РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року Справа № 902/369/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. , суддя Огороднік К.М.

секретар судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом - не з'явився;

відповідача за первісним позовом - Леміш О.В. (довіреність №18/02 від 19.02.2018); Безолюк В.С. (ордер на надання правової допомоги серія КВ №241934 від 05.02.2018);

третіх осіб - не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЕС ЕНЕРЖІ" на рішення господарського суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року (повний текст складено 23.04.2018) у справі № 902/369/17 (головуючий суддя Нешик О.С., суддя Банасько О.О., суддя Матвійчук В.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Велес Енержі"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача за первісним позовом:

громадянин ОСОБА_3 та ОСОБА_4

про стягнення 13244 412,44 грн заборгованості за кредитним договором

та зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Велес Енержі"

до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус"

про визнання кредитного договору припиненим

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року у справі №902/369/17 первісний позов задоволено в повному обсязі. Присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Велес Енержі" на користь публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" 11 497 259,04 грн простроченої заборгованості по кредиту, 1073512,17 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 45522,49 грн пені за несвоєчасну сплату процентів та 189244,41 грн судового збору. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ТОВ "Велес Енержі" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Вінницької області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

В судове засідання представники ПАТ "Комерційний банк "Глобус" та третіх осіб не з'явилися. При цьому, від представника ПАТ "Комерційний банк "Глобус" надійшло клпотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Розглянувши вказане клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Як вбачається з клопотання заявника, останній вказує на неможливість прибути в судове засідання в зв'язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Враховуючи те, що ухвалою апеляційного суду від 09 липня 2018 року, якою призначено розгляд справи, явку сторін визнано на власний розсуд, а також те, що з поданого клопотання про відкладення не вбачається поважних причин, які б свідчили про необхідність перенесення судового засідання на іншу дату, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання та з огляду на належне повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи - відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Крім того слід зазначити, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Також суд зауважує, що позивач за первісним позовом мав можливість здійснити повний та професійний судовий захист своїх інтересів не лише направивши представника банку в засідання суду для надання усних пояснень, а й підготувавши письмові пояснення по суті господарського спору та надавши (за наявності) відповідні письмові докази у спростування вимог апеляційної скарги.

Відповідач за первісним позовом безпосередньо в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника апелянта, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення місцевого господарського суду - скасувати, прийнявши нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічні позовні задоволити в повному обсязі.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2014 року між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" (банк/позивач) та товариством з обмеженою від повільністю "Велес Енержі" (позичальник/відповідач) був укладений кредитний договір №46/ЮКЛ-14 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) (далі - кредитний договір, т.1, а.с.6-14), відповідно до п.1.1 якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти в сумі 14000000,00 грн. під 22 % річних, строком з 19.09.2014 по 16.09.2016 включно.

Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що під терміном "відновлювальна кредитна лінія" розуміється кредитна лінія, при якій ліміт кредитування визначається у вигляді максимальної суми кредитних коштів, що може знаходитися у користуванні позичальника на будь-яку дату протягом терміну дії цього договору. У разі часткового або повного повернення кредиту позичальник може повторно отримати кредит в межах зазначеного ліміту протягом строку кредитної лінії.

Згідно з п. 2.1 кредитного договору видача кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснюється окремими частинами (надалі за текстом кожна окрема частина - "транш"). Підставою для видачі кожного окремого траншу є заява позичальника.

Відповідно до п.2.2 кредитного договору, для обліку строкової заборгованості позичальника за кредитом банк відкриває позичальнику позичковий рахунок №961 в ПАТ "КБ "Глобус", код банку в системі електронних платежів (МФО) 380526 (кредитний рахунок).

Надання кожного траншу здійснюється шляхом: перерахування коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 в ПАТ "КБ "Глобус", код банку в системі електронних платежів (МФО) 380526 (п.2.3 кредитного договору).

Згідно п. 2.4. кредитного договору, строк користування кредитною лінією починається з моменту перерахування коштів з кредитного рахунку.

Пунктом 2.6 кредитного договору встановлено, що кредит надається на підставі поданої позичальником письмової заявки, підписаної уповноваженою (-ними) особами позичальника та завіреною печаткою позичальника, лише після виконання вимог п.2.5 щодо сплати комісії та п.п. 3.1, 3.2 цього договору щодо умов забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором.

