РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"24" липня 2018 р. Справа № 906/525/17

Рівненський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Огороднік К.М., суддя Саврій В.А.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на ухвалу господарського суду Вінницької області від 19 червня 2018 року (повний текст складено 20.06.2018) у справі № 906/525/17 (суддя Костриця О.О.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліська інвестиційна контора"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліська інвестиційна контора"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду від 19 червня 2018 року у справі №906/525/17 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліська інвестиційна контора" про визнання банкрутом заяву Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" задоволено частково.

Визнано вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" на суму 13241,56 грн основного боргу (шоста черга), які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів окремо і задоволенню тільки у ліквідаційній процедурі та 3524,00 грн судового збору (перша черга).

Відхилено вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісська інвестиційна контора" на суму 21182,90 грн.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати та прийняти нову ухвалу про задоволення вимог Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліська інвестиційна контора" в повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не відповідає вимогам ст.258 ГПК України з наступних підстав.

Статтею 258 ГПК України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги. Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 258 ГПК України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.п.10 п.2 ч.2 ст.4 Закону за подання до господарського суду заяв кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п.п.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону за подання до господарського суду апеляційних скарг у справі про банкрутство ставки судового збору встановлюються у такому розмірі: 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, при поданні апеляційної скарги на ухвалу суду Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області повинне було сплатити судовий збір у розмірі 5 286,00 грн. ( 2*1762,00*150%).

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, скаржником не додано доказів сплати судового збору; в додатках до апеляційної скарги відсутні такі докази також.

При цьому, Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області просить суд відстрочити сплату судового збору до закінчення розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена;

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Перелік підстав для відстрочення сплати судового збору є вичерпним.

Втім, як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, відповідачем жодних підстав, наведених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", що є вичерпними при вирішенні питання про відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору, не наведено.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що пунктом 2 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.2 ГПК України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Таким чином, як прокуратура та інші органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб'єкти господарювання та громадяни поставлено законом у рівні умови в частині обов'язку сплачувати судовий збір, у зв'язку з чим, вибіркове надання господарським судом суб'єктивних переваг державним органам та бюджетним установам перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення від сплати судового збору призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Отже, якщо нормами процесуального законодавства передбачено вчинення стороною до подання апеляційної скарги певних дій, в тому числі щодо сплати судового збору, такі дії мають бути вчинені.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що у даному випадку відсутні умови, передбачені статтею 8 Закону України "Про судовий збір" для відстрочення сплати судового збору, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору.

Частиною 2 статті 260 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу (залишення без руху).

Відповідно до ч.1 ст.174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи те, що апелянтом не додано доказів сплати судового збору, а клопотання про відстрочення його сплати апеляційним судом залишено без задоволення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником не виконано належним чином вимоги ст.ст. 258-259 ГПК України, що відповідно до ст.260 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

При цьому, суд звертає увагу скаржника на те, що у відповідності до приписів п.6 ст.260 ГПК України, питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п'яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про відстрочення сплати судового збору залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 19 червня 2018 року у справі №906/525/17 залишити без руху.

3. Головному управлінню Державної фіскальної служби у Вінницькій області протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі, докази чого надати суду.

4. Роз'яснити скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Саврій В.А.