ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 917/2033/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Вронська Г.О., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бойка В.С.,

за участю представників:

позивача - Островерхого С.А.,

відповідача - 1 - не з'явився,

- 2 - не з'явився,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Ірклієнка Ю.П.

на рішення Господарського суду Полтавської області

(суддя - Кульбако М.М.)

від 06.12.2017

та постанову Харківського апеляційного господарського суду

(головуючий - Сіверін В.І., судді - Слободін М.М., Терещенко О.І.)

від 03.04.2018

за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"

до публічного акціонерного товариства "АвтоКраз", публічного акціонерного товариства "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 232 425 898, 47 грн

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Валендюка В.С. звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до ПАТ "АвтоКраз" та ПАТ "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" про стягнення солідарно 232 425 898,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ПАТ "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" договору про відновлювальну кредитну лінію №1494-14 від 20.03.2014.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.12.2017 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ПАТ "АвтоКраз" та ПАТ "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" на користь ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" заборгованість за договором про відновлювальну кредитну лінію №1494-14 від 20.03.2014, а саме: суму строкової заборгованості за основним боргом кредиту в розмірі 154 026 490,00 грн, суму простроченої заборгованості за основним боргом кредиту 500 000,00 грн, суму строкової заборгованості за відсотками 255 408,55 грн, суму простроченої заборгованості за відсотками 37 946 333,69 грн, суму простроченої заборгованості за щомісячною комісією 30 000 000,00 грн, пені за прострочення заборгованості за основним боргом кредиту, відсотками та щомісячною комісією в розмірі 9 051 682,62 грн.

Приймаючи рішення, господарський суд дійшов висновків, що оскільки позичальником зобов'язання щодо сплати кредитних коштів не виконано належним чином, вимоги позивача про стягнення суми заборгованості з позичальника солідарно з поручителем є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення пені за прострочення сплати щомісячної комісії у розмірі 645983,61 грн, місцевий господарський суд послався на висновки судово-економічної експертизи №767/768 від 26.10.2017, яка виявила помилку в розрахунках банку.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 рішення Господарського суду Полтавської області від 06.12.2017 залишено без змін.

ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Ірклієнка Ю.П. подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані рішення в частині відмови у стягненні пені за прострочення сплати щомісячної комісії у розмірі 645 983,61 грн та в цій частині прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції, зокрема ст. ст. 99, 107 ГПК України. Вказує, що господарськими судами не враховано, що судово-економічна експертизи №767/768 від 26.10.2017 проведена Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса з врахуванням помилкового періоду нарахування пені за прострочення сплати щомісячної комісії, залишок комісії на який нараховувалась пеня є неправильним, висновок експерта містить арифметичні помилки.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у поясненнях підтримує вимоги касаційної скарги з підстав, що є аналогічними аргументам касаційної скарги ПАТ "Банк "Фінанси та кредит".

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, 20 березня 2014 року між ПАТ "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" (позичальник) та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1494-14, за умовами якого банк відкрив позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 120 000 000,00 грн, а позичальник зобов'язався повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток №1 до кредитного договору) з кінцевим строком погашення до 20.03.2017 (включно) і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою узгодження графіку зниження ліміту кредитної лінії, строків сплати відсотків, процентних ставок за користування кредитними коштами та інших умов до договору №1494-14від 20 березня 2014 року сторони уклали низку додаткових угод.

Згідно з додатковою угодою від 05.10.2015 сторонами було змінено розмір відновлювальної кредитної лінії, загальна сума якої склала 154 526 490,00 грн.

Відповідно до п. 1.2 договору впродовж строку, вказаного в п. 2.1 цього договору, позичальник має право неодноразово повертати банку отримані по кредитній лінії кошти повністю або частинами, отримувати за згодою банку кредитні кошти таким чином, щоб загальний розмір виданих позичальникові кредитних коштів, тобто основної позичкової заборгованості позичальника, у будь-який момент часу складав не більше загальної суми кредитної лінії, вказаної в п.1.1 цього договору.

За умовами п. 1.1 договору (з врахуванням додаткової угоди від 25.06.2014) для обліку коштів, що надаються на рахунок кредитної лінії, банк відкриває позичкові рахунки: №2063.9.010316.048, №2063.8.010316.049, №2063.8.010316.050, №2063.7.010316.051, №2063.6.010316.052, №2063.5.010316.053.