Відповідно п.3.1 кредитного договору, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника щодо сплати кредиту, процентів за користування ним, комісії, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених цим договором, забезпечується зокрема, але не виключно:

п.3.1.1 іпотекою нерухомого майна - комплексом будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Вінницька область, Гайсинський район, с.Куна, вул.Тваринників,4 та належить на праві власності позичальнику;

п.3.1.2 порукою фізичної особи - ОСОБА_5;

п.3.1.3 порукою фізичної особи - ОСОБА_6.

Згідно п.4.1 кредитного договору повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до графіка зменшення ліміту кредитування (додаток № 1 до цього договору), а у випадку, якщо такий не був укладений - не пізніше останнього дня строку кредитної лінії, передбаченого п. 1.1 цього договору. У випадку, якщо цей день припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, сплата здійснюється в перший за ним робочий день.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються за період з дня надання кредиту до дня його повернення на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в один з 4-х останніх календарних днів (як правило 28 числа кожного місяця) за період з 28 числа минулого місяця по 27 число поточного місяця та у день остаточного повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку процентів та комісій не включається.

Згідно з п.4.4 кредитного договору сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк по 10-те число кожного наступного місяця, що слідує за місяцем їх нарахування на рахунок НОМЕР_1в ПАТ "КБ "Глобус", код банку в системі електронних платежів (МФО) 380526. Якщо 10-те число припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, сплата переноситься на наступний робочий день.

Відповідно до п.4.5 кредитного договору, при надходженні від позичальника та/або його поручителів (заставодавців, гарантів, інших осіб, згідно з вимогами чинного законодавства України) коштів на сплату заборгованості за кредитом за наявності простроченої заборгованості, у відповідності до умов цього договору, банк має право самостійно направляти кошти на погашення заборгованості позичальника у черговості, що передбачена п.6.1.4 цього договору.

Згідно п.6.1.4 кредитного договору грошові кошти на виконання зобов'язань, передбачених цим договором, спрямувати в наступній черговості: на сплату прострочених процентів за користування кредитом; на сплату прострочених комісій; на сплату простроченої заборгованості по кредиту; на сплату штрафних санкцій (пені); на сплату нарахованих процентів за користування кредитом; на сплату нарахованої комісії; на сплату строкової заборгованості по кредиту та на сплату інших платежів за цим договором.

Відповідно до п.6.1.14 кредитного договору, протягом строку дії цього договору, починаючи з дати укладання кредитного договору, 100% розрахунків проводити через поточні рахунки, відкриті у банку.

Відповідно до п.п. 8.1, 8.1.1 кредитного договору, у випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ними та/або комісій від 1 до 30 календарних днів включно, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення. У разі порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ними та/або комісій більше, ніж на 30 календарних днів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки, визначеної п.1.1 даного договору, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно п.8.5 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати пеню та штрафи, зазначені в розділі 8 цього договору, протягом 1 робочого дня з дати отримання відповідної вимоги від Банку за реквізитами, зазначеним в цій вимозі.

Пунктом 9.2.1 кредитного договору сторони погодили, що у разі порушення позичальником строків (термінів) платежів, що встановлені цим договором, банк має право зупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, а позичальник зобов'язаний протягом 10-ти календарних днів з дати надсилання банком відповідної вимоги, повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти.

Також між сторонами підписано ряд додаткових договорів, відповідно до умов яких внесено зміни до пунктів та доповнення до кредитного договору №46/ЮКЛ-14 від 19.04.2014 щодо строку кредитування, розміру процентної ставки тощо (т.1, а.с.14-40).

Також, 22 вересня 2014 року між сторонами був укладений договір про банківське обслуговування з використанням програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк" №14961/1-КБ (т.1, а.с.96-97), згідно п.1 якого клієнт доручає, а банк бере на себе зобов'язання здійснювати дистанційне обслуговування поточних рахунків клієнта з використанням програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк".

З 22 вересня 2014 року на підставі заяви на підключення до обслуговування в ПТК КБ та SMS-Банкінг було згенероване робоче місце ПТК КБ ТОВ "Велес Енержі" для користувача ОСОБА_5 згідно договору №14961/1-КБ з доступом до рахунку НОМЕР_1.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника між ПАТ "Комерційний банк "Глобус" та ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки та договір застави, за якими останні поручилися перед банком за виконання ТОВ "Велес Енержі" зобов'язань за кредитним договором.

Так, 03 червня 2015 року між ПАТ "Комерційний банк "Глобус" та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №46-4/ЮПОР-15 (т.4, а.с.19-20). За вказаним договором поруки ОСОБА_4 поручився перед позивачем за виконання перед відповідачем зобов'язань за кредитним договором. Зобов'язання поручителя за вказаним договором поруки обмежено 132000,00 доларів США.

05 червня 2015 року між ПАТ "Комерційний банк "Глобус" та ОСОБА_4 укладено договір поруки №46-5/ЮПОР-15 (т.4, а.с.21-22). За вказаним договором поруки ОСОБА_4 поручився перед позивачем за виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором. Зобов'язання поручителя за вказаним договором обмежено 72000,00 доларів США.

27 травня 2015 року між ПАТ "Комерційний банк "Глобус" та ОСОБА_4 укладено договір застави майнових прав №461ЮЗКД- 15 (т.4, а.с.23-25) за договором банківського вкладу. За вказаним договором застави майнових прав ОСОБА_4 в забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором перед позивачем надав в заставу майнові права за договором банківського вкладу для фізичних осіб "ЕЛІТ" №127622 від 26.12.2014 в сумі 372909,00 дол. США.

Також, 05 червня 2015 року між ПАТ "Комерційний банк "Глобус" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №46-3/ЮПОР-15 (т.4, а.с.39-40), за яким ОСОБА_3 поручився перед позивачем за виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором. За вказаним договором поруки зобов'язання поручителя обмежені сумою - 85000,00 дол. США.

05 вересня 2016 року банком згідно листа-заявки на транш №30 від 02.09.2016 (т.2, а.с.133) на підставі п.2.6 кредитного договору №46/ЮКЛ-14 від 19.04.2014 було надано ТОВ "Велес Енерджі" кредитний транш в розмірі 11489720,00 грн.

В подальшому вказаними коштами було здійснено погашення заборгованості перед ОСОБА_4 за договорами поруки та застави в порядку регресу на суму 10913272,65 грн. та ОСОБА_3 за договором поруки в порядку регресу на суму 576438,11 грн., що підтверджується банківськими виписками (т.4, а.с.26-29; а.с.41-44).

Позивач за первісним позовом - ПАТ "КБ "Глобус" посилаючись на те, що свої зобов'язання по кредитному договору №46/ЮКЛ-14 від 19.04.2014 виконав в повному обсязі, шляхом перерахування позичальнику - ТОВ "Велес Енержі" кредитних коштів у розмірі 14000000,00 грн., що підтверджується виписками з позичкових рахунків за період з 01.09.2014 по 21.04.2017 (т.1, а.с.42-57), а відповідач - ТОВ "Велес Енержі" кредитні кошти сплатив частково, звернувся до господасрського суду з позовом про стягнення з ТОВ "Велес Енержі" 13 244 412,44 грн., з яких 11 811 731,95 грн. - прострочена заборгованість по кредиту, 313 645,83 грн. - прострочена заборгованість по процентам, 1 073 512,17 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 45 522,49 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

ТОВ "Велес Енержі", в свою чергу, посилаючись на те, що свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконував належним чином, з огляду на що, станом на 04.09.2016 заборгованість ТОВ "Велес Енержі" перед банком становила лише 322011,95 грн., а станом на 26.05.2017 зобов'язання ТОВ "Велес Енержі" перед банком по кредитному договору припинилися, звернулося до господарського суду Вінницької області з зустрічною позовною заявою (т.2, а.с.1-4) до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" про визнання кредитного договору №46/ЮКЛ-14 від 19.09.2014 припиненим.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ "Велес Енержі" заборгованості в розмірі 13 244 412,44 грн. та, відповідно, відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

При цьому, місцевий господарський суд зазначив в оскаржуваному рішенні, що згідно листа-заявки №30 від 02.09.2016 (т.2, а.с.133) на підставі п.2.6 кредитного договору №46/ЮКЛ-14 від 19.04.2014 банком було надано ТОВ "Велес Енерджі" кредитний транш в розмірі 11489720,00 грн. В подальшому, вказаними коштами було здійснено погашення заборгованості перед ОСОБА_4 за договорами поруки та застави в порядку регресу на суму 10913272,65 грн. та ОСОБА_3 за договором поруки в порядку регресу на суму 576438,11 грн.

Також суд першої інстанції зазначив, що факт порушення позичальником умов кредитного договору №46ЮКЛ-14 від 19.09.2014 щодо повернення кредитних коштів в розмірі 12616293,70 грн, також підтверджується постановою Рівненського апеляційного суду від 13.12.2017, яка набрала законної сили та в касаційному порядку скасована не була.

