ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року Справа № 923/175/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А. при секретарі судового засідання Борхаленко О.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - уповн. предст., дов. від 04.01.2018р.

від відповідача: ОСОБА_2 - уповн. предст., дов. від 07.05.2018р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Антимонопольного комітету України, м.Київ

до відповідача: Акціонерного товариства "Херсонобленерго", м.Херсон

про стягнення 380 000грн.,

Описова частина рішення: Провадження у справі відкрито за позовною заявою Антимонопольного комітету України про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» (надалі по тексту рішення - ПрАТ «ЕК «Херсонобленерго») пені у розмірі 380000грн. (за період з 15.03.2012р. по 03.04.2012р. та з 26.05.2016р. по 27.02.2018р.) у зв'язку з невиконанням ПрАТ «ЕК «Херсонобленерго» рішення позивача від 20.12.2011р. №7-р/тк та простроченням сплати штрафу, накладеного означеним рішенням позивача.

У відзиві, отриманому судом 10.04.2018р., відповідач проти позовних вимог заперечував, вказуючи, що нарахування пені у період з 26.05.2016р. до 27.02.2018р. здійснено позивачем в порушення норм абз.2 ч.5 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки нарахування пені повинно було бути припинено з моменту прийняття господарським судом рішення про стягнення штрафу, а саме з 07.05.2011р., а тому вимоги про стягнення пені в означений період на думку відповідача є необґрунтованими.

Відповідач також зазначає про сплив строк позовної давності для стягнення пені у судовому порядку, який за твердженнями відповідача, складає один рік відповідно до ст.258 Цивільного кодекс України (надалі по тексту рішення - ЦК України).

Крім того, відповідачем зазначено про надання розстрочки виконання рішення суду, яким постановлено до стягнення з нього штрафу, пеня за невиконання якого заявлена до стягнення у цій справі, протягом січня-червня 2018р.

17.04.2018р. в судовому засіданні оголошувалась перерва до 10год. 00хв. 22.05.2018р. з метою надання часу для подання позивачем відповіді на відзив.

18.05.2018р. (вх.№4755/18) та 21.05.2018р. (вх.№4820/18) судом отримано уточнення до позовної заяви.

В означених уточненнях позивачем було змінено період за який заявлено стягнення пені. Так позивач зазначив, що період нарахування пені заявленої до стягнення за прострочення сплати штрафу з 15.03.2012р. по 07.05.2012р. включно.

Позивач також зазначив, що посилання відповідача на пропущення строку позовної давності є помилковими, оскільки відносини сторін у цій справі не є цивільно-правовими у розумінні ст.1 ЦК України, а тому й позовна давність як інститут саме цивільного права до цих відносин не застосовується.

Ухвалою суду від 22.05.2018р. було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до 20.06.2018р.

В підготовчому засіданні 12.06.2018р. оголошувалась перерва до 12год.30хв. 19.06.2018р.

18.06.2018р. від представника відповідача надійшли заперечення на уточнення до позовної заяви.

В означених запереченнях відповідач наводить практику Європейського суду з прав людини щодо позовної давності, у контексті якої, а також з урахуванням норм ЦК України зазначає на пропуску позивачем строку позовної давності

В означених запереченнях відповідач також просив суд у звязку зі зміною назви ПрАТ «ЕК «Херсонобленерго» на Акціонерне товариство «Херсонобленерго» змінити найменування відповідача.

Ухвалою суду від 19.06.2018р. було змінено найменування відповідача на Акціонерне товариство «Херсонобленерго» (надалі по тексту рішення АТ «Херсонобленерго»). Цією ж ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито, а розгляд справи по суті було призначено в судовому засіданні на 19.07.2018р.

Позивач в судовому засіданні 19.07.2018р. підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволені.

Відповідач в судовому засіданні 19.07.2018р. наполягав на застосуванні строку позовної давності до заявлених позивачем вимог та у звязку з чим просив у позові відмовити.

На підставі ст. 240 ГПК України в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

Рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.12.2011р. №7-р/тк встановлено, що Публічне акціонерне товариство «ЕК «Херсонобленерго» (новим найменуванням якого відповідно до ст.1 Статуту є ПрАТ «ЕК «Херсонобленерго», а в свою чергу новим найменуванням якого є АТ «Херсонобленерго») вчинило порушення, передбачене п.2 ст. 50, ч.1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку. За порушення законодавства про захист економічної конкуренції означеним рішенням на позивача накладено штраф у розмірі 500000грн.

Відповідно до ч.3 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 07.05.2012р. по справі №5024/391/2012, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.12.2017р. встановлено, що відповідач отримав копію рішення позивача 27.12.2011р., а встановлений ч. 2 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строк для сплати штрафу закінчився 27.02.2012р.

Згідно з ч.8 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Доказів оплати штрафу у встановлений строк позивач не отримав, що також встановлено рішенням господарського суду Херсонської області від 07.05.2012р. по справі №5024/391/2012, яке постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.12.2017р. залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст.75 господарського процесуального кодексу України (надалі по тексту рішення ГПК України), обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи означену норму ГПК України, є встановленим та не потребує доказування факт отримання 27.12.2011р. відповідачем рішення позивача від 20.12.2011р. №7-р/тк.

Враховуючи несплату відповідачем штрафу в строк, передбачений статтею 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», позивач звернувся до господарського суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 380000грн. пені., яка з урахуванням уточнень до позовної заяви, нарахована з 15.03.2012р. по 07.05.2012р.

Рішення позивача № 7-р/тк від 20.12.2011р. у встановленому законом порядку недійсним не визнано, є чинним і підлягає обов'язковому виконанню.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог Антимонопольного комітету Україне щодо стягнення з відповідача суми пені.

Відповідно до приписів ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень, є обов'язковими до виконання.

Як зазначалося вище, особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Відповідно до ч.5 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

У разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку. (ч.7ст. 56 Закону України Про захист економічної конкуренції).

Суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету України.

Як вбачається, позивачем нараховано пеню (з урахуванням уточнень до позовної заяви) за період з 15.03.2012р. по 07.05.2012р. включно (1162 дні прострочення сплати шрафу ) у розмірі 405000грн. (7500 грн. (розмір пені за один день прострочення сплати шрафу, розрахований у 1,5% від суми штрафу 500000грн.) х 54 дні).

Відповідно до ч.5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету.

Враховуючи означену норму, та те, що рішенням господарського суду Херсонської області від 07.05.2012р. по справі №5024/391/2012 з відповідача за період з 28.02.2012р. по 14.03.2012р. стягнуто 120000грн., позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 380000грн. (50000грн. (максимально можливий розмір пені відповідно до ст.56 ЗУ «Про захист економічної конкуренції») - 120000грн. стягнутих за рішенням суду = 380000грн.).

Нарахування та стягнення пені, передбаченої частиною п'ятою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», має обов'язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв'язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій в розумінні статей 238, 239, 249 ГК України, які застосовуються саме на підставі рішення уповноваженого на це органу. Тому під час таких нарахування та стягнення не застосовуються строки, про які йдеться у статті 250 названого Кодексу.

В той же час, позивачем у відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування строків позовної давності в один рік, встановленого п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Позовна давність є інститутом виключно цивільного права, і її застосування здійснюється на підставі відповідних норм Цивільного кодексу України до тих відносин, що регулюються цивільним законодавством, тоді як спірні правовідносини не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобовязання та не є заходами, спрямованими на забезпечення виконання цих зобовязань, тому не належать до цивільних правовідносин у розумінні статті 1 Цивільного Кодексу України.

Відносини, пов`язані із притягненням до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом накладення штрафів та їх стягнення у судовому порядку органами Антимонопольного комітету України, не є господарськими (або цивільними) відносинами, оскільки в даному випадку орган Антимонопольного комітету України не виступає як суб`єкт господарсько-правових (або цивільно-правових) відносин, а реалізує повноваження, встановлені законодавством про захист економічної конкуренції.

Стаття 3 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначає, що законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів. Особливості застосування законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема щодо певних галузей промисловості, можуть бути встановлені виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, цивільне законодавство не є складовою законодавства про захист економічної конкуренції, відносини сторін у цій справі не є цивільно-правовими у розумінні статті 1 Цивільного кодексу України, а тому й позовна давність як інститут саме цивільного права до цих відносин не застосовується.

Про це зазначено і в абзаці третьому пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства».

Враховуючи вище викладене відсутні підстави застосування строку позовної давності передбаченого нормами ЦК України до заявлених вимог Антимонопольного комітету України про стягнення пені, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.17 Закону Укераїни «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, у рішенні Євпропейського суду з прав людини «Проніна про України» суд нагадує, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Враховуючи означене, викладені судом аргументи щодо підстав задоволення позовних вимог та не застосування строку позовної давності, виключають необхідність додаткового обґрунтування не прийняття доводів відповідача.

Згідно з ч.4 ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Судові витрати по сплаті судового збору по справі у розмірі 5212грн. покладаються на відповідача з урахуванням ст.129 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 5212грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ст. 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонобленерго» (73003, м.Херсон, вул. Пестеля,5 код ЄДР 05396638) в доход Державного бюджету пеню у розмірі 380000грн.

4. Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонобленерго» (73003, м.Херсон, вул. Пестеля,5 код ЄДР 05396638) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м.Київ, вул.Митрополита Василя Липківського,45, код ЄДР 00032767) 5700грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 20.07.2018р.

Суддя Н.А. Павленко