КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2018 р. Справа№ 911/3467/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 17.07.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Журавлиське»

на рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2017 (повний текст рішення складено 18.12.2017)

у справі №911/3467/17 (суддя Ейвазова А.Р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Журавлиське»

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2

про визнання недійсним та скасування наказу

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Журавлиське» (далі, позивач або ТОВ «Журавлиське») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі, відповідач) про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25.12.2014 №10-13877/15-14сг про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.12.2017 залучено до участі у справі ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (далі, третя особа).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем його прав на землю при прийнятті оскаржуваного наказу. Позивач стверджує, що земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1, право власності на яку внаслідок прийняття оскаржуваного наказу набула третя особа (ОСОБА_2), користується ТОВ «Журавлиське», як правонаступник КСП «Червона зірка», згідно державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_3 від 10.08.1995 та на підставі державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 10.08.1995. Спірна земельна ділянка, як зазначає позивач, є частиною земельної ділянки, що є сумісною власністю членів товариства (позивача).

Відповідач у справі, заперечуючи проти позову, вказував у відзиві, що ним була перевірена документація із землеустрою, подана третьою особою, на предмет відповідності діючому законодавству та затверджена оспорюваним наказом. Крім того, у відзиві на позов відповідач вказує на те, що спірний наказ є актом ненормативного характеру та вичерпав свою дію безпосередньо після його прийняття та відповідно його скасування не породжує наслідків для користувачів земельних ділянок.

Третя особа також заперечувала проти позову, вказуючи, що питання про захист права власності, яке фактично ставиться у поданому позові, має вирішуватись в порядку цивільного судочинства. Водночас, наголошувала, що позивач не довів наявність у нього права власності чи права користування земельною ділянкою, без чого в нього не може виникнути право на позов щодо захисту неіснуючого права.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.12.2017 у справі №911/3467/17 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 25.12.2014 №10-13877/15-14-сг, згідно з яким фізичній особі передано у приватну власність земельну ділянку, є ненормативним актом державного органу, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. При цьому, суд зазначив, що спір у даній справі щодо захисту права користування позивача земельною ділянкою, на захист якого позивачем подано даний позов, фактично існує між позивачем та гр. ОСОБА_2, яка є власником спірної земельної ділянки, у зв'язку з чим дана особа мала б бути відповідачем у спорі про право на земельну ділянку, який не підвідомчий господарським судам.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Журавлиське» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2017 у справі №911/3467/17 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що не припиняв користуватись залуженим полем, на якому розташована спірна земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, а тому є єдиним її законним користувачем, а відповідач, як орган державної влади, не мав та не має жодного права (повноважень) щодо прийняття наказу (рішення) щодо земель, які перебувають у користуванні позивача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Журавлиське» було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Згідно з частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №911/3467/17, розгляд справи призначено на 22.02.2018.

05.02.2018 третя особа подала через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу, у яких, зокрема, зазначила, що ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 не відноситься до земель колективної власності ТОВ «Журавлиське».

09.02.2018 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

22.02.2018 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду письмові пояснення щодо відзиву відповідача на апеляційну скаргу, у яких наголосив, що відповідачем порушені права позивача у спірних правовідносинах.

Під час вирішення спору розгляд справи відкладався.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2018 у справі №911/3467/17 призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6). Провадження у справі №911/3467/17 зупинено у зв'язку із призначенням судової експертизи.

20.04.2018 на адресу Київського апеляційного господарського суду надійшов лист від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №7327/18-41 від 19.04.2018 про необхідність погодження строку виконання експертизи та оплати вартості експертизи, а також клопотання про надання додаткових відомостей, необхідних для проведення досліджень.

У зв'язку з цим, враховуючи, що надання додаткових відомостей, визначених у клопотанні експерта, було необхідним для проведення призначеної у справі №911/3467/17 судової земельно-технічної експертизи, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2018 поновлено апеляційне провадження у справі №911/3467/17, розгляд справи призначено на 21.05.2018; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Журавлиське» надати суду (завчасно, до дати судового засідання) додаткові відомості, необхідні експерту для проведення призначеної у справі №911/3467/17 судової земельно-технічної експертизи.

15.05.2018 від представника позивача на виконання ухвали суду від 25.04.2018 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про залучення додаткових відомостей для проведення земельно-технічної експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 у справі №911/3467/17 долучено до матеріалів справи документи, додані ТОВ «Журавлиське» до клопотання від 15.05.2018; погоджено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз строк проведення експертизи понад 90 днів; матеріали справи передано Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6) для проведення судової земельно-технічної експертизи, призначеної згідно ухвали Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2018; провадження у справі №911/3467/17 зупинено до отримання судом висновку експерта.

