ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 904/66/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Грици Ю.І.,

секретар судового засідання Максимів Н.Б.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - головний юрисконсульт Відділу загальної судової роботи Юридичного департаменту (довіреність № 14-69 від 14.04.2017),

від відповідача 2 - ПрАТ "Прикарпаттяобленерго":

1) ОСОБА_2 - представник (довіреність № 229 від 11.05.2018),

2) ОСОБА_3 - представник (довіреність № 254 від 01.06.2018),

від відповідача 1 - ПАТ "Акцент-Банк": не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001)

до відповідача 1: Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" (вул. Батумська, 11, м. Дніпро, 49074)

до відповідача 2: Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76014)

про стягнення 441 540, 86 гривень, з яких: 6% річних в сумі 147 287, 67 грн. та інфляційні втрати в сумі 294 253,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

НАК "Нафтогаз України" (позивач) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПАТ "Акцент-Банк" (відповідач 1) та до ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" (відповідач 2) про солідарне стягнення коштів в сумі 441540,86 грн., зокрема, 6% річних в розмірі 147 287,67 грн. та інфляційних втрат в розмірі 294253,19 грн. за простим векселем №569.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2018 матеріали справи № 904/66/18 та додані до неї документи передано за підсудністю до Господарського суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 29.01.2018 (суддя Кавлак І.П.) відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.02.2018. Ухвалою суду від 20.02.2018 підготовче засідання відкладено на 20.03.2018. Ухвалою від 20.03.2018 закрито підготовче провадження; розгляд справи по суті призначено на 29.03.2018. За наслідками судового засідання 29.03.2018, у зв'язку із неявкою представників сторін, розгляд справи відкладено на 26.04.2018.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Івано-Франківської області №8 від 16.04.2018, у зв'язку із перебуванням судді Кавлак І.П. у відпустці, що унеможливлює розгляд справи суддею більше чотирнадцяти днів і може перешкодити розгляду справи у встановлені строки, проведено повторний автоматизований розподіл справи 904/66/18, згідно якого, головуючим суддею у даній справі обрано суддю Грицу Ю.І.

В силу приписів ст. 32 ГПК України, враховуючи зміну складу суду, з метою повного, всебічного та об'єктивного вирішення спору, 26.04.2018 суд прийшов до висновку про те, що слід повторно провести підготовче засідання.

Ухвалою суду від 26.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.05.2018. Ухвалою суду від 24.05.2018 відкладено розгляд справи на 05.07.2018.

Позовні вимоги заявником обґрунтовано тим, що в зв'язку з несплатою відповідачем 2 вимог по векселю №569 у строк, що настав 18.04.2018, позивачем заявлено позов до відповідачів про солідарне стягнення нарахованих 6% річних та інфляційних втрат по векселю.

15.02.2018 від відповідача 2 до суду надійшов відзив (вх.№2666/18 від 15.02.2018) на позовну заяву, зазначено, що у зв'язку з непред'явленням векселя у місті, в якому повинен бути здійснений платіж, ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" (векселедавець) не мало можливості перевірити наявність у позивача оригіналу простого векселя, тобто позивачем порушено приписи вексельного законодавства. Крім того, відповідачем 2 зазначено, що з огляду на те, що позивачем не надано доказів належного пред'явлення векселя до платежу, то у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення суми 6% річних. Також відповідачем 2 зазначено, що оскільки спірні правовідносини сторін у даній справі врегульовані вексельним законодавством то ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат застосування не підлягає. На підставі наведеного ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" просить відмовити в задоволенні позову до обох відповідачів.

19.02.2018 від відповідача 1 до суду надійшов відзив (вх.№2822/18 від 19.02.2018) на позовну заяву, в якому зазначено, що спірний вексель був індосований із застереженням "Без обороту на мене", а новий векселедержатель (позивач) погодився прийняти вексель за наявності такого застереження. При цьому, зазначено, що зробивши таке застереження індосант звільнив себе від відповідальності у разі несплати за цим векселем основним боржником - векселедавцем. На підставі вказаного, відповідач 1 просив відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог до нього.

01.03.2018 від позивача надійшла відповідь (вх.№3490/18 від 01.03.2018) на відзив, де зазначено, що оскільки строк пред'явлення за векселем мав настати не раніше 01.01.2015 чим по суті позивач і скористався при зверненні до відповідача по оплаті за векселем, а тому розрахунок початку перебігу заборгованості, який починається з наступного дня після кінцевої дати по оплаті за векселем - 18.04.2015, яка була визначена позивачем є вірним та обґрунтованим.

