ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року Справа № 923/374/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А. при секретарі судового засідання Борхаленко О.А.,

без виклику представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Київ

до відповідача: Комунального підприємства "Олешки-Сервіс" Олешківської міської ради, Херсонська область, м.Олешки

про стягнення 34 657грн. 50коп.,

Описова частина рішення: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна крмпанія «Нафтогаз України» звернулась до Господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з комунального підприємства «Олешки-Сервіс» Олешківської міської ради 1472,89грн. в якості 3% річних, 10567,30грн. втрат від інфляції та 22 617,31грн. пені у правовідносинах за договором купівлі-продажу природного газу №3095/15-КП-33, укладеним сторонами 27.11.2014р.

Позов обгрунтовано твердженням про несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу.

У тексті позовної заяви позивачем викладено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 21.05.2018р. було прийнято до розгляду позовну заяву ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та відкрито провадження у справі.

Цією ж ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судом було розяснено відповідачу його права подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та було встановлено строк для вчинення означених дій.

Відповідач наданим йому правом не скористався, заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не подавав.

01.06.2018р. за вх.№5245/18 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволені позову в частині стягнення пені в розмірі 22617,31грн. та зменшити стягнення пені на 50% та стягнути пеню в розмірі 11308,66грн.

Окрім того, відповідач просить зменшити розмір судового збору на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на 50%.

Відповідач зазначає, що у звязку з тим, що ціна на природний газ на протязі року та дії договору купівлі-продажу природного газу №3095/15-КП-33 від 27.11.2014р. неодноразово змінювалась, відповідач згідно затверджених та діючих тарифів на опалення не мав можливості розрахуватися за спожитий газ в межах підвищення цін на природній газ.

За твердженнями відповідача відповідно договору купівлі-продажу природного газу №3095/15-КП-33 від 27.11.2014р., КП «Олешки Сервіс» Олешківської міської ради використовувало отриманий газ для теплопостачання госпрозрахункових підприємств, установ, організацій міста, за що держава повинна була вчасно проводити розрахунки по різниці тарифів, чого з боку держави не було зроблено.

На думку відповідача вище вказані обставини вказують на відсутність прямої вини та умислу у порушенні виконання договору купівлі-продажу природного газу №3095/15-КП-33 від 27.11.2014р.

19.06.2018р. за вх.№5854/18 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача.

В означеній відповіді позивач зазначає, що важливим елементом настання умови для зменшення розміру неустойки в порядку ст.233 ГК України є саме наявність збитків, заявлених до стягнення. Однак, як стверджує позивач, ним стягнення збитків по розглядає мій справі заявлено не було, а тому неможливо встановити спів розмірність неустойки в порівнянні до збитків, в наслідок чого неможливо застосування ст.233 ГК України про зменшення неустойки.

Позивач наголошує, що зменшення судом розміру пені спричинить позивачу додаткові витрати, а загальна сума заявленої до стягнення пені, 3% річних, інфляційних не компенсує повністю втрат від сплати відсотків за комерційними кредитами, оскільки за договором укладеним з відповідачем постачався імпортований природний газ, закуплений за зовнішньоекономічними контрактами.

Враховуючи, що ухвалою суду від 21.05.2018р. було призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також враховуючи відсутність заперечення від відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд ухвалив рішення в судовому засіданні за відсутністю представників сторін, за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

27.11.2014р. між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та КП «Цюрупинськ-Сервіс» Цюрупинської міської ради (нове найменування - «Олешки-Сервіс» Олешківської міської ради) (Покупець) укладений договір на купівлю-продаж природного газу №3095/15-КП-33 (надалі - договір).

Додатковими угодами №1 від 26.01.2015р., № 2 від 12.02.2015р., №3 від 18.03.2015р., №4 від 10.04.2015р. №5 від 29.05.2015р., №6 від 10.06.2015р., №7 від 27.07.2015р., №8 від 30.07.2015р., №8/9 від 21.10.2015р., №9 від 22.10.2015р., №10 від 02.11.2015р., №11 від 25.11.2015р.змінювалися умови договору, зокрема, щодо ціни газу, порядок та умови проведення розрахунків, порядок та умови передачі газу.

Відповідно до предмету укладеного між сторонами договору, Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2015р. природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору Продавець передає Покупцю у період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 116 тис.куб.м.

Згідно п.5.2 до за 1000 куб.м. природного газу Покупець повинен сплатити 5568,70грн., крім того ПДВ -20% -1113,74грн., всього з ПДВ -6682,44грн.