Відповідно до підпунктів "а)", "b", "с" п. 3.1 кредитного договору (з врахуванням додаткових угод) позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами окремо за кожним траншем:

- №2063.9.010316.048 - процентна ставка 10,25 з 20.03.2014;

- №2063.8.010316.049 - процентна ставка 9,75 з 20.03.2014;

- №2063.8.010316.050 - процентна ставка 22,00 з 20.03.2014;

- №2063.7.010316.051 - процентна ставка 22,00 з 20.03.2014;

- №2063.7.010316.051 - процентна ставка 18,00 з 26.05.2014;

- №2063.6.010316.052 - процентна ставка 21,50 з 25.06.2014;

- №2063.6.010316.052 - процентна ставка 9,25 з 30.07.2014;

- №2063.5.010316.053 - процентна ставка 9,25 з 25.06.2014 .

b) у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії - 44 % річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно з вищезазначеним графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом;

с) 44% річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п.1.1 цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в пунктах 4.5, 6.1 цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 3.4 кредитного договору (з урахуванням додаткової угоди від 28.08.2015) нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує у повному обсязі проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно). Позичальник сплачує проценти за останній звітний період (тобто звітний період, в якому настає термін повернення кредиту) не пізніше за термін повернення кредиту, що вказаний в п. 1.1 кредитного договору. Позичальник зобов'язується сплатити проценти за користування кредитними коштами, які нараховані по 25 серпня 2015 року включно, за графіком погашення: до 28 серпня 2015 включно: у сумі 1 172 936,57 грн; до 30 вересня 2015 включно: залишок нарахованих процентів за зазначений вище період їх нарахування. Позичальник зобов'язується виконувати умови абзацу першого п. 3.4. кредитного договору, але в будь-якому випадку, щомісячно, починаючи з вересня 2015 р. сплачувати проценти за користування кредитними коштами, які будуть нараховані починаючи з 26 серпня 2015 року, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця у сумі не менше ніж 1 100 000,00 гривень.

У п. 2.5 кредитного договору (з урахуванням додаткової угоди від 08.09.2015) сторонами були узгоджена сплата позичальником банку комісійної винагороди за управління кредитною лінією та за розрахунково-касове обслуговування кредитних операцій. Сплата комісійної винагороди здійснюється позичальником в період з 26 числа до останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з місяця укладення кредитного договору.

Пунктом 7.1 кредитного договору визначено, що за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів і сплати процентів за увесь період користування кредитом до настання терміну, що вказаний в п. 1.1 кредитного договору, а позичальник зобов'язаний повернути отримані кредитні кошти га сплатити усі проценти протягом 1 (робочого) дня з моменту отримання вимоги банку, у випадках: якщо позичальник в період дії кредитного договору порушував будь-які умови кредитного договору, у тому числі: не сплатив проценти за користування кредитними коштами; має факт прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами, комісійної винагороди або основної суми боргу; не надав банку у встановлений строк будь-які документи, якщо обов'язок надання таких документів позичальником передбачений кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між АТ "Банк" Фінанси та Кредит" (кредитор), ПАТ "АвтоКраз" (поручитель) та ПАТ "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" (боржник) укладено договір поруки № 272 від 20.03.2014.

Згідно з п. 1.1 договору поруки (з урахуванням додаткової угоди від 25 червня 2014 року) поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань за договором про відновлювальну кредитну лінію №1494-14 від 20 березня 2014 року (кредитний договір), укладеним між кредитором та боржником, про надання боржнику кредиту в розмірі 155 000 000 (сто п'ятдесят п'ять мільйонів) гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з процентних ставок, зазначених у п. 3.1 кредитного договору.

У разі невиконання боржником зобов'язань по кредитному договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед позивачем в тому ж обсязі, що і боржник, у т.ч. за основним боргом, оплатою щомісячних процентів та підвищених процентів, оплатою комісійної винагороди, оплатою неустойки за основним боргом та процентами, а також з відшкодування всіх збитків (пункти 2.1, 2.2 договору поруки).