19.03.2018 відповідачем 2 подано до суду заперечення (вх.№4408/18 від 19.03.2018) на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких зазначено, що оскільки пред'явлення векселя до платежу, що є необхідною умовою одержання за ним платежу, не було вчинено, протест у неплатежі не був здійснений, нарахування відсотків повинно бути розпочате із дня набрання рішенням суду у справі 904/9102/15 законної сили до дня фактичної оплати. Оскільки рішення у справі 904/9102/15 набрало законної сили 06.03.2018, а відповідачем вексель оплачено повністю 03.03.2018, то підстави для нарахування відсотків відсутні. При цьому, зазначає, що вексельним законодавством не передбачено покладання на особу, зобов'язану за векселем, інших платежів, зокрема, збитків від інфляції та 3%річних. Враховуючи наведене, відповідач 2 просить відмовити в задоволенні позову до ПАТ "Акцент-Банк" та до ПрАТ "Прикарпаттяобленерго".

В судовому засіданні 05.07.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити.

Представники відповідача 2 (ПрАТ "Прикарпаттяобленерго") в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Представники відповідача 1 (ПАТ "Акцент-Банк") в судове засідання 05.07.2018 не з'явилися. Однак, 10.04.2018 від відповідача 1 надійшло клопотання (вх.№5581/18 від 10.04.2018), в якому просить розглядати справу за відсутності його представника.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані суду докази та дослідивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. При цьому, судом враховане наступне:

відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (надалі "Уніфікований закон", з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930 року), а також Законами України від 05.04.2001 №2374-ІІІ "Про обіг векселів в Україні" (стаття 2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), від 23.02.2006 №3480-ІV "Про цінні папери та фондовий ринок", від 06.07.1999 № 826-ХІV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 №827-ХІV "Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 № 828-ХІV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів" у редакції, чинній на відповідний момент.

Звертаючись з позовом заявник зазначав, що НАК "Нафтогаз України" (позивач) є законним держателем векселя №569 на суму 1000000 грн., випущеного 04.05.2000 року ВАТ "Прикарпаттяобленерго" (відповідач 2), зі строком платежу "по предявленню, але не раніше 01 січня 2015 року". За даним векселем відповідач 2 зобовязався заплатити проти цього векселя ПАТ "Акцент-Банк" (відповідач 1). У подальшому на звороті векселя був проставлений бланковий індосамент на предявника "Платити наказу:____без обороту на мене". Строк платежу за векселем настав 18.04.2015 року. Однак, як випливає з пояснень представника позивача до цього часу відповідачем-2 борг за векселем не погашений. Тому, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, пунктом 2 ст. 48 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі відповідачі зобовязані сплатити 6 % річних, що становить 147287,67 грн. та суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів 294253,19 грн. (інфляційних втрат). Позивачем зазначено, що відповідно до ст. 43 та ст. 47 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі відповідач 1 та відповідач 2 є зобовязаними особами перед позивачем.

В обґрунтування своїх заперечень, відповідачем 2 зазначено, що статтею 75 Розділу ІІ Уніфікованого закону передбачені необхідні реквізити, які повинен мати простий вексель, зокрема, зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж. У простому векселі прямо визначено "підлягає сплаті в м. Київ". Простий вексель не був пред'явлений векселедавцю відповідачу 2 у місті платежу. Враховуючи п. 1 Постанови Пленуму Пленуму Верховного суду України від 08.06.2007 № 5, вимоги ст. 34 Уніфікованого закону мають переважну дію над нормами ст. 560 ЦК України, таким чином векселедержатель зобовязаний предявити до оплати, в тому числі оригінал векселя, а не лише направити лист № 26-2586/1.2-15 від 09.04.2015 із вимогою оплатити по векселю. Позивачем не було вжито можливих заходів для пред'явлення векселя для платежу відповідачу, у подальшому позивач не предявив оригіналу векселя, а так само і не вчинив протест зазначених векселів, чим позбавив відповідача можливості пересвідчитись у тому, що позивач є законним векселедержателем оригіналів векселів та засвідчити на оригіналі векселя виконання ним свого обовязку щодо оплати.

Так, дійсно судом встановлено, що ВАТ "Прикарпаттяобленерго" емітовано простий вексель № 567 на суму 1 000 000 грн. зі строком платежу "по предявленню, але не раніше 01 січня 2015 року". За даним векселем ВАТ "Прикарпаттяобленерго", правонаступником якого є ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" (відповідач 2), зобовязався заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку, правонаступником якого є ПАТ "Акцент-Банк" (відповідач 1). Позивач є держателем простого векселя № 569 від 04.05.2000.

Слід зазначити те, що із спірного векселя вбачається й те, що він був індосований із застереженням "Без обороту на мене", а новий векселедержатель (позивач) погодився прийняти вексель за наявності такого застереження. Зробивши таке застереження, індосант (відповідач 1) звільнив себе від відповідальності у разі несплати за цим векселем основним боржником векселедавцем простого векселя (відповідач 2). При цьому, відповідно до резолютивної частини рішення від 09.02.2018 у справі № 904/9102/15, в частині позовних вимог до ПАТ "Акцент-Банк" господарським судом Дніпропетровської області відмовлено, а відповідач 2 визнаний належним платником за векселем № 569.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог відносно відповідача 1 ПАТ "Акцент Банк". Водночас слід зазначити, що стягнення 6 % річних та інфляційних втрат не належало до предмета спору у справі №904/9102/15, що розглядалась господарським судом Дніпропетровської області.

Згідно приписів статті 4 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, підписаної в Женеві 7 червня 1930 року, дія зобов'язань акцептанта за переказним векселем або векселедавця простого векселя визначається за законом місця, в якому ці документи підлягають оплаті. Дія підписів інших осіб, які зобов'язані за переказним або простим векселем, визначається за законом країни, в якій знаходиться місце, де були поставлені підписи.

Строк нарахування відсотків на підставі ст. 48 Уніфікованого закону починається з дня, наступного за тим, який визначено для здійснення платежу, і припиняється в день, коли векселедержатель фактично отримав платіж від особи.

Оскільки предявлення векселя до платежу, що є необхідною умовою одержання за ним платежу, не було вчинено, протест у неплатежі не був здійснений, нарахування відсотків повинно бути розпочате із дня набрання рішенням суду у справі № 904/9102/15 законної сили до дня фактичної оплати. Оскільки, відповідачем 2 вексель оплачений повністю 03.03.2018, підстави для нарахування відсотків відсутні.

Згідно зі ст. 77 Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" встановлено, що вексельні правочини (зокрема, щодо видачі, акцептування (в тому числі в порядку посередництва), індосування, авалювання та оплати векселя) регулюються не тільки нормами спеціального вексельного законодавства, а й загальними нормами цивільного законодавства про угоди та зобов'язання (статті 202 - 211, 215 - 236, 509 - 609 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)). Тому за відсутності спеціальних норм у вексельному законодавстві до вексельних правочинів застосовуються загальні норми ЦК з урахуванням їх особливостей.

Стаття 5 Уніфікованого закону передбачає, що у переказному векселі, який підлягає оплаті відразу після пред'явлення або у визначений строк після пред'явлення, трасант може обумовити, що на суму, яка підлягає оплаті, будуть нараховуватися відсотки. У будь-якому іншому переказному векселі така умова вважається ненаписаною. Відсоткова ставка повинна бути вказана у векселі; при відсутності такої вказівки умова вважається ненаписаною. Відсотки нараховуються з дати складання переказного векселя, якщо не зазначено іншої дати.

Положеннями статті 48 Уніфікованого закону визначено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу: 1 суму неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; 2. відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; 3. витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати.

Таким чином, у пунктах 1 та 2 ст. 48 Уніфікованого закону передбачені різні відсотки, а саме:

- у п. 1 йдеться про відсотки, які можуть бути визначені векселедавцем у векселі відповідно до ст. 5 Уніфікованого закону, та які мають обчислюватись з дати складання векселя;

- у п. 2 передбачені відсотки, які нараховуються відповідно до прямої вказівки та в розмірі, визначеному Уніфікованим законом, від дня строку платежу, тобто у разі, коли векселедавець не здійснив оплату векселя у встановлений строк.

З огляду на положення статті 48 Уніфікованого закону, векселедержатель може вимагати від особи, до якої пред'явив позов, сплати відсотків, нарахованих на вексельну суму. Нарахування здійснюється з дня, наступного за тим, який визначено для здійснення платежу, і припиняється в день, коли векселедержатель фактично отримав платіж від особи, до якої пред'явив позов, чи від іншої зобов'язаної за векселем особи, незалежно від того, чи було раніше ухвалено судове рішення про стягнення цих сум.

Листом від 09.04.2015 № 26-2586/1.2-15 відповідача 2 було повідомлено, що вексель №569, емітований ВАТ "Прикарпаттяобленерго", знаходиться у власності позивача, у звязку з чим запропоновано оплатити вказаний цінний папір у строк до 12-00 години 17 квітня 2015 року. При цьому, відповідача 2 попереджено, що у разі несплати векселів по ним буде вчинено протест у несплаті. Направлення вказаного листа на адресу відповідача 2 підтверджується, долученими до матеріалів справи, фіскальним чеком підприємства звязку від 10.04.2015 та описом вкладення у цінний лист з відміткою підприємства звязку.

При дослідженні судом зазначеного вище документу та опису вкладення у цінний лист з повідомленням про вручення судом встановлено, що зазначений лист було надіслано із додатками, а саме із копіями простих векселів, у тому числі простого векселя №569.

Відповідно до ст. 75 Уніфікованого закону простий вексель містить: назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; зазначення строку платежу; зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; зазначення дати і місця складання простого векселя; підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

За приписами норм ст. 34 Уніфікованого Закону переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати.

Пунктами 16, 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" встановлено, що простий або акцептований переказний вексель строком платежу "за пред'явленням" підлягає оплаті в день його належного пред'явлення до платежу; держатель такого векселя повинен пред'явити його до платежу протягом одного року від дати складення, якщо векселедавець не скоротив або не встановив більш тривалий строк; зазначені строки можуть бути скорочені індосантами (ст. 34 Уніфікованого закону); строк для пред'явлення відраховується з дати складання векселя; якщо у векселі строком "за пред'явленням" вказано, що він не може бути пред'явлений до платежу раніше визначеної дати, строк для його пред'явлення до платежу відраховується з цієї дати.

Вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Вимога про платіж, пред'явлена не в місці, визначеному у векселі за викладеними вище правилами, не є пред'явленою належними чином.

Отже, виникнення зобов'язань боржника за емітованими векселями чинне законодавство пов'язує саме з моментом їх пред'явлення до платежу не раніше зазначеної у векселі дати. Таким чином, строк для пред'явлення простого векселя №569 відраховується починаючи з 02.01.2015.

Окрім того, простий або акцептований переказний вексель строком платежу за предявленням підлягає оплаті в день його належного предявлення до платежу у визначеному у векселі місці платежу.

Відповідно до приписів статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76 та ст. 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, лист позивача від 09.04.2015 №26-2586/1.2-15 засвідчує факт направлення на юридичну адресу відповідача 2 копії простого векселя №569.

Таким чином, вексель у встановленому законодавством порядку не предявлявся до оплати.

Інших доказів, які б засвідчили предявлення оригіналу векселя до оплати у встановленому місці та у визначений строк, вчинення протесту векселя нотаріусом, доказів ухилення відповідача 2 від пред'явлення для огляду голові правління або іншим повноваженим представникам оригіналу векселя, не представлено.

Згідно абзаців 4, 5 пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 08.06.2007 №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" прямий боржник за векселем зобов'язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред'явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред'явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів, у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його пред'явлення до платежу, а також документів, виданих боржником.

Кредитор, який не спростував заперечення прямого боржника про відсутність належного предявлення векселя до платежу, вважається таким, що прострочив. До такого кредитора застосовуються наслідки, передбачені ст. 613 ЦК.

За наведених обставин та правових норм суд дійшов висновку про те, що позивачем не спростовано доводів відповідача 2, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Як вбачається із тексту рішення суду у справі № 904/9102/15 дата складання повного судового рішення 14.02.2018. З врахуванням приписів статей 241, 256 ГПК України, рішення суду у справі № 904/9102/15 набрало законної сили 07.03.2018. Як встановлено судом та не заперечується позивачем, рішення суду виконане повністю. Станом на 03.03.2018 відповідачем 2 вексель оплачений повністю.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення відсотків є безпідставними.

Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення 294 253,19 грн. інфляційних втрат за період прострочення з 18.04.2015 по 30.09.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

Тобто, Уніфікованим законом не передбачено покладення на особу, зобовязану за векселем, інших платежів, зокрема таких, як збитки від інфляції.

Слід зазначити те, що у разі, якщо спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання за рішенням суду, відсутні підстави для застосування до таких правовідносин частини другої статті 625 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 03.10.2011 у справі №3-91гс11 (справа №45/211).

Отже, оскільки спірні правовідносин щодо стягнення заборгованості за спірним векселем врегульовані вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних нарахувань у разі прострочення виконання вексельного зобовязання, то відсутні підстави для застосування статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи всі обставини справи, докази, які надані учасниками процесу та долучені судом до матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не обґрунтовані, не підтверджуються матеріалами справи, нормами законодавства України, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 129 Конституції України, ст. ст. 13, 32, 73, 74, 76, 77, 123, 129, 232-233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Грица Ю.І.

Повне судове рішення складено 13.07.2018.