ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

19 липня 2018 року Справа № 915/427/18

м. Миколаїв

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до відповідача: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку Херсонське шосе, 28 (54024, м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 28)

про: стягнення 981,33 грн.

Суддя: Смородінова О.Г.

Секретар судового засідання: Ковальжи А.І.

Представники:

від позивача: не зявився,

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю за вих. № 14-д від 14.12.2017.

Суть спору:

15 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 14/4-683 від 04.05.2018 про стягнення з Обєднання співвласників багатоквартирного будинку Херсонське шосе, 28 борг у загальній сумі 981,33 грн., з яких: 827,75 грн. пеня, 153,58 грн. 3% річних.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов договору № 1299/14-ТЕ-22 купівлі-продажу природного газу з додатковими угодами; актів приймання-передачі природного газу (у кількості десяти одиниць) за період з 31.01.2014 по 31.12.2014; розрахунку заборгованості сум заявлених до стягнення та фінансової довідки по операціям по вищенаведеному договору купівлі-продажу; норм статей 11, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України, статей 173, 174, 175, 193, 216, 230, 231, 232 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобовязання у строк, визначений договором, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору.

Відповідач у відзиві б/н від 04.06.2018 (вх. № 6559/18 від 04.06.2018) просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, зазначаючи, що 31.05.2018 на рахунок позивача було сплачено 981,33 грн.

Станом на момент проведення судового засідання від сторін будь-яких інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань до суду не надходило.

Дану справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні 19.07.2018 представник відповідача неодноразово звертався до суду з усним клопотанням про залишення позову без розгляду в звязку з тим, що позивач двічі без повідомлення суду причин не зявлявся в судові засідання на виклик суду.

Відреагувавши на зазначені усні клопотання представника відповідача, суд зауважив, по-перше, що в позовній заяві позивач просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, та по-друге, що явка представників сторін у судові засідання не визнавалася судом обовязковою, а представник позивача судом у судові засідання не викликався.

19.07.2018 за результатами розгляду справи суд на підставі ст. ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини ухвали.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представника відповідача, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2013 року між сторонами був укладений договір № 1299/14-ТЕ-22 купівлі-продажу природного газу, згідно з предметом якого позивач, як продавець, зобовязався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України, а відповідач, як покупець, взяв на себе зобовязання прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (пункт 1.2 договору).

За умовами пунктів 3.3 та 3.4 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу, які і є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору).

У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (пункт 7.2 договору).

Розділом 11 договору сторони встановили строк його дії до 31.12.2014.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Протягом дії вищенаведеного договору сторони неодноразово укладали до нього додаткові угоди, зокрема, щодо зміни ціни на газ.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору № 1299/14-ТЕ-22 від 12.12.2013 позивач передав, а відповідач прийняв у 2014 році природний газ на загальну суму 214881,61 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2014 на суму 46407,22 грн., від 28.02.2014 на суму 38440,73 грн., від 31.03.2014 на суму 30734,77 грн., від 30.04.2014 на суму 17375,70 грн., від 31.05.2014 на суму 7606,45 грн., від 30.06.2014 на суму 7376,04 грн., від 31.07.2014 на суму 891,56 грн., від 31.10.2014 на суму 3296,57 грн., від 30.11.2014 на суму 29007,94 грн., від 31.11.2014 на суму 33744,63 грн.

За даними позивача, відповідач несвоєчасно здійснював оплати за поставлений газ. Так, останній платіж за спірний період було проведено відповідачем 16.01.2015.

Предметом даного позову виступають майнові вимоги позивача про стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат внаслідок порушення останнім договірних зобов'язань по своєчасній оплаті поставленого природного газу.

Підставою умови договору № 1299/14-ТЕ-22 купівлі-продажу природного газу від 12.12.2013 та застосування статей 11, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України, статей 173, 174, 175, 193, 216, 230, 231, 232 Господарського кодексу України.

Отже спірні відносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про купівлю-продаж.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, у відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України закріплено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

З наданих суду доказів (за даними працівника бухгалтерії позивача а. с. 15, які не спростовані відповідачем) вбачається, що відповідач систематично порушував взяті на себе договірні зобовязання по своєчасній оплаті поставленого позивачем природного газу за відповідними актами приймання-передачі.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов наступних висновків:

В підтвердження своєї позиції стосовно відмови позивачу в задоволенні предявлених позовних вимог, відповідач надав суду платіжне доручення № 753 від 31.05.2018 на суму 981,33 грн. (призначення платежу: оплата згідно ухвали по справі № 915/427/18 від 21.05.2018 по договору № 1299/14-ТЕ-22 від 12.12.13 у сумі 981,33 грн., з яких пеня-827,75 грн., 3% річних-153,58).

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

У судовому засіданні 19.07.2018 представник відповідача неодноразово наголошував, що предявлені позовні вимоги обєднанням не визнаються.

Водночас, надані суду докази (платіжне доручення № 753 від 31.05.2018 на суму 981,33 грн.) свідчать про протилежне, а саме про визнання та добровільну оплату предявлених позивачем вимог до відповідача.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, виходячи із системного аналізу вищевказаних норм в сукупності з наявними в матеріалах справи доказами, суд вважає, що у даній справі відсутній предмет спору у звязку з тим, що на час проведення судового засідання відповідачем у повному обсязі погашено заявлену позивачем до стягнення з обєднання суму заборгованості за договором № 1299/14-ТЕ-22 купівлі-продажу природного газу від 12.12.2013.

Таким чином, беручи до уваги наведені норми та обставини, провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 123 (ч. 2), 220, 231, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі № 915/427/18.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 24 липня 2018 року.

Суддя О.Г. Смородінова