ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2018р. Справа №914/902/18

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут, м. Львів

до відповідача: Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, с. Підберізці, Пустомитівський район, Львівська область;

про: стягнення в сумі 160 289,91 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Вашкевич Н.І.

Представники:

від позивача:ОСОБА_1, довіреність № 007.1Др-4-0318 від 14.03.2018 року.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 27.06.2018 року.

Суд встановив: 18.05.2018 року за вх. № 953 в канцелярії Господарського суду Львівської області зареєстровано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут до Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про стягнення в сумі 160 289,91 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.05.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду, а розгляд справи призначено на 12.06.2018 р. Розгляд справи не відбувся, у звязку із перебуванням судді Пазичева В.М. в відрядження в період з 11.06.2018 р. по 13.06.2018 р., відтак ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.06.2018 р., підготовче засідання призначено на 21.06.2018 року. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.06.2018 року розгляд справи відкладено на 26.06.2018 року, для надання доказів. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.06.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті на 05.07.2018 року.

Позивач вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 21.05.2018 року, про відкладення підготовчого засідання від 12.06.2018 року, від 21.06.2018 року, від 26.06.2018 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

12.06.2018 р. за вх. № 21366/18 представник позивача подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Відповідач вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 21.05.2018 року, про відкладення підготовчого засідання від 12.06.2018 року, від 21.06.2018 року, від 26.06.2008 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

08.06.2018 р. за вх. № 20985/18 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, згідно якого визнає позовні вимоги позивача.

26.06.2018 р. за вх. № 23671/18 на адресу суду надійшло електронне клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Відповідно до ст. 240 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 10.07.2018 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

У позовній заяві позивач зазначає, що між ТОВ «Львівгаз збут» (надалі - позивач) та Підберізцівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області (надалі - відповідач) укладено Договір на газ природній, скраплений або в газоподібному стані № 41DBLvz922-18 від 30.01.2018 року (надалі - Договір), відповідно до умов якого, Постачальник зобов'язується передати у власність Споживачу у 2018 році природний газ (далі - газ), а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Відповідно до п. 4.2.3 Договору, остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Ст. ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач наголошує, що ТОВ «Львівгаз збут» свої зобов'язання згідно умов Договору виконало, що підтверджується актом приймання - передачі природного газу за березень 2018 року, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого, станом на 05 травня 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ становить 158 046,94 грн.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 193 ГК України та ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

ОСОБА_3 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 3, ст. 692 ЦК України зазначено, що у разі прострочення оплати товару, продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Також, згідно частини 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підстав, передбачених цивільним законодавством України.

Відповідно до п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач зазначає, що згідно ст. 625 ЦК України, на відповідача, як на боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, покладається обов'язок щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Таким чином, загальна сума процентів за договором складає 181,86 грн.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором та законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України ,неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що відповідно до п. 3.2. Договору, ціна газу становить всього з ПДВ 11060,52 грн. за 1000 куб.м.

ОСОБА_3 приймання-передачі природного газу №ЗЛВ00018481 від 31.03.2018 року Підберізцівська сільська рада прийняла у березні 2018 року 14343 куб.м. газу на загальну суму 158641,04 грн.

Проте, за твердженням відповідача, всупереч умов договору, оплату за спожитий газ Підберізцівською сільською радою не здійснено, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 158046,94 грн. (158641,04 грн. - 594,10 грн. = 158,046,94 грн., де 594,10 грн. перехідні кошти за спожитий газ у 2017 році). Наявна заборгованість в сумі 158,046.94 грн., також підтверджується ОСОБА_3 звіряння від 18.04.2018 року.

Підберізцівська сільська рада не заперечує проти правильності розрахунку неустойки та 3% річних від простроченої суми згідно ст. 625 ЦК України.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

ОСОБА_3 ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Як встановлено судом, між ТОВ «Львівгаз збут» (надалі - позивач) та Підберізцівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області (надалі - відповідач) укладено Договір на газ природній, скраплений або в газоподібному стані № 41DBLvz922-18 від 30.01.2018 року (надалі - Договір), відповідно до умов якого, Постачальник зобов'язується передати у власність Споживачу у 2018 році природний газ (далі - газ), а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Відповідно до п. 4.2.3 Договору, остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

ТОВ «Львівгаз збут» свої зобов'язання згідно умов Договору виконало, що підтверджується актом приймання - передачі природного газу за березень 2018 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого, станом на 05 травня 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ становить 158 046,94 грн.

У відповідності зі ст. 193 ГК України та ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

ОСОБА_3 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 3. Ст. 692 ЦК України зазначено: що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Також згідно частини 2 ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, відповідно до от. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до п. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе: що ним вжито усіх залежних від нього заходів недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько - правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Дана позиція підтверджується рішенням Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" де зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписам, встановленим Господарським кодексом України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до частини 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені), зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

ОСОБА_3 з ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2.1 Договору, у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

На виконання п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК Україну позивач повідомляє, що на час подання позову судові витрати складаються лише з суми судового збору в розмірі 2 404,35 грн., що підтверджується Платіжним дорученням № 1646 від 26.04.2018 року.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначено, якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертого статті 231 Господарського кодексу України, в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, (постанова ВСУ від 27.04.2012 № 06/5026/1052/2011 та інформаційний лист ВГСУ № 01-06/908/2012 від 13.07.2012).

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що відповідно до п. 3.2. Договору, ціна газу становить всього з ПДВ 11060,52 грн. за 1000 куб.м.

ОСОБА_3 приймання-передачі природного газу №ЗЛВ00018481 від 31.03.2018 року Підберізцівська сільська рада прийняла у березні 2018 року 14343 куб.м. газу на загальну суму 158641,04 грн.

Проте, за твердженням відповідача, всупереч умов договору, оплату за спожитий газ Підберізцівською сільською радою не здійснено, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 158046,94 грн. (158641,04 грн. - 594,10 грн. = 158,046,94 грн., де 594,10 грн. перехідні кошти за спожитий газ у 2017 році). Наявна заборгованість в сумі 158,046.94 грн., також підтверджується ОСОБА_3 звіряння від 18.04.2018 року.

Підберізцівська сільська рада не заперечує проти правильності розрахунку неустойки та 3% річних від простроченої суми згідно ст. 625 ЦК України.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

ОСОБА_3 з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідачем позовні вимоги не спростовані, суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут до Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про стягнення в сумі 160 289,91 грн. є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

ОСОБА_3 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 1646 від 26.04.2018 року на суму 2404,35 грн. про сплату судового збору.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, слід покласти на сторін пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги - задоволити.

2. Стягнути з Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (81146, Львівська обл., Пустомитівський район, с. Підберізці, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м. Львів, вул. Золота 42, ) суму боргу в розмірі 158046 (сто пятдесять вісім тисяч сорок шість) грн. 94 коп., 181 (сто вісімдесят одну) грн. 86 коп. 3 % річних та 2061 (дві тисячі шістдесят однц) грн. 11 коп. пені.

3. Стягнути з Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (81146, Львівська обл., Пустомитівський район, с. Підберізці, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м. Львів, вул. Золота 42, ) суму судового збору в розмірі 2404 (дві тисячі чотириста чотири) грн. 35 коп.

4. Наказ видати, в порядку ст. 327 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13.07.2018 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку ст. 256 ГПК України.

Суддя Пазичев В.М.