ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2018 р. м. Київ Справа № 911/887/18

Розглянувши матеріали справи за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Березаньтепломережа»

прo стягнення 606 723,56 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Секретар судового засідання: Абраменко М.К.

За участю представників:

Позивача: ОСОБА_1

Відповідача: не зявився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (надалі - позивач) до Комунального підприємства «Березаньтепломережа» (надалі відповідач) прo стягнення 606 723,56 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.05.2018 року відкрито провадження у справі № 911/887/18, підготовче засідання призначено на 29.05.2018 року.

У звязку з лікарняним судді А.Ю. Кошика судове засідання, призначене на 29.05.2018 року не відбулося, ухвалою Господарського суду Київської області від 31.05.2018 року підготовче засідання у справі № 911/887/18 перенесено на 14.06.2018 року.

У підготовчому засіданні 14.06.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, у підготовче засідання 14.06.2018 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, письмовий відзив на позов не подав.

Ухвалою від 14.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.07.2018 року.

В судовому засіданні 10.07.2018 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судове засідання 10.07.2018 року відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, не зявився, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, уповноваженого представника не направив, відзиву на позов не надав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У звязку з чим, в судовому засіданні 10.07.2018 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 20.12.2010 року між Дочірньою компанією иі аз України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (Постачаньник) та КП «Березаньтепломережа» (Покупець) був укладений Договір на постачання природною газу №06/10-2514БО-17 (далі - Договір), згідно з умовами якого, позивач зобовязувався передати відповідачу протягом січня-квітня 2011 року природний газ, а відповідач повинен був прийняти та оплатити поставлений природний газ.

Позивач в позові зазначив та надав докази виконання своїх зобовязань за Договором шляхом передачі відповідачу протягом січня-квітня 2011 року природного газу, що підтверджено актами прийому-передачі природного газу.

Однак, відповідач свої зобов'язання з оплати отриманого газу своєчасно та в повному обсязі не виконав, розрахувався за отриманий природний газ частково.

У звязку з неналежним і неповним виконанням відповідачем зобовязань за Договором, позивач звертався за захистом свого порушеного права в судовому порядку за наслідками чого, рішенням Господарського суду Київської області від 08.10.2012 року у справі №21/099-12 стягнуто з відповідача 1 613 002,73 грн. основного боргу, пеню, інфляційні втрати, три відсотки річних та судовий збір.

Згідно ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України господарське зобовязання припиняється:виконанням,проведеним належним чином, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобовязання; у разі поєднання управненої та зобовязаної сторін в одній особі; за згодою сторін;через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 599-600 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отриманая передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Відповідно, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних, аж до повного виконання грошового зобовязання.

Таким чином, сума основного боргу підтверджена судовим рішенням у справі 21/099-12 складає 1613 002,73 грн. основного боргу.

Як зазначає позивач, в зв'язку з тим, що боржник продовжив порушувати зобовязання за договором з оплати основного боргу, підтвердженого рішенням суду у справі №21/099-12, позивач звернувся з позовом про стягнення інфляційних втрат на суму основного боргу за період з листопада 2012 року по квітень 2014 року та річних з 20.10.2012 року по 16.05.2014 року, відповідний спір розглядався у справі Господарського суду Київської області.

Оскільки, на момент подання позову у даній справі сума основного боргу, яка підтверджена рішення суду у справі № 21/099-12, не сплачена в повному обсязі та складає 1 285 098,18 грн. основного боргу, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три відсотки річних.

Зокрема, позивачем нараховано інфляційні втрати за квітень 2015 - березень 2018 року на суму несплаченої заборгованості 1 285 098,18 грн., що складає 490 959,10 грн., 3% річних нараховані позивачем за період з 27.04.2015 року по 27.04.2018 року на суму несплаченої заборгованості 1 285 098,18 грн., що складає 115 764,46 грн.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що інфляційні та річні нараховані на несплачену суму основного боргу 1 285 098,18 грн., яка встановлена рішенням суду у справі №21/099-12, за фактичний період прострочення виконання грошового зобовязання.

Таким чином, розрахунок інфляційних та річних відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, є арифметично вірним, відповідачем не заперечений та не спростований, тому вимоги про стягнення 490 959,10 грн. інфляційних та 115 764,46 грн. річних обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не запереченими та не спростованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача в повному обсязі в сумі 9 100,85 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю Світлозаводський завод «Скло» прo стягнення 1 746 917,06 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Березаньтепломережа» (07540, Київська обл., м. Березань, вул. Фрунзе, 20, код 20615577) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827) 490 959,10 грн. інфляційних, 115 764,46 грн. 3% річних та 9 100,85 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик