РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року Справа №918/302/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І. Ю. , суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання - Рильнику Д.М.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (ордер серія КВ №417147 від 01.06.2018 року)

відповідача - ОСОБА_2 (ордер серія РН-275 №146 від 22.06.2018 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Галичина-Захід" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 11.05.2018 р. у справі №918/302/18 (суддя Бережнюк В.В.)

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Галичина-Захід"

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Традєкс"

про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 2 619 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 11.05.2018 р. у справі №918/302/18 відмовлено ТОВ "Галичина-Захід" у задоволенні заяви №133 від 03.05.2018 р. про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі судового наказу, виданого на виконання Постанови Верховного суду від 05.04.2018 р. у справі №914/1027/16; накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс", що знаходяться на всіх рахунках останнього у банківських установах у межах суми позову у розмірі 2 619 000 грн. та судових витрат у розмірі 39 285 грн.; накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" у межах суми позову у розмірі 2 619 000 грн. та судових витрат у розмірі 39 285 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява Товариства обмеженою відповідальністю "Галичина-Захід" про вжиття визначених заходів забезпечення позову, не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності невідкладного забезпечення позову.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргогю, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким забезпечити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Галичина-Захід" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 2 619 000,00 грн. шляхом зупинення стягнення на підставі судового наказу, виданого на виконання Постанови Верховного суду від 05.04.2018 року у справі №914/1027/16, накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс", у межах суми позову у розмірі 2 619 000 грн. та судових витрат у розмірі 39 285 грн., накласти арешт на майно відповідача, у межах суми позову у розмірі 2 619 000 грн. та судових витрат у розмірі 39 285 грн., судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ігнорування відповідачем законних вимог позивача щодо повернення безпідставно набутих коштів, а також відсутність підтвердження у відповідача майна достатнього для виконання можливого рішення суду у даній справі є достатнім і належним доказом загрози не виконання рішення суду.

А тому, позивач вважає, що оскаржувану ухвалу судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки її висновки не відповідають обставинам справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.06.2018 року поновлено строк на подання апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю "Галичина-Захід" та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Галичина-Захід" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 11.05.2018 р. у справі №918/302/18, призначено справу №918/302/18 до розгляду на 09 липня 2018 р.

25.06.2018 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ "Традєкс" просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "Галичина-Захід" без задоволення, а ухвалу господарського суду Рівненської області від 11.05.2018 р. у справі №918/302/18 без змін.

У зв'язку із перебуванням у відрядженні судді - члена колегії Павлюк І.Ю. та судді-члена колегії ОСОБА_3, судове засідання у справі №918/302/18 призначене на 09.07.2018 не відбулося.

Враховуючи, що відпали обставини, які унеможливили проведення судового засідання, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 року призначено справу №918/302/18 до розгляду на 18.07.2018 року.

В судове засідання 18.07.2018 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

Представник відповідача ТОВ "Традєкс" доводи апеляційної скарги заперечив, просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема про відмову у забезпеченні позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши відзив на апеляційну скаргу, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ "Галичина-Захід" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача ТОВ "Традєкс" про стягнення 2 619 000,00 грн. безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач сплатив на рахунок відповідача кошти в загальному розмірі 2 619 000,00 грн. за отриманий товар.

Однак, проведена оплата відбулася не на належний рахунок, і відповідно в подальшому була визнана такою, що не здійснена на виконання зобов'язання із оплати поставленого товару. Позивач вважає, що відповідач набув майно (грошові кошти) у даному випадку за рахунок позивача без належної правової підстави, тому зобов'язаний повернути для ТОВ "Галичина-Захід" таке майно (грошові кошти).

Одночасно із позовною заявою позивач подав заяву №133 від 03.05.2018 р. про забезпечення позову, у якій просить суд забезпечити позов ТОВ "Галичина-Захід" шляхом зупинення стягнення на підставі судового наказу, виданого на виконання Постанови Верховного суду від 05.04.2018 р. у справі №914/1027/16; накласти арешт на грошові кошти ТОВ "Традєкс", що знаходяться на всіх рахунках останнього у банківських установах у межах суми позову у розмірі 2 619 000 грн. та судових витрат у розмірі 39 285 грн.; накласти арешт на майно ТОВ "Традєкс" у межах суми позову у розмірі 2 619 000 грн. та судових витрат у розмірі 39 285 грн.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову в своїй заяві позивач зазначає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза умисного створення відсутності майна або грошових коштів у відповідача, що може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, місцевий господарський суд зазначив, що до вказаної заяви про забезпечення позову позивачем не надано жодного доказу, що відповідач володіє майном та коштами, на які позивач просить накласти арешт та умисно вживає заходи щодо спрямування коштів на інші потреби, ніж на розрахунок із позивачем і продає власне майно для ухилення від виконання судового рішення, та дійшов висновку, що доводи позивача є лише припущеннями про утруднення майбутнього виконання судового рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення виконання судового рішення.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.74 ГПК України. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обгрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З вище викладеного вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, заявник не зазначив, які докази вказують на наявність обставин, з якими пов'язується застосування заходів забезпечення позову, та у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення.

Заявник лише обмежився посиланнями те, що розмір статутного капіталу відповідача становить лише 1000 грн., що відповідач втратив можливість користуватися частиною коштів, а саме тими, які надійшли на рахунок у АТ Банк Фінанси та Кредит, що на думку позивача вказує на високу ймовірність того, що відповідач ухилятиметься від повернення позивачу коштів.

Також, заявником жодним чином не доведено як саме невжиття заходів забезпечення позову у справі №918/302/18 може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Слід зазначити, що саме лише посилання заявника на потенційне порушення прав позивача при виконанні майбутнього рішення суду не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову без надання при цьому належних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Так, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заявником не наведено жодних достатніх підстав, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Одночасно колегія суддів приймає до уваги заперечення відповідача, що вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову може перешкодити господарській діяльності відповідача (а.с. 37 - 39).

Окрім того, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що відповідач володіє достатньою кількістю обєктів нерухомості, вартість яких суттєво перевищує позовні вимоги у справі №918/302/18 (а.с.41 - 57).

Оцінюючи в сукупності матеріали справи, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Галичина-Захід" про забезпечення позову у справі №918/302/18 шляхом зупинення стягнення на підставі судового наказу, виданого на виконання постанови Верховного Суду від 05.04.2018 року у справі №914/1027/16, накладення арешту на грошові кошти, які перебувають на рахунках відповідача в межах суми позовних вимог 2 619 000,00 грн., накладення арешту на майно відповідача та заборони відповідачу відчужувати майно у межах суми позову у розмірі 2619000 грн. та судових витрат у розмірі 39 285 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали, а тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Галичина-Захід".

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Галичина-Захід" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 11.05.2018 р. у справі №918/302/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 11.05.2018 р. у справі №918/302/18 залишити без змін.

3. Справу №918/302/18 та матеріали оскарження ухвали від 17.05.2018 р. у справі №918/302/18 повернути до господарського суду Рівненської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "19" липня 2018 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Савченко Г.І.