснення поставки товару на письмові вимоги №00014/08/2017 від 14.08.2017 року та №00031/08/2017 від 31.08.2017р. про поставку товару за Договором поставки №310117 від 31.01.2017 року з огляду на те, що продавець (ТОВ "ІТУМ") долучив до матеріалів справи вимоги №00014/08/2017 від 14.08.2017 року та №00031/08/2017 від 31.08.2017р. за підписом директора ТОВ "Український центр гідроізоляції", зміст яких не стосується спірного договору поставки, а стосуються іншого договору (договору зберігання №270217) укладеного сторонами та не містять вимогу щодо поставки товару за договором поставки №310117 від 31.01.2017 року. Також до матеріалів справи долучено ксерокопію конвертів, в якому до ТОВ "ІТУМ" надійшли листи №00014/08/2017 від 14.08.2017 року та №00031/08/2017 від 31.08.2017р., з яких вбачається, що номер поштового відправлення збігається із номером поштового відправлення, зазначеного в описах вкладення, долучених ТОВ "Український центр гідроізоляції" на підтвердження направлення листів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги №00014/08/2017 від 14.08.2017 року та №00031/08/2017 від 31.08.2017р. не можуть підтверджувати звернення покупця (ТОВ "Український центр гідроізоляції") до продавця із вимогою поставити товар за Договором поставки №310117 від 31.01.2017 року.

В свою чергу, колегія суддів вважає прийняття судом першої інстанції, долучених відповідачем вимог №00014/08/2017 від 14.08.2017 року та №00031/08/2017 від 31.08.2017р. (т.1, а.с.228, 230) необґрунтованим, оскільки вони не містять печатки товариства позивача (на відміну від наданих позивачем вимог з такими ж реквізитами) та шляхом візуального дослідження судом встановлено, що підпис від імені директора позивача на вказаних вимогах різниться із підписом вказаної особи на інших, наявних у матеріалах справи документах, зокрема, таких як договір та вимоги, надані позивачем до справи.

При цьому, позивачем на підтвердження направлення відповідачу саме тих вимог, які були ним додані до позовної заяви, було надано описи вкладення та відповідно колегія суддів вважає, що обставини збігу номерів поштового відправлення на конвертах, долучених відповідачем та зазначених в описах вкладення, наданих ТОВ "Український центр гідроізоляції", жодним чином не можуть підтвердити, що позивачем були направлені відповідачу вимоги, які за своїм змістом не стосуються Договору поставки №310117 від 31.01.2017 року, враховуючи можливість використання відповідачем цих поштових конвертів, насправді отриманих від позивача з вимогами про виконання зобов'язань саме за Договором поставки №310117 від 31.01.2017 року.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доведеними позивачем обставини його звернення до відповідача із відповідними вимогами, як щодо поставки товару, так і щодо повернення суми невикористаної попередньої оплати.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день подачі позову до суду підтверджується матеріалами справи, та не спростовується відповідачем.

Так, як було зазначено вище позивач сплатив суми попередньої оплати, тоді як відповідач не передав товар у повному обсязі у встановлений строк.

Враховуючи викладене, покупець набув права на повернення сплаченої суми попередньої оплати.

Стосовно висновку суду про те, що не закінчення строку дії договору поставки виключає можливість задоволення первісного позову про повернення суми попередньої оплати за товар, слід зазначити наступне.

Як вже вказувалося, частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

У вимозі №00031/08/2017, яку позивач 31.08.2017 направив відповідачу вказано, що у випадку повторної відмови поставки товару, покупець втрачає інтерес до подальшої поставки по договору №310117 від 31.01.2017 (згідно ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України) та вимагає повернути кошти попередньої оплати у розмірі 148 135,80 грн. по договору №310117 протягом восьми днів з моменту отримання повторної вимоги.

Таким чином, внаслідок не поставки товару постачальником, позивач відмовився від прийняття виконання зобов'язання відповідачем, що повністю узгоджується із частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України. Відповідно колегія суддів не вбачає підстав для відмови у задоволенні первісних позовних вимог.

За наведених обставин, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог за первісним позовом, з прийняттям нового в цій частині - про його задоволення.

Стосовно зустрічних позовних вимог про зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" виконати умови договору поставки №310117 від 31 січня 2017 року в частині прийняття від товариства з обмеженою відповідальністю "ІТУМ" товару на суму 146 380 грн. 64 коп., слід зазначити наступне.

Суд першої інстанції, задовольняючи зустрічні позовні вимоги, зазначив про те, що уклавши Договір сторони набули прав та обов'язків, зокрема, у позивача за зустрічним позовом виник обов'язок поставити товар, а у відповідача за зустрічним позовом прийняти поставлений товар. Однак, відповідачем за зустрічним позовом не було здійснено приймання узгодженого сторонами договору товару.

Враховуючи встановлення судом обставин ухилення товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" від виконання свого обов'язку щодо прийняття товару від товариства з обмеженою відповідальністю "ІТУМ", судом були задоволені вимоги за зустрічним позовом.

При цьому, суд, пославшись на електронні листи №59 від 29.05.2017р. та №82 від 12.07.2017р., а також лист №84 від 17.07.2017р., зазначив, що матеріали справи містять докази того, що до моменту висунення вимоги ТОВ "Український центр гідроізоляції" у серпні 2017 року про поставку товару, продавець (ТОВ "ІТУМ") з травня 2017 року повідомляв покупця про наявність не отриманої частини товару, необхідність прийняття товару покупцем, та просив повідомити дату та час для прийняття товару.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

У даному випадку, умовами договору №310117 від 31 січня 2017 року передбачено обов'язок продавця саме доставити товар.

Так, згідно п. 3.1 договору базовою умовою поставки товару за договором: Київська область, Обухівський район, пгт. Козин, вул. Обухівське шосе, 169-А.

При цьому, пунктом 1.2 договору передбачено, що покупець придбає товар, а постачальник продає товар виключно для робіт на об'єкті: Будівництво Реабілітаційно-оздоровчого комплексу, розташованого за адресою: Київська область, Обухівський район, пгт. Козин, вул. Обухівське шосе, 169-А.

Отже, умовами договору передбачено обов'язок постачальника саме доставити товар на об'єкт будівництва. В свою чергу, договір не містить умов щодо необхідності отримання позивачем товару саме зі складу відповідача та лише після того, як відповідач повідомить позивача про готовність товару до відвантаження.

Також, договір не містить положень про необхідність заздалегідь оформити пропуск для ввезення товару на об'єкт, тощо.

Таким чином, відповідач без погодження з позивачем міг поставити товар за вказаною адресою і лише у випадку його не прийняття покупцем повідомити останнього про те, що товар знаходиться за адресою доставки та вимагати його прийняття.

Проте, вказаного відповідачем вчинено не було, доказів протилежного до суду не подано.

Враховуючи викладене, доводи відповідача щодо неприйняття позивачем товару колегією суддів відхиляються.

Стосовно листів №59 від 29.05.2017р., №82 від 12.07.2017р., та №84 від 17.07.2017р., на які посилається товариство з обмеженою відповідальністю "ІТУМ", обґрунтовуючи обставини ухилення товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" від виконання свого обов'язку щодо прийняття товару, отримання яких останній, в свою чергу, заперечує, слід зазначити наступне.

Як вже було зазначено, враховуючи те, що зміст укладеного між сторонами договору поставки не дає змоги визначити строк передачі покупцеві товару, то його слід визначати відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України, тобто протягом семи днів з моменту отримання відповідачем вимоги від позивача, а саме з 22.08.2017 по 28.08.2017.

З наведеного слідує, що у відповідача обов'язок поставити товар виникає після спливу семи днів з моменту отримання відповідної вимоги від позивача (з 22.08.2017 по 28.08.2017), а тому направлення відповідачем листів №59 від 29.05.2017р., №82 від 12.07.2017р., та №84 від 17.07.2017р. щодо необхідності прийняття покупцем товару є передчасним.

У будь - якому разі, направлення чи не направлення зазначених документів позивачу жодним чином не впливає на обов'язок відповідача поставити йому товар без погодження при цьому обставин з останнім щодо дати та часу прийняття товару, з огляду на вищевикладені підстави.

Враховуючи наведене, вказане листування не може бути підставою для задоволення вимог за зустрічним позовом, а тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо ухилення позивача від прийняття товару.

Таким чином, оскаржуване рішення підлягає скасуванню також і в частині задоволення зустрічного позову, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині відмови у задоволенні вимог за первісним позовом та задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог за первісним позовом та задоволення зустрічного позову, з прийняттям нового - про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання первісної та зустрічної позовних заяв, а також апеляційної скарги покладаються на відповідача за первісним позовом.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 у справі №910/17495/17 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 у справі №910/17495/17 скасувати в частині відмови у задоволенні вимог за первісним позовом та задоволення зустрічного позову та прийняти нове - про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Первісний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" до товариства з обмеженою відповідальністю "ІТУМ" про стягнення 148 135, 64 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ІТУМ" (02152, м.Київ, вул. Дніпровська набережна, будинок 1-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" (07101, Київська обл., місто Славутич, Невський квартал, будинок 2, квартира 12, ) 148 135 грн. 64 коп. попередньої оплати та 2 222 грн. 03 коп. судового збору.

3. У задоволенні зустрічних позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "ІТУМ" до товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" про зобов'язання виконати умови договору, відмовити повністю.».

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ІТУМ" (02152, м.Київ, вул. Дніпровська набережна, будинок 1-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр гідроізоляції" (07101, Київська обл., місто Славутич, Невський квартал, будинок 2, квартира 12, ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 5 733 грн. 05 коп.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 20.07.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко