ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2018

Справа № 910/3867/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства “Київенерго” (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5)

до

про

Державного підприємства “ЕКО” (01133, м.Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 36 Б)

стягнення заборгованості у розмірі 5 207 157 грн. 54 коп.

Представники:

від Позивача:           не з’явились;

від Відповідача:          не з’явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство “Київенерго” (надалі також - «Позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства “ЕКО” (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 8 448 грн. 04 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.07.2003 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Київенерго», (Енергопостачальна організація) та Державним підприємством “ЕКО” (Абонент) був укладений Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №520335, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим Договором. Як зазначає Позивач, Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання по оплаті за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.12.2016 року по 01.12.2017 року в розмірі 4 406 112 грн. 76 коп. Таким чином, заборгованість Державного підприємства “ЕКО” перед Публічним акціонерним товариством «Київенерго» становить 4 406 112 грн. 76 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства “ЕКО” 3% річних у розмірі 120 274 грн. 39 коп., інфляційні у розмірі 522 818 грн. 27 коп. та пеню у розмірі 157 952 грн. 12 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.05.2018 року.

В судове засідання 16.05.2018 року з’явились представники Сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 06.06.2018 року.

06.06.2018 року підготовче судове засідання не відбулось у зв’язку із перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2018 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання призначено на 04.07.2018 року.

02.07.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про продовження підготовчого провадження.

04.07.2018 року в судове засідання з’явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи та продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.07.2018 року.

В судове засідання 18 липня 2018 року представники Сторін не з’явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 04.07.2018 року та поверненням рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 12.07.2018 ухвали Господарського суду міста Києва від 04.07.2018 уповноваженому представнику Відповідача.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Позивач про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач та Відповідач були належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Позивача та Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 04 липня 2018 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

01.07.2003 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Київенерго», (Енергопостачальна організація) та Державним підприємством “ЕКО” (Абонент) був укладений Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №520335, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим Договором. (а.с.20-69)

Енергопостачальна організація зобов’язалась, зокрема, постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію – в період опалювального сезону; гарячого водопостачання – протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до цього Договору. (пп.2.2.1 Договору)

Відповідно до п.2.3.1.-2.3.2 Договору Абонент зобов’язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку №4 до Договору.

Облік споживання Абонентом теплової енергії проводиться по приладам обліку на ж/б по бульвару Л.Українки, 36-Б;В; вул. К. Каменєва, 4-А; вул. Верхня, 3 і б-р Л.Українки, 5 та розрахунковим способом. (п.5.1 Договору)

Згідно з п.5.5 Договору при відсутності приладів обліку або виходу його з ладу – кількість теплової енергії, що відпущена Абоненту, визначається Позивачем як виняток – розрахунковим способом.

У п.8.1 Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2003 р.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із Сторін. (п.8.4 Договору)

Додатком №4 Б до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №520335 від 01.07.2003 року Сторони визначили порядок розрахунків за теплову енергію. Так, Абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у Районному відділі теплозбуту №5 за адресою: вул. Товарна, буд. 1 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник акту звірки «Абонент» повертає в РВТ), та платіжну вимогу – доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду. Сплату за вказаними в п.2 даного Додатку документами, Абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця. При цьому в разі якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку, йому пред’являється до сплати заявлена кількість теплової енергії на поточний місяць. У випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачується Відповідачем не пізніше 28 числа поточного місяця. У випадку якщо фактичне використання нижче від заявленого, сплата проводиться за фактичними показниками. (а.с.31)

Пунктом 3.5 Додатку №4 Б передбачено, що у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду Енергопостачальна організація нараховує Абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання по оплаті за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.12.2016 року по 01.12.2017 року в розмірі 4 406 112 грн. 76 коп. Таким чином, заборгованість Державного підприємства “ЕКО” перед Публічним акціонерним товариством «Київенерго» становить 4 406 112 грн. 76 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства “ЕКО” 3% річних у розмірі 120 274 грн. 39 коп., інфляційні у розмірі 522 818 грн. 27 коп. та пеню у розмірі 157 952 грн. 12 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №520335 від 01.07.2003 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №520335 від 01.07.2003 року за період з 01.12.2016 року по 01.12.2017 року Позивач передав, а Відповідач в свою чергу прийняв теплову енергію, що підтверджується обліковими картками, відомостями обліку теплової енергії, проте Відповідач неналежним чином виконував свої зобов’язання в частині своєчасної оплати за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 4 406 112 грн. 76 коп. (а.с.75-142)

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Публічному акціонерному товариству «Київенерго» в розмірі 4 406 112 грн. 76 коп.

Отже, Суд приходить до висновку, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату вартості наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 4 406 112 грн. 76 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач з просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних у розмірі 120 274 грн. 39 коп. та інфляційні у розмірі 522 818 грн. 27 коп. станом на 01.03.2018 року.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитору зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем оплати за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №520335 від 01.07.2003 року у розмірі 120 274 грн. 39 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв’язку з невірним розрахунком Позивача. При здійсненні розрахунку 3% річних Позивачем не зазначено період прострочки Відповідача за кожний місяць окремо, а лише зазначено загальну кількість днів прострочення станом на 01.03.2018 року.

При здійсненні перерахунку 3% річних Судом було враховано, що Відповідач повинен здійснити оплату не пізніше 25 числа поточного місяця, а тому прострочка починається з 26 числа поточного місяця. Однак, при здійсненні нарахування 3% річних Позивачем взято період виникнення обов’язку по оплаті у наступному місяці, а не поточному, на суму боргу попереднього місяця. Наприклад, за зобов’язаннями грудня 2016 року Позивачем нараховано 3% річних за період з 26.01.2017 р. по 31.01.2017 р. (6 днів прострочення) у розмірі 498 грн. 38 коп., яка збігається з перевіреним Судом розрахунком за допомогою програми «Законодавство». З урахуванням того, що відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог, а тому нарахування 3% річних здійснено за заявлені Позивачем періоди у строк по 01.03.2018 року. Крім того, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних за загальний період прострочення з 26.01.2017 р. по 01.03.2018 р. у розмірі 108 524 грн. 17 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов’язання.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних за загальний період прострочення січень 2017 року – лютий 2018 року у розмірі 522 818 грн. 27 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь станом на 01.03.2018 року у розмірі 157 952 грн. 12 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 – 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 3.5 Додатку передбачено, що у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду Енергопостачальна організація нараховує Абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов’язання станом на 01.03.2018 року у розмірі 157 952 грн. 12 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв’язку з невірним розрахунком Позивача. При здійсненні розрахунку пені Позивачем не зазначено період прострочки Відповідача за кожний місяць окремо, а лише зазначено загальну кількість днів прострочення станом на 01.03.2018 року.

При здійсненні перерахунку пені Судом було враховано, що Відповідач повинен здійснити оплату не пізніше 25 числа поточного місяця, а тому прострочка починається з 26 числа поточного місяця, а тому саме з 26.09.2017 року Позивачем здійснено розрахунок пені по 01.03.2018 року. Крім того, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов’язання з 26.09.2017 р. по 01.03.2018 р. у розмірі 131 412 грн. 08 коп.

Таким чином, з Державного підприємства “ЕКО” на користь Публічного акціонерного товариства “Київенерго” підлягає стягненню заборгованість у розмірі 4 406 112 грн. 76 коп., 3% річних в розмірі 108 524 грн. 17 коп., інфляційні у розмірі 522 818 грн. 27 коп., пеня у розмірі 131 412 грн. 08 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства “ЕКО” (01133, м.Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 36 Б, Ідентифікаційний код юридичної особи 32309722) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м.Київ, пл. ІВАНА ФРАНКА, буд. 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 00131305, рахунок №01 у ГУ по м. Києву та Київській області ВАТ «Державний ощадний банк України», МФО 322669, одержувач – ПАТ «Київенерго») заборгованість у розмірі 4 406 112 (чотири мільйони чотириста шість тисяч сто дванадцять) грн. 76 (сімдесят шість) коп.

3. Стягнути з Державного підприємства “ЕКО” (01133, м.Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 36 Б, Ідентифікаційний код юридичної особи 32309722) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м.Київ, пл. ІВАНА ФРАНКА, буд. 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 00131305, рахунок № в ПАТ «ПУМБ», м. Київ, МФО 334851, одержувач – ПАТ «Київенерго») 3% річних в розмірі 108 524 (сто вісім тисяч п’ятсот двадцять чотири) грн. 17 (сімнадцять) коп., інфляційні у розмірі 522 818 (п’ятсот двадцять дві тисячі вісімсот вісімнадцять) грн. 27 (двадцять сім) коп., пеню у розмірі 131 412 (сто тридцять одна тисяча чотириста дванадцять) грн. 08 (вісім) коп. та судовий збір у розмірі 77 533 (сімдесят сім тисяч п’ятсот тридцять три) грн. 01 (одна) коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 25 липня 2018 року.

Суддя                                                                                          О.В. Чинчин