Натомість, з такими доводами та власне висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір №46/ЮКЛ-14 від 19.09.2014 за правовою природою є кредитним договором, за яким згідно з ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст.345 ГК України, кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст.1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно з п.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Пунктом 2 ст.1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до п.п. 2.1,2.6 кредитного договору, кредитні кошти видаються банком окремими траншами на підставі письмової заяви позичальника, підписаної уповноваженою особою позичальника та завіреної печаткою позичальника. Згідно пункту 2.3 кредитного договору надання кожного траншу здійснюється шляхом: - перерахування коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 в ПАТ "КБ "ГЛОБУС", код банку в системі електронних платежів (МФО) 380526.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно, на виконання зазначених вище положень чинного законодавства України, сторонами в кредитному договорі чітко узгоджено та визначено умови (механізм), у відповідності до яких позикодавець перераховує на рахунок позичальника грошові кошти, такі кошти набувають статусу кредитних, а відповідно на них поширюються умови кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на заперечення відповідача за первісним позовом, що банківські операції по перерахуванню коштів в розмірі 11 489 720,00 грн. на рахунок ТОВ "Велес Енержі" та подальше їх скерування на інші рахунки були здійснені поза волею уповноваженої особи відповідача, у зв'язку з відсутністю від останнього письмової заяви про надання такого траншу, а також щодо незаконного втручання в систему "Клієнт-банк" ТОВ "Велес Енержі" та заперечення вказаних обставин позивачем за первісним позовом, ухвалою господарського суду Вінницької області від 19.06.2017 у справі №902/369/17 було призначено судову почеркознавчу та технічну експертизу документів з метою встановлення факту, чи виконаний підпис на листі-заявці №30 від 02.09.2016, який відповідно до п.2.6. кредитного договору № 46/ЮКЛ від 19.09.2014, є підставою для надання траншу, директором ТОВ "Велес Енержі" особисто, а також щодо відповідності відтиску печатки, що міститься на вказаному листі-заявці, ТОВ "ВЕЛЕС ЕНЕРЖІ".

Як вбачається з експертного висновку №271-П від 15.09.2017 (т.3, а.с.14-22), підпис у графі "Підпис" у листі-заявці на транш №30 від 02.09.2016 виконаний не громадянином ОСОБА_5, а іншою особою.

Вищезазначеним, в свою чергу, підтверджуються доводи відповідача за первісним позовом про те, що директор ТОВ "Велес Енержі" не підписував лист-заявку на отримання траншу в розмірі 11 489 720,00 грн.

Таким чином, грошові кошти в розмірі 11 489 720,00 грн. перераховані позивачем за первісним позовом (позикодавцем) 05 вересня 2016 року на рахунок відповідача за первісним позовом (позичальника) не на умовах, встановлених та закріплених сторонами в пунктах 2.1., 2.6. кредитного договору, а саме не на підставі заявки уповноваженої особи, а відтак не можуть вважатися кредитними та такими, на які поширюються умови кредитного договору, та не можуть бути підставою для виникнення у відповідача - ТОВ "Велес Енержі" цивільних обов'язків, визначених умовами такого кредитного договору.

На вищевикладене, в тому числі і на висновок експерта №271-П від 15.09.2017, суд першої інстанції уваги не звернув та не надав цьому належну правову оцінку.

Крім того, у відповідності до пункту 2.4 глави 2 Постанови правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 року "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в Національній валюті", банк перевіряє відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів, крім інкасових доручень (розпоряджень), вимогам додатка 8 до цієї Інструкції:

- банк платника перевіряє заповнення таких реквізитів: "Платник", "Код платника", "Рахунок платника", "Банк платника", "Код банку платника", а також "М.П." та "Підписи платника" (якщо згідно з формою документа вимагається їх заповнення);

- банк отримувача - заповнення таких реквізитів: "Отримувач", "Код отримувача", "Рахунок гримувача", "Банк отримувача", "Код банку отримувача", а також "М.П. отримувача" та "Підписи отримувача" (якщо згідно з формою документа вимагається їх заповнення).

Як вбачається, лист-заявка на транш №30 від 02.09.2016 року, на підставі якої позивачем за первісним позовом 05 вересня 2016 року здійснено перерахунок грошових коштів в розмірі 11 489 720,00 грн., містить найменування отримувача - ТОВ "ВЕЛЕС ЕНЕРДЖІ", тоді як вірним є найменування - ТОВ "ВЕЛЕС ЕНЕРЖІ".

У відповідності до частини 5 статті 90 ЦК України, юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи.