Як зазначалося вище, ціна за газ відповідно до додаткових угод неодноразово змінювалась та відповідно до додаткової угоди №11 від 35.11.2015р. (а.с. 34) ціна природного газу з 01.12.2015р. становить 6474грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того:

-збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ -2%;

-податок на додану вартість за ставкою -20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами-689,10грн., крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ -826,92грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 7292,58грн.. крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ -8751,10грн.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Позивачем на виконання умов договору позивачем у січні 2015р було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ обсягом 6,341 тис.куб.м на загальну суму 48582,46грн., у лютому 2015р. - природний газ обсягом 4,512 тис.куб.м на загальну суму 33464,78грн.; у березні 2015р.- природний газ обсягом 2,503 тис.куб.м на загальну суму 28368,10грн., у жовтні 2015р. - природний газ обсягом 0,224 тис.куб.м на загальну суму 1994,79грн., у листопаді 2015р. - природний газ обсягом 3,856тис.куб.м на загальну суму 33723,58грн., у грудні 2015р. - природний газ обсягом 5,053 тис.куб.м на загальну суму 44219,28грн.,. що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 35-40).

Відповідач сплатив основний борг за спожитий природний газ, що підтверджується довідками про операції та сальдо (а.с. 41-42) та не заперечується позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача 1473,89грн. в якості 3% річних та 10567,30грн. втрат від інфляції, нарахованих за січень, лютий, березень, жовтень, грудень 2015 року на суму заборгованості по проданому відповідачу у січні, лютому, березні, жовтні, грудні 2015р. природному газу за договором на купівлю-продаж природного газу від 27.11.2014р. №3095/15-КП-33, а також вимога про стягнення пені у сумі 22617,31грн. на підставі п. 7.2 договору, за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо оплати отриманого газу та порушення п. 6.1 договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних, втрат від інфляції та пені, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» посилається на те, що платежі відповідачем здійснювались після 14 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, що свідчить про порушення останнім строку виконання зобов'язання.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про наступне.

На підставі ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов'язання, яке в силу ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, згідно вимог ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3.1. договору Продавець передає Покупцю газ у пунктах примання-передачі газу на запірній/відключаючій арматурі Покупця.

Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання передачі газу після підписання актів приймання передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Сторони у п.3.3 договору погодили, що не пізніше 5 го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця три примірника акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та транспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. У разі, якщо споживач до 15 числа наступного за місяцем поставки газу не надає постачальнику акти приймання передачі природного газу, обсяги фактично використання у звітному місяці газу Постачальником документально не оформлюються.

Пунктом 6.1. договору сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Вказані пункти договору узгоджується з вимогами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, п.6.1 договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий природний газ. Такий обов'язок покупця не ставиться в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу та не містить будь-яких застережень щодо відліку 14-денного строку оплати з дня підписання позивачем акта приймання-передачі чи з дня одержання підписаного акта покупцем, а відповідно прострочення грошового зобов'язання покупця за цим договором не пов'язане з моментом підписання акта приймання-передачі.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що оплата за поставлений газ здійснювалась ним після 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідальність у вигляді сплати річних та втрат від інфляції наступає у випадку прострочення оплати переданого товару.

Позивач вимагає застосування до відповідача відповідальності згідно зі ст.625 ЦК України за несвоєчасну оплату поставленого газу

До позовної заяви позивачем додано розрахунок трьох процентів річних та втрат від інфляції, нарахованих за порушення відповідачем строку оплати вартості природного газу, встановленого п.6.1. договору (а.с.12-15).

Дослідженням розрахунку встановлено, що нарахування трьох процентів річних проведено позивачем окремо за зобовязаннями січня, лютого, березня, жовтня, грудня 2015р.

У розрахунку відображено суми та дати оплат, які свідчать про те, що оплата вартості газу, переданого відповідачу у період з січня, лютого, березня, жовтня, листопада, грудня 2015р, проводилась з порушенням строків.

Щодо розрахунку втрат від інфляції за зобовязаннями січня, лютого, березня, жовтня, грудня 2015р., то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 року № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 3.2 вищевказаної Постанови індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 року згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування індексу з дотриманням вище означених положень.

Відповідач в процесі судового розгляду зауважень до розрахунку 3% річних, та втрат від інфляції, наданого позивачем, не висловив, відзив на позов таких зауважень не містить, контррозрахунку 3% річних та втрат від інфляції відповідачем надано не було.