15.06.2018 на адресу Київського апеляційного господарського суду надійшов висновок судової земельно-технічної експертизи №7327/18-41 від 13.06.2018 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та матеріали справи №911/3467/17.

З огляду на вищенаведене, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2018 поновлено апеляційне провадження у справі №911/3467/17, розгляд справи призначено на 17.07.2018.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання, призначене на 17.07.2018, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача та третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на відсутність передбачених статтею 202 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та третьої особи.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, наголосивши на практиці Верховного Суду з розгляду аналогічних спорів.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, водночас, оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, а провадження у даній справі закриттю з наступних підстав.

Відповідно до статуту ТОВ «Журавлиське», товариство є правонаступником Колективного дольового сільськогосподарського підприємства «Червона зірка», яке ліквідовано шляхом приєднання до ТОВ «Журавлиське».

На підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_3 від 10.08.1995 КСП «Червона зірка» належить на праві колективної власності земельна ділянка площею 1610,5 га, та на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 10.08.1995 у постійному користуванні перебуває земельна ділянка площею 353,5 га.

Розпорядженням Ставищенської районної державної адміністрації від 02.08.2004 №499 позивачу погоджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паї) на території Журавлиської сільської ради, яким передбачено розподіл земель загальною площею 1672,3 га, у т.ч. 1533,4 га ріллі з поділом на 920 земельних часток (паїв) та організацією масивів загальною площею 138,9 га сіножатей (еродованих земель, на яких проведено залуження) на 905 власників земельних часток (паїв) без подрібнення в натурі для їх спільного використання.

У свою чергу, наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 25.12.2014 №10-13877/15-14-сг вирішено:

- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 на території Журавлинської сільської ради Ставищенського району Київської області;

- надати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 2,0000 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Журавлиської сільської ради Ставищенського району Київської області.

Законність прийняття вказаного наказу від 25.12.2014 №10-13877/15-14-сг є предметом спору у даній справі.

Позов у даній справі пред'явлено позивачем до Головного управління Держгеокадастру у Київській області як територіального органу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, завданням якого є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Київської області, та яке згідно відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є правонаступником Головного управління Держземагенства у Київській області, яким було прийнято спірний наказ.

ТОВ «Журавлиське», звертаючись до суду з позовом у даній справі та обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує, що воно, як правонаступник КСП «Червона зірка», є законним землекористувачем земельної ділянки, наданої третій особі згідно спірного наказу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (абзац другий частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України у згаданій редакції).

Підвідомчість господарських справ установлено статтею 12 Господарського процесуального кодексу України (у вказаній редакції), за змістом пункту 6 частини 1 якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Господарський процесуальний кодекс України в редакції, чинній станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб'єктами господарювання (пункти 6, 10, 15 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Натомість, відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом), положення якої кореспондуються із частиною 1 статті 19 цього Кодексу в редакції, чинній станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Аналогічну норму закріплено в частині 1 статті 19 цього Кодексу в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб'єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Згідно із частинами 1 та 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

Водночас, правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами 2 та 3 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 Земельного кодексу України. При цьому порядок паювання земель та виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) установлено відповідно Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» і Законом України від 05 червня 2003 року №899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Таким чином, рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним наказу Головного управління Держземагенства у Київський області №10-13877/15-14-сг від 25.12.2014 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2, такий спір є приватноправовим і за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки цієї фізичної особи. При цьому висновки суду першої інстанції, що власник спірної земельної ділянки (фізична особа) не був зазначений позивачем під час подання позову як відповідач, не можуть бути підставою для розгляду спору господарськими судами, адже предмет спору безпосередньо стосується прав і обов'язків такої фізичної особи.

Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, суд вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про необхідність розгляду цієї справи в порядку господарського судочинства.

При вирішенні даного спору судом апеляційної інстанції відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховані висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постановах у справах №911/4111/16 та №911/4144/16, згідно яких: справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов'язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 175 та пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини 1, 2 статті 278 Господарського процесуального кодексу України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20 - 23 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для його скасування та закриття провадження в цій справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги позивача, за встановлених обставин справи, колегією суддів до уваги не приймаються та не розглядаються по суті з огляду на те, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Апеляційна скарга ТОВ «Журавлиське» задоволенню не підлягає.

Стосовно розподілу судових витрат колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись статтями 231, 269, 270, 273, пунктом 4 частини 1 статті 275, статтями 278, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Журавлиське» на рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2017 у справі №911/3467/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2017 у справі №911/3467/17 скасувати.

Провадження у справі Господарського суду Київської області №911/3467/17 закрити.

Матеріали справи №911/3467/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.07.2018.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх