УХВАЛА

12 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/779/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Банку "Експобанк ЧЗ, а.с." на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 (головуючий суддя Кузнецова І.Л., судді Дармін М.О., Подобєд І.М.) та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 (суддя Назаренко Н.Г.) про забезпечення позову у справі № 904/779/18

за позовом Банку "Експобанк ЧЗ, а.с."

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - СФАГ Бетайлігунгсінвестмент ГмбХ (SFAG Beteiligungsinvestment GmbH)

про зобов'язання змінити предмет іпотеки за договором іпотеки від 21.03.2012 та зобов'язати укласти додаткову угоду про внесення змін до договору іпотеки від 21.03.2012

ВСТАНОВИВ:

14.06.2018 Банк "Експобанк ЧЗ, а.с." через Дніпропетровський апеляційний господарський суд подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 про забезпечення позову у справі № 904/779/18.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Банку "Експобанк ЧЗ, а.с.", колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 3 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 304 Господарського процесуального кодексу України ухвали судів першої та апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 заяву банку "Експобанк ЧЗ, а.с." задоволено частково, забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ТОВ "Вільногірське скло" в межах суми 18340791грн 24коп. та такого, що є вільним від інших обтяжень, заборонивши товариству вчиняти дії щодо відчуження наявного у нього нерухомого майна в межах вказаної суми, крім нежитлової будівлі загальною площею 24581,1кв.м, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Вільногірськ, вул.Промислова,31, яка складається з нежитлової будівлі Б-2 (будівля скляного корпусу №2): І поверх приміщення І пл.- 13102,2 кв.м; ІІ пл.- 86,3 кв.м, ІІІ пл.- 88,6 кв.м, реген. приміщення ІV пл.- 309, 1 кв.м, загальною площею по І поверху- 13586,2 кв.м; ІІ поверх приміщення V пл. 10326,6 кв.м, VІ пл.- 474,3 кв.м, VІІ пл.- 16,4 кв.м, VІІІ пл.- 37,9 кв.м, ІХ пл.- 34,7 кв.м, Х пл.- 30,1 кв.м, ХІ пл. - 5,0 кв.м, ХІІ пл.- 31.2 кв.м, ХІІІ пл.- 38,7 кв.м, загальною площею по ІІ поверху 10994,9 кв.м. до набрання чинності рішенням у справі № 904/779/18, в задоволенні іншої частини заяви відмовлено;

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 ухвалу суду першої інстанції від 27.03.2018 залишено без змін.

В касаційній скарзі Банк "Експобанк ЧЗ, а.с." просить скасувати оскаржувану ухвалу і винести нову ухвалу, якою вимоги позивача задовольнити у повному обсязі шляхом накладенню арешту на все нерухоме майно. Отже, скаржник (позивач) фактично не погоджується з ухвалою першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції в частині відмови у забезпечені позову, тобто скаржник оскаржує ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини 1 статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Однак, ухвала про відмову у забезпеченні позову (пункт 4 частини 1 статті 255 ГПК України) до переліку таких ухвал не входить, а тому, відповідно, не підлягає касаційному оскарженню. При цьому результат апеляційного перегляду, правового значення при вирішенні питання про можливість касаційного оскарження таких ухвал немає.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 234, 287, 293, 304, 314 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 904/779/18 за касаційною скаргою Банку "Експобанк ЧЗ, а.с." на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у вказаній справі.

2. Скаржнику надіслати копію даної ухвали разом з доданими до скарги матеріалами, в тому числі оригінал квитанції № @2PL577942 від 13.06.2018 на суму 1762,00 грн, іншим учасникам справи - копію ухвали.

3. Касаційну скаргу залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.