ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" липня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/316/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Аганін В.Ю.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (представник діючий за довіреністю);

від відповідача: ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" (65101, м. Одеса, вул. Варненська, 27);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 2а);

про зобовязання повернути безпідставно утримані грошові кошти в розмірі 6 578 581,25грн. та стягнення 890 805,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: позивач Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" (надалі КП "Теплопостачання міста Одеси") звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" (надалі ТОВ "ФК "Герц"), в якій просив суд зобовязати відповідача повернути безпідставно утримані грошові кошти в розмірі 6 578 581,25 грн. та стягнути пеню в розмірі 191 147,81 грн., 3% річних у розмірі 41 750,08 грн., інфляційних втрат у розмірі 657 907,19 грн. та судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на договір №161130-01 від 30.11.2016 року, постанову Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014р., ст.ст. 525-526, 530, 611, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України. При цьому, позивач зазначає, що у період з 01.05.2017 року по 31.01.2018 року відповідачем від абонентів було отримано грошові кошти у розмірі 328 667 581,23 грн. і вказана сума мала бути перерахована ним на поточний рахунок КП "Теплопостачання міста Одеси" із спеціальним режимом використання, між тим, в порушення умов договору №161130-01 від 30.11.2016 року відповідачем було перераховано лише грошові кошти у розмірі 322 088 999,98 грн., що менше на 6 578 581,25 грн. Отже, позивач наполягає на тому, що ТОВ "ФК "Герц" безпідставно утримано грошову суму у розмірі 6 578 581,25 грн., при цьому платіжна вимога про сплату яких, як вартості наданих послуг за договором відповідачем не виставлялась.

Ухвалою господарського суду від 12.03.2018 року, за даним позовом відкрито провадження у справі №916/316/18 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

30.03.2018 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх. ГСОО №7204/18, згідно якого відповідач вважає, що ТОВ "ФК "Герц" жодним чином не порушувало умови договору №161130-01 від 30.11.2016 року, норми Закону України „Про теплопостачання та постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. № 217 „Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обовязки, в звязку з чим зазначає про необґрунтованість заявлених позовних вимог. При цьому, посилається на те, що оплата наданих відповідачем послуг за договором №161130-01 від 30.11.2016 року за період з 22.05.2017р. по 31.01.2018р. становить 6 578 581,25 грн., яка визначена на підставі додатку № 1 до договору №161130-01 від 30.11.2016р., виходячи із суми переказів коштів, прийнятих від платників через „АСОКП загальна сума яких складає 328 667 581,23 грн. у відповідності до відомостей електронних реєстрів, які без жодних зауважень приймались позивачем. Отже, відповідач стверджує, що без будь-яких затримок надавав КП "Теплопостачання міста Одеси" електронні реєстри з інформацією про платежі, здійснені платниками за послуги КП "Теплопостачання міста Одеси" у яких міститься розрахунок вартості послуг наданих відповідачем та які водночас є платіжною вимогою у відповідності до п. 2 додатку №1 до договору №161130-01 від 30.11.2016р., тоді як позивачем за період існування договірних відносин не здійснювалась оплата наданих послуг ТОВ "ФК "Герц". Крім того, відповідач стверджує, що дія Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. № 217 стосується подальших дій, тобто поза межами укладеного між сторонами договору, оскільки предмет договору №161130-01 від 30.11.2016 року ніяким чином не стосується розподілу коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, а лише розповсюджує свою дію на положення договору якими передбачено переказ коштів, що в цілому виконується ТОВ "ФК "Герц". Разом з тим, відповідач звертає увагу суду на те, що ТОВ "ФК "Герц" щомісячно відповідно до умов договору №161130-01 від 30.11.2016 року складає та надає позивачу двосторонні акти звірки, однак КП "Теплопостачання міста Одеси" не підписує та не повертає відповідні акти, що на думку відповідача свідчить про відсутність заперечень з боку позивача щодо наданих послуг за даними актами. Водночас, відповідач стверджує, що КП "Теплопостачання міста Одеси" фактично отримало на свій рахунок суму, яка повинна залишитись у нього в результаті компенсації ним вартості послуг ТОВ "ФК "Герц", передбаченої умовами договору №161130-01 від 30.11.2016 року. З урахуванням викладеного відповідач вважає нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних витрат безпідставним, а порядок нарахування пені незаконним, оскільки період її нарахування перевищує строк встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. З огляду на викладене відповідач просить суд у задоволені позовних вимог КП "Теплопостачання міста Одеси" відмовити.