Згідно пункту 1.5. Наказу Міністерства юстиції України №368/5 від 05.03.2012 року "Про затвердження Вимог до написання найменування юридичної особи, її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, крім організації профспілки" найменування юридичної особи не може бути тотожним найменуванню іншої юридичної особи (крім органів місцевого самоврядування).

У відповідності до частини 3 пункту 2.5 глави 2 Постанови правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", у разі недотримання банками вимог, викладених у цьому пункті та в пункті 2.4 цієї глави, відповідальність за шкоду, завдану платнику (отримувачу, стягувачу), покладається на банк, що обслуговує платника (отримувача, стягувача).

З огляду на викладене, зазначена вище помилка в листі-заявці, а саме невірні дані отримувача грошових коштів, є безумовною підставою для відмови банку в наданні кредитних коштів.

Щодо наявних в матеріалах справи листів директора ТОВ "Велес Енержі" ОСОБА_5 №№23, 24 від 08.11.2016, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2016 ОСОБА_4 (листом №24/10 від 24.10.2016) та ОСОБА_3 (листом №1/24/10 від 24.10.2016) звернулися до ТОВ "Велес Енержі" з вимогою про сплату залишку заборгованості в порядку регресу за кредитним договором та договорами поруки та застави (т.4, а.с. 30-31, 45-46).

У відповідь, ТОВ "Велес Енержі", листом №23 від 08.11.2016 (т.3, а.с.67) та листом №24 від 08.11.2016 (т.3, а.с.68) повідомило про те, що товариство розрахувалось перед ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в повному розмірі, при цьому директор ОСОБА_5 в вказаних листах посилався на те, що станом на 05.09.2016 у останнього відсутня заборгованість перед ОСОБА_4 та ОСОБА_3, як поручителями.

Вказані листи підтверджують лише той факт, що кошти з рахунку, який належить ТОВ "Велес Енержі", були перераховані поручителям, внаслідок чого заборгованість перед поручителями була погашена.

Однак, вказані листи директора ТОВ "Велес Енержі" ОСОБА_5 не спростовують того, що лист-заявка №30 від 02.09.2016 року, на підставі якої позивачем за первісним позовом здійснено перерахунок грошових коштів в розмірі 11 489 720,00 грн., підписана не громадянином ОСОБА_5 (директором ТОВ "Велес Енержі"), а іншою особою.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, а також статтею 20 Господарського кодексу України.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси, які порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, до стану, яке існувало до порушення права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Частина 2 ст.5 ГПК України не покладає на суд обов'язку обирати належний спосіб захисту прав позивача, позаяк даною нормою визначено лише право суду захистити порушене право позивача у спосіб, обраний останнім, навіть якщо цей спосіб не є таким, що визначений на законодавчому чи договірному рівні, тобто суд не може самостійно визначити позивачу належний спосіб захисту і покласти його в основу судового рішення у справі, оскільки це є виключним правом позивача.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст.81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що грошові кошти в розмірі 11 489 720,00 грн., перераховані ПАТ "Комерційний банк "Глобус" 05 вересня 2016 року на рахунок ТОВ "Велес Енержі", не є кредитними коштами, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Комерційний банк "Глобус" про стягнення з ТОВ "Велес Енержі" кредитної заборгованості в розмірі 12 616 293,17 грн., з яких 11497259,04 грн. простроченої заборгованості по кредиту, 1073512,17 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 45522,49 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахованої на підставі кредитного договору №46/ЮКЛ-14 від 19.09.2014.

При цьому, посилання суду першої інстанції на те, що факт порушення позичальником умов кредитного договору №46ЮКЛ-14 від 19.09.2014 щодо повернення кредитних коштів в розмірі 12616293,70 грн. також підтверджується постановою Рівненського апеляційного суду від 13.12.2017, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки апеляційним судом не розглядався спір по суті, а переглядалася ухвала господарського суду Вінницької області від 19.10.17 р. у справі №902/369/17 про направлення матеріалів з господарської справи №902/369/17 до Головного слідчого управління Національної поліції України та зупинення провадження у справі до закінчення перевірки та прийняття слідчими органами відповідного рішення відносно направлених судом матеріалів зі справи №902/369/17.

Щодо зустрічних позовних вимог слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 04 вересня 2016 року заборгованість ТОВ "Велес Енержі" перед ПАТ "Комерційний банк "Глобус" по кредитному договорі складає 322 011,95 грн., що підтверджується відомістю нарахування процентів по типу угод за період з 28 серпня 2016 року по 27 вересня 2016 року (т.2, а.с.13).