У зв'язку з неналежним виконанням ПАТ "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" своїх зобов'язань за договором про відновлювальну кредитну лінію №1494-14 від 20.03.2014 в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами позивачем 07.12.2016 направлено ПАТ "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" вимогу №3-243110/12677 та 14.12.2016 направлено ПАТ "АвтоКраз" вимога за №3-243110/12891 про повернення кредитних коштів, однак заборгованість перед банком не погашена не була, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Господарськими судами встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кошти в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним договором. Проте, позичальником не виконані в повному обсязі та в строки, визначені кредитним договором зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Заборгованість ПАТ "Зовнішньоторгівельна фірма "КрАЗ" за договором №1494-14 від 20.03.2014 станом на 01.12.2016 складає 231 779 914,86 грн, із яких:

- 154 026 490,00 грн сума строкової заборгованості за основним боргом кредиту;

- 500 000,00 грн сума простроченої заборгованості за основним боргом кредиту;

- 255 408,55 грн сума строкової заборгованості за відсотками;

- 37 946 333,69 грн сума простроченої заборгованості за відсотками;

- 30 000 000,00 грн сума простроченої заборгованості за щомісячною комісією;

- 9 051 682,62 грн пені за прострочення заборгованості за основним боргом кредиту, відсотками та щомісячною комісією.

Заявлена до стягнення сума боргу підтверджується наданими до суду банківськими виписками.

Окрім того, за клопотанням ПАТ "Зовнішньоторгівельна фірма "КрАЗ" з метою визначення розміру заборгованості за договором №1494-14 від 20.03.2014 місцевим господарським судом було призначено судову економічну експертизу.

Відповідно до висновку Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса загальний розмір заборгованості ПАТ "Зовнішньоторгівельна фірма "КрАЗ" перед ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" за договором про відновлювальну кредитну лінію №1494-14 від 20.03.2014 складає 231 779 914,86 грн. Наявні у матеріалах справи розрахунки ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" сум заборгованості ПАТ "Зовнішньоторгівельна фірма "КрАЗ" та пені відповідають умовам договору про відновлювальну кредитну лінію №1494-14 від 20.03.2014. Наявний у матеріалах справи розрахунок пені за прострочення сплати щомісячної комісії за користування кредитом не відповідає умовам кредитного договору про відновлювальну кредитну лінію № 1494-14 від 20.03.2014 (додаткова угода від 08.09.2015). Дослідженням встановлено, що розмір пені за прострочення сплати щомісячної комісії складає 3 950 819,68 грн, що на 645 983,61 грн менше, ніж нараховано ПАТ "Банк "Фінанси та кредит".

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є, зокрема, договори.

Статтею 629 ЦК України передбачено що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України).

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що до суду не надано доказів на підтвердження сплати суму боргу за спірним кредитним договором, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про визнання вимоги позивача про стягнення солідарно з відповідачів 154 026 490,00 грн строкової заборгованості за основним боргом кредиту; 500 000,00 грн простроченої заборгованості за основним боргом кредиту; 255 408,55 грн строкової заборгованості за відсотками; 37 946 333,69 грн простроченої заборгованості за відсотками; 30 000 000,00 грн простроченої заборгованості за щомісячною комісією; 9 051 682,62 грн пені за прострочення заборгованості за основним боргом кредиту, відсотками та щомісячною комісією належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Аргумент касаційної скарги, що господарськими судами не враховано, що судово-економічна експертиза №767/768 від 26.10.2017 проведена Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса з помилками, відхиляється Верховним Судом з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Аналогічні положення містить і стаття 104 ГПК України в редакції після 15.12.2017.

Тобто, висновок експерта є рівноцінним з іншими видами доказів. Висновок експерта не є обов'язковим для суду, оскільки жоден доказ не має заздалегідь установленої сили. Експертний висновок оцінюється судом сукупно з іншими доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (заява № 61679/00) зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним з засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури.

Спірна експертиза призначена ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.03.2017 та були оцінені господарськими судами у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог процесуального закону. Як вбачається з матеріалів справи, наявність чи відсутність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості, як і її розмір, бути встановлені судом шляхом надання оцінки умовам договору про відновлювальну кредитну лінію №1494-14 від 20.03.2014, додаткових угод до нього, договору поруки № 272 від 20.03.2014, банківським випискам та іншим доказам.

Господарські суди вказали, що висновок експерта не викликає у суду сумнівів у його правильності, оскільки такий висновок складено фахівцем з відповідною освітою та спеціалізацією, а дані про порушення процедури проведення експертного дослідження в матеріалах справи відсутні, а тому відсутні підстави для його відхилення як доказу у цій справі. З огляду на вищевикладене, висновок судово-економічної експертизи № 767/768 від 26.10.2017 був врахований господарськими судами при вирішенні спору.

Поряд з цим, слід зауважити на тому, що переоцінка доказів у справі виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Ірклієнка Ю.П. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 06.12.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 у справі за № 917/2033/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді Г. Вронська

І. Ткач