З огляду на порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого п.6.1. договору, підлягає задоволенню вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з Комунального підприємства «Олешки-Сервіс» Олешківської міської ради Херсонської області 1472,89грн. в якості 3% річних та 10567,30грн. втрат від інфляції.

Стосовно вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення пені, суд зазначає наступне

У відповідності до п.6.1 договору постачання позивачем відповідачу природного газу є підставою виникнення у КП «Олешки-Сервіс» Олешківської міської ради зобов'язання оплатити фактично отриманий газ за умовами договору.

Невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу) згідно ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язання з боку КП «Олешки-Сервіс» Олешківської міської ради.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що КП «Олешки-Сервіс» Олешківської міської ради свої зобовязання за договором щодо оплати за одержаний газ виконало у повному обсязі та оплатило ПАТ «НАК «Нафтогаз України» вартість поставленого у спірному періоді природного газу за актами приймання-передачі, проте з порушенням строків щомісячних оплат.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.548, ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із пунктом 7.2договору у разі невиконання Покупцем умов п.6.1. цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу

Згідно із ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.229, ч.1 ст.230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст. 231 та ч. 2 ст.343 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення з КП «Олешки-Сервіс» Олешківської міської ради суми пені.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки суми пені, суд встановив, що останній є арифметично вірним, відповідає нормам чинного законодавства, а тому визнав вимоги про стягнення з відповідача 22617,31грн. пені законними та обґрунтованими.

Щодо заявленого клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд зобов'язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013).

Таким чином, діюче законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов'язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом'якшення неустойки наділений суд за для усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов'язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов'язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

При цьому відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов'язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути у наслідок порушення зобов'язань, значно вище основного невиконаного зобов'язання.

Відповідачем означених доказів неспіврозмірності розміру пені заявленої до стягнення надано не було.

Окрім того, відповідач в обґрунтування вимоги зменшення розміру пені заявленої до стягнення, посилається на те, що у звязку з тим, що ціна на природний газ неодноразово на протязі року змінювались, КП «Олешки Сервіс» Олешківської міської ради згідно затверджених та діючих тарифів на опалення не мало можливості розрахуватися за спожитий природний газ в межах підвищення цін на природний газ. Відповідач клопотання про зменшення розміру пені мотивує тим, що згідно умов договору купівлі-продажу природного газу №3095/15-КП-33 від 27.11.2014р., відповідач використовував отриманий природний газ для теплопостачання госпрозрахункових підприємств, установ, організацій міста, за що держава повинна була вчасно проводити розрахунки по різниці тарифів, чого, за твердженнями відповідача, з боку держави не було зроблено.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження вище вказаних тверджень, заявлених в якості підстав для зменшення розміру пені.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження підставності зменшення розміру пені, заявленої позивачем до стягнення.

Як зазначалося вище, відповідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором,. Не обгрунтоване зменшення пені, яке не ґрунтується на доказах наданих стороною, невілює саму сутність пені, як господарської санкції за порушення зобовязання відповідачем.

Окрім того, як вбачається з п.1.1 договору відповідачу передавався природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України», тобто газ, який закуповувався за межами території України і за який позивач мав обовязок вчасно розраховуватись.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов'язання.

З урахуванням означеного, необґрунтоване зменшення розміру пені, заявленої до стягнення, порушить баланс інтересів позивача та відповідача.

Посилання відповідача на те що підприємство не мало прямої вини та умислу у порушенні виконання зобовязань, як на підставу для зменшення розміру пені, суперечить підставам викладеним в ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, які передбачають підстави для зменшення неустойки.

Враховуючи вище викладене, клопотання відповідача про зменшення розміру пені задоволенню не підлягає, як не обґрунтоване та не доведена жодним доказом.

З приводу клопотання відповідача про зменшення розміру судового збору на 50% , суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст.8 означеного Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті, а саме за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Закон України «Про судовий збір» не містить такої умови для зменшення розміру судового збору, як клопотання сторони, а отже вимоги відповідача в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1762грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ст. 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Олешки-сервіс» Олешківської міської ради (75101, Херсонська обл., м.Олешки, вул.Миру,3а, код ЄДР 34988325) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6 ) - 22617,31грн. пені, 1472,89грн. в якості 3% річних, 10567,30грн. втрат від інфляції та 1762грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 17.07.2018р.

Суддя Н.А. Павленко