При цьому, сума процентів за користування кредитними коштами за період з 01 вересня 2016 року по 26 травня 2017 року (фактичний строк користування даними коштами) становить 50 073,43 грн. (т.2, а.с. 1-4).

Отже, загальний розмір заборгованості позивача за зустрічним позовом перед відповідачем за зустрічним позовом станом на 26 травня 2017 року складає 372 085,38 грн.

Згідно п.4.7 кредитного договору після підписання вказаного договору позичальник надає право (доручає) банку здійснювати договірне списання з свого (-їх) рахунку (-ів) НОМЕР_1, а також з будь-яких його рахунків відкритих в ПАТ "КБ "Глобус", код банку в системі електронних платежів (МФО) 380526, а також зі всіх інших рахунків, що будуть відкриті позичальником в ПАТ "КБ "Глобус", протягом дії цього договору на користь банка грошових коштів в сумах, необхідних для повернення заборгованості позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій та інших платежів позичальника, встановлених цим договором.

В подальшому, банком на підставі п.4.7 кредитного договору за період з 03 березня 2016 року по 26 травня 2017 року було списано грошові кошти в розмірі 678 118,74 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками (т.2, а.с.40-41) та не заперечується банком.

Підставою для списання зазначених вище коштів була заборгованість позивача за зустрічним позовом по кредитному договору в розмірі 13 244 412,44 грн. Спірними в даному випадку є грошові кошти в розмірі 11 489 720 грн., що були зараховані на рахунок позивача за зустрічним позовом без волі останнього та не в порядку передбаченому кредитним договором.

Як вже зазначалося вище, вказані грошові кошти в розмірі 11 489 720,00 грн. перераховані відповідачем за зустрічним позовом 05 вересня 2016 року на рахунок позивача за зустрічним позовом, не є кредитними коштами та на них не поширюється положення кредитного договору.

При цьому, порядок перерахування ПАТ "Комерційний банк "Глобус" грошових коштів в розмірі 11 489 720,00 грн. на рахунок ТОВ "Велес Енержі" та їх подальше списання з цього рахунку на рахунки інших осіб є предметом кримінального провадження №0000355 (правова кваліфікація - ч.4 ст.190 КК України), що підтверджується Витягом з кримінального провадження від 07 листопада 2016 року.

Відтак, враховуючи те, що грошові кошти в розмірі 11 489 720,00 грн. не є кредитними коштами, а є безпідставно отриманими коштами, загальна сума самостійно списаних відповідачем за зустрічним позовом коштів із рахунку позивача за зустрічним позовом в рахунок погашення заборгованості останнього по кредитному договору в два рази перевищує зобов'язання позивача за зустрічним позовом по кредитному договору.

Відповідно до ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п.10.1 кредитного договору, цей договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно, з моменту самостійного списання відповідачем за зустрічним позовом грошових коштів з рахунку позивача за зустрічним позовом в розмірі, що еквівалентний його фактичним зобов'язанням саме по кредитному договору, а також відсотків за час фактичного користування такими коштами, позивач за зустрічним позовом, з огляду на положення 10.1 кредитного договору та ст.599 ЦК України, вважається таким, що в повному обсязі виконав свої зобов'язання, а кредитний договір таким, що припинив свою дію.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Згідно ст.ст. 76,77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає зустрічні позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином і у встановленому порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. (ч.ч. 1,2 ст.277 ГПК України).

Оскільки, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено порушення місцевим господарським судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЕС ЕНЕРЖІ" задоволити.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року у справі № 902/369/17 скасувати.

Прийняти нове рішення.

"В позові публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" до товариства з обмеженою відповідальністю "Велес Енержі" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення 13 244 412,44 грн. заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Велес Енержі" до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" про визнання кредитного договору припиненим задоволити.

Визнати припиненим кредитний договір №46/ЮКЛ-14 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19 вересня 2014 року, укладений між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" та товариством з обмеженою від повільністю "Велес Енержі".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" (04073, м. Київ, Куренівський провулок, 19/5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес Енержі" (23 714, Вінницька область, Гайсинський район, с. Куна, вул. Тваринників, буд.4, ) 1 600,00 грн. судового збору.

Видати наказ."

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" (04073, м. Київ, Куренівський провулок, 19/5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес Енержі" 283 866,62 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст.ст. 287-291 ГПК України.

6. Матеріали справи №902/369/17 повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "26" липня 2018 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Огороднік К.М.