Ухвалою суду від 04.04.2018 року підготовче засідання, в порядку ст.183 Господарського процесуального кодексу України було відкладено на 07.05.2018 року.

17.04.2018 року від позивача до суду надійшли відповідь на відзив на позовну заяву (вх. ГСОО №8190/18), згідно якої позивач наполягає на відсутності у ТОВ "ФК "Герц" права самостійного утримання за договором грошових коштів в рахунок оплати вартості за надані ним послуги, а також зазначає, що протягом дії договору платіжної вимоги у розумінні Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні позивач не отримував, а тому з урахуванням відсутності підписаних між сторонами актів про надані послуги, відповідач самостійно розрахував та утримав з грошових коштів, які споживачі заплатили на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, при цьому на власний розсуд звільнив КП "Теплопостачання міста Одеси" від обовязку розрахуватись за надані послуги, як того вимагають умови договору. Крім того, позивач зазначає, що дії відповідача щодо безпідставного утримання грошових коштів спричинили зменшення обсягу розрахунків КП "Теплопостачання міста Одеси" із НАК „Нафтогаз України та іншими учасниками постачання природного газу, що призвело до зменшення відрахувань на поточний рахунок з якого здійснюються витрати на господарські потреби, виплату заробітної платні працівникам, оплату енергоносіїв та інших зборів та платежів.

03.05.2018 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. ГСОО №8988/18) у відповідності до яких на позиції викладеній у відзиві на позовну заяву відповідач наполягає та наголошує на належному виконанні ТОВ "ФК "Герц" зобовязань за договором №161130-01 від 30.11.2016 року. При цьому, зазначає, що сторони за договором не визначили зміст та форму платіжної вимоги, тому за твердженням відповідача, платіжною вимогою за договором №161130-01 від 30.11.2016р. слід вважати електронні реєстри з інформацією про платежі, що надійшли від платників через „АСОКП за послуги КП "Теплопостачання міста Одеси", а також акти звірки, які відповідно до умов договору ТОВ "ФК "Герц" щомісячно складає, підписує та надає позивачу та які містять відомості щодо розміру винагороди ТОВ "ФК "Герц" .

07.05.2018 року відповідачем було подано зустрічну позовну заяву (вх. ГСОО №903/18) до КП "Теплопостачання міста Одеси" про стягнення грошових коштів у розмірі 7 041 455,41 грн., з яких: 6 578 581,25 грн. - основна заборгованість, 374 332,47 грн. індекс інфляції, 88 541,69 грн. 3% річні, які нараховані за неналежне виконання Комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеси" зобовязань за Договором №161130-01 від 30.11.2016 року.

Ухвалою суду від 07.05.2018 року вищезазначену зустрічну позовну заяву, судом в порядку ст. 180 Господарського процесуального кодексу України було повернуто заявнику.

Ухвалою господарського суду від 07.05.2018 року, строк підготовчого провадження у даній справі, в порядку ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, було продовжено до 10.06.2018 року.

21.05.2018 року від відповідача надійшло клопотання (вх. ГСОО №2-2557/18), згідно якого ТОВ "ФК "Герц" просить суд зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №916/413/18 в порядку ст. 227, 229 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач посилається на те, що в провадженні Господарського суду Одеської області знаходиться справа №916/413/18 за позовом КП "Теплопостачання міста Одеси" до ТОВ „Герц про зобовязання повернути безпідставно утримані грошові кошти та стягнення пені, 3% річних, інфляційних витрат в рамках договору №090317/10/ТГО-413/09 від 30.03.2009р. При цьому, обєктивним фактором неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи №916/413/18 ТОВ "ФК "Герц" визначено, що правовідносини за договором від 2009 року виникли раніше ніж правовідносини за договором від 2016 року.

Розглянувши дане клопотання, суд відмовив у його задоволенні з огляду на те, що ТОВ "ФК "Герц" ніяким чином не підтверджено наявність обєктивної неможливості розгляду даної справи до набрання законної сили судовим рішення у справі №916/413/18.

У судовому засіданні 06.06.2018р. представниками сторін надано до суду клопотання, відповідно до якого останні просили суд розпочати розгляд справи по суті на підставі ч.6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що під час підготовчого засідання були вирішені всі питання, визначені в ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, ухвалою господарського суду від 06.06.2018 року, підготовче провадження у справі № 916/316/18 було закрито та розпочато розгляд справи по суті в той самий день після закінчення підготовчого судового засідання 06.06.2018 року.

У судовому засіданні від 06.06.2018 року, судом оголошено перерву, в порядку ст. 216 Господарського процесуального кодексу України до 05.07.2018 року.

У судовому засіданні від 05.07.2018 р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні від 05.07.2018 року проти задоволення судом позову заперечував та просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні 05.07.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено сторонам, що повне рішення буде складено 16.07.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і обєктивно зясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Враховуючи предмет заявлених вимог та обраний позивачем спосіб захисту щодо зобовязання відповідача повернути безпідставно утримані грошові кошти в розмірі 6 578 581,25 грн. суд вважає за необхідне надати правову оцінку спірним правовідносинам безпосередньо у рамках домовленостей сторін, які визначені сторонами у договорі №161130-01 від 30.11.2016 року, з огляду на що суд зазначає таке:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено матеріалами справи, 30.11.2016 року між КП "Теплопостачання міста Одеси" (надалі замовник) та ТОВ "ФК "Герц" (надалі виконавець) укладено договір №161130-01 (надалі договір) предметом якого є надання виконавцем замовнику фінансових послуг з приймання та переказу коштів, сплачених платниками через „АСОКП, що належить виконавцю.

У відповідності до п.1.3 договору, за цим договором замовник доручає, а виконавець забезпечує приймання грошових коштів отримувачу платежу (замовнику).

Згідно п. 1.6 договору, виконавець під час виконання фінансової операції з переказу коштів, дотримується Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, Закону України „Про фінансові послуги та Державне регулювання ринків фінансових послуг, Закону України „Про національний банк України Закону України „Про теплопостачання та нормативно-правових актів Національного Банку України. За цим договором виконавець надає замовнику один з видів банківських послуг послугу переказу коштів.

Пунктом 2.1 договору визначено, що вартість послуг, наданих виконавцем за цим договором, визначається сторонами в додатку №1, який є невідємною частиною договору.

Положеннями п.п. 3.1.9 договору передбачено обовязок замовника сплачувати послуги виконавця за цим договором відповідно до п. 2.1 договору.

За умовами п.п. 3.2.1 договору, замовник має право повернути виконавцю акт звірки (п. 3 додатку №2), в разі його неналежного оформлення (невідповідність даних з даними електронного реєстру; відсутність печатки, підпису тощо).

Умовами п. 3.3 договору встановлено обовязок виконавця: забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором (п.п. 3.3.1 договору); надати замовнику інформацію про платежі, сплачені платниками через банківські установи учасники „АСОКП, у вигляді електронних реєстрів (додаток №2) (п.п. 3.3.2 договору); здійснювати переказ коштів, прийнятих від платників через „АСОКП, на рахунок замовника (із спеціальним режимом використання), в строки передбачені діючим законодавством, що регулює питання розрахунків платників за спожиту теплову енергію (п.п. 3.3.3 договору); надавати замовнику розрахунок вартості послуг виконавця, у вигляді електронного реєстру (п.п. 3.3.5 договору).

Згідно п.п. 3.4.1 договору, виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги.

У відповідності до п. 7.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 року.

За умовами п. 7.2 договору, в подальшому строк дії цього договору буде автоматично пролонговано строком на 5 років, якщо жодна із сторін не заявить письмово про своє бажання розірвати цей договір, у строк не пізніше 1 місяця до закінчення строку дії цього договору.

Пунктом 7.5 договору визначено, що невідємною частиною цього договору є: додаток №1 вартість послуг виконавця та додаток №2 структура інформаційного обміну між замовником та виконавцем.

За умовами додатку №1 вартість послуг, наданих виконавцем за цим договором, встановлюється у розмірі 2% без ПДВ від суми грошових коштів, сплачених платниками (п. 1 додатку №1).

У відповідності до п. 2 додатку №1, розмір плати за надані послуги замовнику розраховується виконавцем відповідно до п. 1 додатку в момент обробки інформації про платежі, що надійшли від банківських установ учасників „АСОКП на рахунок виконавця, на підставі даних, щоденно спрямовується замовнику платіжна вимога, яку замовник зобовязаний сплатити не пізніше наступного робочого (банківського дня).

Відповідно до п. 3 додатку №1, щомісячно сторони проводять звірку взаємних розрахунків, підписуючи двосторонній акт. Звірка проводиться на підставі даних електронного реєстру.

Укладений між сторонами у справі договір №161130-01 від 30.11.2016 року за своєю правовою суттю є договором надання послуг щодо приймання і переказу грошових коштів та є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відтак договір про надання послуг є складним зобовязанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобовязань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною 3 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому виконавець зобовязаний переказати грошові кошти, а замовник має право вимагати від виконавця відповідної дії, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору, є грошовим зобовязанням.

Саме до останнього виду грошових зобовязань належить укладений між сторонами у справі договір №161130-01 від 30.11.2016р., оскільки ним передбачено обовязок ТОВ "ФК "Герц" передати грошові кошти.

За приписами ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як стверджує позивач у період з 01.05.2017 року по 31.01.2018 року ТОВ "ФК "Герц" від абонентів було отримано грошові кошти у розмірі 328 667 581,23 грн., тоді як перераховано на рахунок КП "Теплопостачання міста Одеси" лише грошові кошти у розмірі 322 088 999,98 грн., що менше на 6 578 581,25 грн. Отже грошові кошти у розмірі 6 578 581,25 грн. становлять суму вартості послуг наданих ТОВ "ФК "Герц" за вказаний період, яка розрахована у відповідності до п. 1 додатку №1 до договору №161130-01 від 30.11.2016р., що ніяким чином не заперечується відповідачем. Зазначені обставини викладені сторонами у заявах по суті спору та приймаються судом.

При цьому, в матеріалах справи наявні акти надання фінансових послуг за період з травня 2017 року по січень 2018 року за договором №161130-01 від 30.11.2016р. (а.с. 105-112, 114-117, 119-122, 124-127, 129-132, 134-137, 139-142, 144-147) у відповідності до яких, ТОВ "ФК "Герц" всього отримало платежів на суму 328 667 581,23 грн., перераховано на розрахунковий рахунок - 322 088 999,98 грн. та винагорода складає - 6 578 581,25 грн.

Зазначені акти були отримані КП "Теплопостачання міста Одеси", що підтверджено відповідними відмітками про отримання, які містяться на супровідних листах (а.с. 104, 113, 118, 123, 128, 133, 138, 143), однак не підписані з боку підприємства позивача.

Водночас, як стверджує відповідач жодних заперечень щодо обсягу наданих послуг та їх вартості, а також заперечень щодо відомостей зазначених у відповідних актах надання фінансових послуг з переказу коштів КП "Теплопостачання міста Одеси" не надавались.

Разом з тим, факт отримання вищевказаних актів ніяким чином не заперечується позивачем, при цьому, останнім не зазначено про наявність обставин щодо наявності підстав для відмови у їх підписанні.

Отже, суд при вирішенні питання щодо розміру надходжень коштів від платників, суми коштів перерахованих відповідачем та розміру винагороди, виходить із обставин зазначених сторонами у відповідності до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Водночас, згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, протягом періоду з травня 2017 року по січень 2018 року ТОВ "ФК "Герц" від абонентів отримано грошові кошти у розмірі 328 667 581,23 грн., перераховано на рахунок КП "Теплопостачання міста Одеси" лише грошові кошти у розмірі 322 088 999,98 грн., що менше на 6 578 581,25 грн.

З огляду на викладене, а також те, що різниця у фактично отриманих відповідачем та перерахованих коштів становить суму вартості послуг у зазначеному розмірі, за відсутності передбаченого положеннями договору №161130-01 від 30.11.2016р. права у ТОВ "ФК "Герц" щодо самостійного утримання із суми надходжень платежів від платників, суд доходить висновку про неправомірне утримання відповідачем зазначеної суми грошових коштів у розмірі 6 578 581,25 грн., як плати за фактично надані послуги КП "Теплопостачання міста Одеси" за договором №161130-01, а такі дії відповідача розцінює як такі, що суперечать меті правовідношення і його юридичному змісту.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог КП "Теплопостачання міста Одеси" в частині зобовязання ТОВ "ФК "Герц" повернути безпідставно утримані грошові кошти в розмірі 6 578 581,25 грн., як таких що є доведеними та обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, відповідно до п. 4.2 договору, у разі несвоєчасного переказу коштів, (згідно п. 3.3.3 цього договору), про що заявлено замовником, виконавець має сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно перерахованої суми, за кожен день прострочення, але не більше облікової ставки НБУ.

Враховуючи приписи ст. 3 Цивільного кодексу України та визначеної сторонами відповідальності за несвоєчасне перерахування виконавцем коштів, які надійшли від абонентів, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги щодо нарахування пені на підставі п. 4.2 договору №161130-01 правомірними.

Положеннями ст. 252 Цивільного кодексу України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

У відповідності до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За умовами п. 1.4 договору, переказ коштів здійснюється протягом операційного дня, але в кожному разі у строк не більше трьох операційних банківських днів з моменту здійснення платежу.

Суд, перевіривши розрахунок розміру пені за період з травня 2017 року по січень 2018 року (а.с.30-42) встановив, що позивач допустив помилку у визначені дати з якої підлягає нарахування пені, окремо по кожному зобовязанню щодо переказу коштів, здійснив розрахунок пені за травень, червень та липень 2017 року з порушенням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, оскільки пеню нараховано понад шість місяців, крім того судом також були виявлені арифметичні помилки у здійсненому позивачем розрахунку.

З огляду на викладене, суд здійснив власний розрахунок пені та встановив, що розмір пені за розрахунком суду перевищує розмір пені заявленої до стягнення позивачем.

Таким чином, суд не виходить за межі позовних вимог та задовольняє позовні вимоги КП "Теплопостачання міста Одеси" про стягнення з відповідача пені за період з травня 2017 року по січень 2018 року, окремо щодо кожного зобовязання по переказу коштів, у розмірі 191147,81 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок розміру 3% річних, нарахованих позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (а.с.30-42) встановив, що позивач допустився аналогічної помилки що й при здійсненні розрахунку пені, а саме щодо визначення правомірного періоду нарахування та встановив, що сумам 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 39 262,17 грн. нарахованих по 31.01.2018 року.

Перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем інфляційних у розмірі 657907,19 грн. (а.с.30-42) суд також встановив його помилковість.

Так, листом Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №62-67р „Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ " визначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується ні на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, в звязку з чим умовно слід вважати, що сума, внесена у період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня.

Крім того, оскільки, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари послуги, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом за період прострочки.

З урахуванням викладеного, суд здійснив власний розрахунок інфляційних та встановив, що загальна сума інфляційних, що підлягає стягненню з відповідача становить 167 398,07 грн.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог КП "Теплопостачання міста Одеси" та зобовязання відповідача повернути безпідставно утримані грошові кошти у розмірі 6578581,25 грн., а також стягнення з відповідача пені у розмірі 191 147,81 грн, 3% річних у розмірі 39262,17 грн. та інфляційних втрат у розмірі 167398,07 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 2а; ) повернути Комунальному підприємству "Теплопостачання міста Одеси" (65029, м. Одеса, вул. Балківська, 1-Б; ) безпідставно утримані грошові кошти у розмірі 6578581/шість мільйонів пятсот сімдесят вісім тисяч пятсот вісімдесят одна/ грн. 25 коп. на рахунок із спеціальним режимом використання відкритий в філії Одеське обласне управління ПАТ „Державний ощадний банк України, м. Одеса, МФО 328845 для групи „населення 6451.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 2а; ) на користь Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" (65029, м. Одеса, вул. Балківська, 1-Б; ) 191 147/сто девяносто одна тисяча сто сорок сім/грн. 81 коп. пені, 39262/тридцять девять тисяч двісті шістдесят дві/грн. 17 коп. 3 % річних, 167 398/сто шістдесят сім тисяч триста девяносто вісім/ грн. 07 коп. інфляційних втрат та 104646/сто чотири тисячі шістсот сорок шість/грн. 10 коп. судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16 липня 2018 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська