РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.07.2018Справа № 910/3468/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Публічне акціонерне товариство "Київенерго"

до Житлово-будівельний кооператив "Автомобіль"

про стягнення 645 773,34 грн.

За участю представників учасників справи:

від позивача: Півень Д.О. (за дов.);

від відповідача: Матвієнко О.С. (за дов. від 05.04.2018);

Пилипчук Г.О. (голова правління ).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (далі - позивач) подало до господарського суду міста Києва позовну заяву до Житлово-будівельний кооператив "Автомобіль" (далі - відповідач) про стягнення 953 458, 47 грн., в тому числі 735 163, 04 грн. основного боргу, 175 617, 71 грн. інфляційних втрат, 42 677, 72 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8373006 від 01.05.2001 року на виконання умов якого позивач поставив відповідачу теплову енергію, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим, за останнім за період з 01.07.2015 року по 01.03.2018 року рахується заборгованість за використану теплову енергію в сумі 735 163,04 грн. основного боргу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3468/18. Постановлено здійснювати розгляд справи № 910/3468/18 у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.04.2018.

20.04.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у зв'язку з відсутністю, на його думку, заборгованості відповідача перед позивачем за спожиту у липні 2015 року - лютому 2018 року теплову енергію за Договором № 8373006 від 01.05.2001 року, та зважаючи на те, що прострочення оплати виникли не з вини відповідача, а розпорядника бюджетних коштів - Київської міської ради, яка несвоєчасно перераховувала позивачу кошти по наданим населенню субсидіям. Крім того, відповідач зазначає, що під час визначення зобов'язань відповідача з оплати за спожиту теплову енергію за липень 2015 року - червень 2016 року позивачем застосовувався тариф 531,10 грн./Гкал без ПДВ, який був встановлений, визнаною нечинною постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» № 613 від 03.03.2015 року. Застосування позивачем нечинного тарифу 531,10 грн./Гкал без ПДВ замість тарифу 295,17 грн./Гкал. без ПДВ призвело до безпідставного нарахування відповідачу грошових зобов'язань за період з липня 2015 року по червень 2016 року , в результаті чого виникла переплата за спожиту теплову енергію.

Представник позивача у судове засідання 26.04. 2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києві від 26.04.2018 по справі № 910/3468/18 підготовче засідання відкладено на 10.05.2018 року.

10.05.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог. Відповідно до поданої заяви позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2016 року по 01.03.2018 року в розмірі 645 773,34 грн., в тому числі 525 720,61 грн. основного боргу, 33 114,59 грн. пені, 17 098,78 грн. 3 % річних, 69 839,36 грн. інфляційних втрат.

10.05.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 10.05.2018 представник позивача підтримав заяву про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог.

Представник відповідача у підготовчому засіданні заперечив проти задоволення заяви про зміну предмету позову.

Суд відклав розгляд заяви позивача про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог до встановлення фактичних обставин справи.

У підготовчому засіданні 10.05.2018 року судом оголошено перерву до 24.05.2018 року.

21.05.2018 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява про залучення до участі у справі третіх осіб - Житлово - будівельного кооперативу "Поліграфіст" та Житлово - будівельного кооперативу "ЕКОНОМІСТ - 72 ".

Представник позивача у судове засідання 24.05. 2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 24.05.2018 підтримав заяву про залучення до участі у справі третіх осіб.

В підготовчому засіданні 24.05.2018 року судом прийнято до розгляду подану позивачем 10.05.2018 року заяву № 21/1/3052 від 07.05.2018 про зміну предмета позову та зменшення розміру позовних вимог, відповідно має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.05.2018 продовжено строк підготовчого провадження, підготовче засідання по справі № 910/3468/18 відкладено на 13.06.2018 року.

06.06.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали.

08.06.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли заперечення на відзив.

08.06.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог.

12.06.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли заперечення.

Під час підготовчого засідання 13.06.2018 року судом проведено відповідні дії, які передбачені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України та з'ясовано думку представників сторін щодо початку розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/3468/18 до судового розгляду по суті на 04.07.2018 року.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 04.07.2018 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.07.2018 року проти позову заперечив.

В судовому засіданні 04.07.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.05.2001 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яка в подальшому змінила найменування на Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (енергопостачальна організація) та Житлово-будівельним кооперативом "Автомобіль" (абонент) укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8373006 (далі - Договір).

В пункті 1.1 Договору сторони узгодили, що предметом цього Договору є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах передбачених цим Договором.

Відповідно до пункту 2.1 Договору при виконанні умов цього Договору, а також, при вирішенні всіх питань, що необумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору, енергопостачальна організація зобов'язалася постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком № 1 до цього Договору.

Відповідно до пункту 2.3.2 Договору абонент зобов'язався виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку № 4 до Договору.

Згідно з пунктом 8.4. Договору останній вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Відповідно до п.2 Додатку 4 до Договору відповідач зобов'язаний щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримувати табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки повернути).

Позивач зазначає, що відповідач умови Договору належним чином не виконав, внаслідок чого за період з 01.10.2016 року по 01.03.2018 року виникла заборгованість за використану теплову енергію у розмірі 525 720, 61 грн., що підтверджується відомостями обліку споживання теплової енергії, обліковими картками (табуляграмами) та довідкою про надходження коштів за спожиту відповідачем теплову енергію.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений сторонами договір є договором енергопостачання, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Позивач на виконання умов договору поставив відповідачу, а останній отримав теплову енергію за період з 01.10.2016 року по 01.03.2018 року на загальну суму 525 720, 61 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи і дослідженими судом відомостями обліку споживання теплової енергії, обліковими картками (табуляграмами).

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо постачання теплової енергії у гарячій воді.

Натомість, відповідач свої обов'язки за договором щодо своєчасної та повної сплати вартості спожитої теплової енергії у гарячій воді належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 525 720, 61 грн.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відтак, враховуючи, що факт виконання позивачем взятих на себе за договором зобов'язань по поставці теплової енергії у гарячій воді та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань по оплаті спожитої теплової енергії доведений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 525 720, 61 грн. основного боргу, який підтверджений матеріалами справи.

Твердження відповідача стосовно застосування позивачем нечинного тарифу за період липень 2015 року - червень 2016 року не беруться судом до уваги, оскільки предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за період з 01.10.2016 року по 01.03.2018 року.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 33 114,59 грн. пені, 17 098,78 грн. 3 % річних, 69 839,36 грн. інфляційних втрат.

Так, відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.5. Додатку № 4 до Договору у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду, енергопостачальна організація нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За результатом перевірки наданого позивачем розрахунку 3% та інфляційних втрат, останні є арифметично вірними та відповідають фактичним обставинам справи.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Житлово-будівельний кооператив "Автомобіль" про стягнення 525 720, 61 грн. основного боргу, 33 114, 59 грн. пені, 17 098, 78 грн. 3 % річних, 69 839, 36 грн. інфляційних втрат є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Автомобіль" (04201, м. Київ, вулиця Полярна, будинок 3, ідентифікаційний код 22885016) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (04050, м. Київ, вулиця Мельникова, будинок 31, ідентифікаційний код 00131305) 525 720 (п'ятсот двадцять п'ять тисяч сімсот двадцять) грн. 61 коп. основного боргу, 33 114 (тридцять три тисячі сто чотирнадцять) грн. 59 коп. пені, 17 098 (сімнадцять тисяч дев'яносто вісім) грн. 78 коп. 3 % річних, 69 839 (шістдесят дев'ять тисяч вісімсот тридцять дев'ять) грн. 36 коп. інфляційних втрат, 9 686 (дев'ять тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. 60 коп. судового збору.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству "Київенерго" (04050, м. Київ, вулиця Мельникова, будинок 31, ідентифікаційний код 00131305) з Державного бюджету України суму зайво сплаченого судового збору у розмірі 4 615 (чотири тисячі шістсот п'ятнадцять) грн. 28 коп., перерахованого платіжним дорученням № від 27.09.2017 року, оригінал якого залишено в матеріалах справи.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 23.07.2018.

Суддя М.Є. Літвінова