ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"18" липня 2018 р. м. Київ

Справа № 911/1396/15

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.

при секретарі судового засідання Щербаковій В.О., розглянувши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Аверс-Сіті на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2015 на підставі наказу Господарського суду Київської області від 01.10.2015 №911/1396/15 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» про стягнення 1538990,38грн, за участю представників від:

відповідача (боржника) ОСОБА_1 (довіреність від 02.01.2018);

позивача (стягувача) ОСОБА_2 (довіреність №77 від 04.06.2016);

органу ДВС не зявився

встановив:

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.09.2015 у справі №911/1396/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015, позов задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Аверс-Сіті (далі ТОВ "Аверс-Сіті") на користь Публічного акціонерного товариства Київобленерго (далі - ПАТ "Київобленерго") 1510141,95грн основного боргу, 2872,87грн 3% річних, 25975,56грн пені, 30779,81грн витрат по сплаті судового збору (т.1 а.с.175-180).

На виконання вищезазначеного рішення Господарського суду Київської області 01.10.2015 видано наказ (т.1 а.с.185).

09.07.2018 до Господарського суду Київської області від ТОВ Аверс-Сіті надійшла скарга від 06.07.2018 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ВПВР ДДВС МЮ України, орган ДВС), допущену при виконанні рішення у даній справі на підставі виданого наказу (т.3 а.с.2-7).

У поданій скарзі відповідач просить визнати неправомірною бездіяльність старшого виконавця ВПВР ДДВС МЮ України ОСОБА_3, яка полягає у не вчинені належних дій щодо:

- закінчення виконавчого провадження № 49927151;

- зняття арешту з всього майна ТОВ Аверс-Сіті, що накладений у виконавчому провадженні № 49927151 постановою від 08.05.2018;

- зняття арешту з коштів ТОВ Аверс-Сіті, що накладений постановою від 16.02.2016 у виконавчому проваджені №49927151.

Скаржник також просить суд зобовязати старшого виконавця ВПВР ДВС МЮ України ОСОБА_3:

- винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 49927151;

- зняти арешт з всього майна ТОВ Аверс-Сіті, який накладено у виконавчому провадженні № 49927151 постановою від 08.05.2018;

-зняти арешт з коштів ТОВ Аверс-Сіті, який накладено у виконавчому проваджені №49927151 постановою від 16.02.2016.

В обґрунтування заявлених вимог, скаржник зазначає, що наказ, виданий на виконання рішення у даній справі, виконано, однак, виконавче провадження державним виконавцем не закінчено та арешт з майна та рахунків не знято (т.3 а.с.2-7).

За результатами автоматичного розподілу, 09.07.2018 скарга передана на розгляд судді Господарського суду Київської області Ейвазовій А.Р. (т.3 а.с.1).

Ухвалою від 10.07.2018 вказану скаргу прийнято до розгляду, призначено розгляд скарги на 18.07.2018 та запропоновано ВПВР ДДВС МЮ України надати письмове пояснення по суті вимог скарги з наданням документів (в оригіналі або належним чином засвідченій копії), які підтверджують викладені у такому поясненні обставини (т.3 а.с.40-41).

Копія відповідної ухвали направлена ВПВР ДДВС МЮ України 11.07.2018; про розгляд скарги повідомлено також телефонограмою 11.07.2018 (т.3 а.с.42), разом з тим, пояснень по суті скарги не надійшло.

В судове засідання 18.07.2018 зявились представники стягувача та боржника; представник органу ДВС не зявився і про причини неявки не повідомив.

В силу ч.2 ст.342 ГПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зважаючи на те, що орган ДВС належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, однак представник такого органу не зявився без поважних причин, суд розглянув подану скаргу за відсутності такої особи.

В судовому засіданні 18.07.2018 представник скаржника боржника за наказом суду подану скаргу підтримав та просив її задовольнити, представник стягувача позивача у справі проти вимог скарги заперечив, вказуючи, що підстав для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту не має, оскільки рішення суду не виконано. При цьому, стягувач вказує на те, що поручитель Приватне акціонерне товариство Виробнича проектно-будівельна фірма Атлант сплатив грошові кошти в рахунок погашення іншої заборгованості скаржника, а не в рахунок виконання рішення у справі.

Заслухавши пояснення скаржника та стягувача, дослідивши зібрані у справі документи та матеріали, суд встановив наступні обставини.

Постановою Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі Ірпінський МВ ДВС ГТУЮ у Київській області) від 25.01.2016 відкрито виконавче провадження №49927151 щодо примусового виконання рішення суду у даній справі на підставі наказу господарського суду Київської області від 01.10.2015 (т.2 а.с.87).

Постановою Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 16.02.2016 в рамках виконавчого провадження №49927151 накладено арешт на кошти боржника (т.2 а.с.85).

Постановою Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 23.03.2018 вказане виконавче провадження передано до ВПВР ДДВС МЮ України (т.2 а.с.80), яке прийнято постановою 29.03.2018 (т.2 а.с.75-76), а також постановою від 29.03.2018 відповідне виконавче провадження та інші виконавчі провадження щодо боржника обєднані у зведене виконавче провадження №56079332 (т.3 а.с.78).

Постановою ВПВР ДДВС МЮ України від 08.05.2018 накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника в рамках виконавчого провадження №49927151 (т.2 а.с.58).

Також, судом встановлено, що 29.05.2017 між ПАТ Київобленерго (кредитор), Приватним акціонерним товариством Виробнича проектно-будівельна фірма Атлант (поручитель) та ТОВ Аверс-Сіті (боржник) укладено договір поруки від 29.05.2017 №20/2-197 (далі договір, т.3 а.с.12-13), за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником його обовязку за основним договором щодо оплати вартості спожитої активної електричної енергії, передбаченого основним договором договором про постачання електричної енергії від 01.06.2011 № 220046501, укладеного між кредитором та боржником.

При цьому, додатковою угодою від 05.06.2018, укладеною сторонами такого договору, внесено зміни до договору поруки, згідно якої викладено п.2.1. договору у новій редакції, відповідно до якої під основним договором розуміють договір про постачання електричної енергії №220046501 від 17.05.2011 (т.3 а.с.29).

Зобовязанням, що забезпечене порукою за цим договором, є заборгованість боржника перед кредитором, яка виникла внаслідок невиконання боржником умов основного договору щодо сплати за реактивні перетоки 2 000 000,00грн (п. 3 договору).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник згідно з основним договором та чинним законодавством.

Згідно з пп. 5.1, 5.2 договору поручитель зобовязується виконати за боржника обовязок останнього перед кредитором шляхом оплати заборгованості за реактивні перетоки у розмірі 2 000 000,00грн за основним договором: на поточний рахунок кредитора: п/р 7301 в ПАТ Альфа-Банк, МФО 300346, . За таким договором, поручитель зобовязується виконати зобовязання боржника, передбачені цим договором в порядку та строки, встановлені основним договором.

Додатком №1 до договору поруки сторонами такого договору погоджено графік виконання зобовязань поручителем: до 30.05.2017 333333,33грн; до 12.06.2017 333333,33грн; до 10.07.2017 333333,33грн; до 11.08.2017 333333,33грн; до 11.09.2017 333333,33грн; до 10.10.2017 333333,35грн (т.3 а.с.14).

За твердженням скаржника, на виконання умов зазначеного договору поруки поручителем - Приватним акціонерним товариством Виробнича проектно-будівельна фірма Атлант виконано зобовязання за основним договором перед кредитором ПАТ Київобленерго, у звязку з чим скаржник звернувся до органу ДВС з заявою від 04.07.2018 №1/04-07 про закінчення виконавчого провадження, долучивши до неї відповідні платіжні доручення, копії відповідного договору поруки та додаткової угоди, картку рахунку тощо, що вбачається з реєстру поданих документів, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні (т.3 а.с.11).

У поданій заяві скаржник просив на підставі ст.ст. 39, 40 Закону України Про виконавче провадження закінчити виконавче провадження №49927151, порушене на підставі наказу, виданого на виконання рішення у даній справі, та зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна і грошових коштів ТОВ Аверс-Сіті.

Вказана заява про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту, за твердженням скаржника, залишена органом ДВС без відповіді та виконання, що не спростовано органом ДВС шляхом подання документів на підтвердження зворотного, у звязку з чим він звернувся до суду з скаргою щодо бездіяльності при виконанні рішення у даній справі на підставі виданого наказу.

Подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 1291 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України; аналогічне положення на момент прийняття рішення та видачі на його виконання наказу визначалось ст.115 ГПК України у відповідній редакції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження», ст. 1 якого встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як визначено ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), чинного на момент звернення зі скаргою, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для здійснення заходів з виконання рішення суду, виконавець зобов'язаний, зокрема:

- здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

- розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Отже, під час виконання рішення суду виконавець здійснює заходи з примусового виконання рішення виключно у спосіб та у порядку, встановлені виконавчим документом і Законом.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до чч. 2, 3 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини; у випадках, передбачених пунктами 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Як визначено ч.1 ст.40 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 вказаного Закону, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

В силу ч. 5 ст. 13 Закону України Про виконавче провадження , постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Однак, доказів виконання рішення у даній справі у порядку та спосіб, визначений у виконавчому документі, боржник державному виконавцю не надав. При цьому, як вбачається з платіжних доручень, платником коштів за такими дорученнями є інша особа, що не стороною виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч.1 ст.15 Закону, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ; боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Окрім того, у призначенні платежу відповідних платіжних доручень не має посилань на рішення суду у даній справі, а вказано, що здійснюється оплата за реактивні перетоки за певний місяць 2017 року згідно графіку до договору поруки №20/2-197 від 29.05.2017 (т.3 а.с.16-28).

Отже, надані державному виконавцю документи не свідчать про виконання рішення суду у даній справі у порядку та спосіб, які ним визначені та особою, яка визначена боржником за виконавчим документом, на яку рішенням суду покладено обовязок щодо виконання рішення. При цьому, доказів заміни сторін у відповідному виконавчому провадженні не надано.

При цьому, позивачем (стягувачем) у даній справі заперечується факт того, що кошти, які сплачені відповідно до вказаних платіжних доручень Приватним акціонерним товариством Виробнича проектно-будівельна фірма Атлант, перераховані саме за рішення суду, на виконання якого видано наказ, за яким відкрито виконавче провадження №49927154.

Таким чином, між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо зарахування таких коштів в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду у даній справі.

Окрім того, відповідно до рішення суду, яке виконується на підставі наказу у відповідному виконавчому провадження, стягнуто не лише заборгованість за електричну енергію за договором №220046501 від 17.05.2011, але й пеня, 3% річних та судовий збір. При цьому, відповідно до вищевказаного договору поруки, забезпечувалось лише зобовязання за вказаним договором щодо сплати за реактивні перетоки.

В силу норм Закону України Про виконавче провадження державний виконавець позбавлений можливості перевіряти та давати оцінку розрахункам сторін, вирішити наявний між сторонами спір щодо призначення перерахованих грошових коштів та зобовязаний закрити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, який у даному випадку передбачає інший спосіб виконання та іншою особою, ніж та, що визначена у платіжних дорученнях.

Отже, не має підстав для висновку про те, що державним виконавцем порушено вимоги діючого законодавства, що регулює порядок та умови виконання рішення суду, та вчинено бездіяльність внаслідок не закінчення виконавчого провадження та не зняття арешту відповідно до поданої боржником заяви, у звязку з чим подана скарга є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Фактично, як вбачається з матеріалів поданої скарги та пояснень, наданих скаржником, він вважає, що наказ суду не підлягає виконанню, оскільки зобовязання, примусове виконання якого передбачає рішення у справі шляхом стягнення грошових коштів, і яке виникло відповідно до договору про постачання електричної енергії №220046501, припинено внаслідок його виконання іншою особою за боржника.

Між тим, визнання наказу, виданого на виконання рішення суду, таким, що не підлягає виконанню повністю або в частині внаслідок відсутності обовязку боржника повністю або частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою здійснюється судом на підставі розгляду заяви, поданої у відповідності з порядком, визначеним ст.328 ГПК України.

Під час розгляду відповідної заяви, суд встановлює чи є має місце факт припинення відповідного зобовязання внаслідок певних обставин на підставі доказів, що подаються сторонами.

У разі наявності підстав для задоволення такої заяви та визнання судом наказу таким, що не підлягає виконанню повністю, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження; у випадку визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині, виконання рішення здійснюється лише у відповідній частині.

Проте, такі вимоги не можуть бути розглянуті судом в рамках розгляду скаргу на дії державного виконавця.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 233-234, 342-343,344 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Аверс-Сіті на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2015, на підставі наказу Господарського суду Київської області від 01.10.2015 №911/1396/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складання її повного тексту у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст ухвали складено 20.07.2018.

Суддя А.Р. Ейвазова