РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.07.2018Справа № 910/5095/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 342.054,04 грн.

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

24.04.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення 342.054,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.09.2016 між сторонами було укладено договір № 1513/1617-РО-41 купівлі-продажу природного газу з додатковими угодами № 1-2. На виконання умов договору позивач поставив протягом жовтня-грудня 2016 року та січня-вересня 2017 року, а відповідач прийняв природній газ на загальну суму 1.413.054,22 грн. В порушення умов договору відповідачем несвоєчасно здійснювалися оплати за спожитий природній газ та відповідач досі має заборгованість, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення 342.054,04 грн., з яких: 253.401,40 грн. основного боргу, 51.455,06 грн. пені, 28.663,32 грн. інфляційних втрат, 8.534,27 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/5095/18 від 25.04.2018 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п'ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

15.05.2018 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2018 відкрито провадження у справі № 910/5095/18; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем 30.05.2018 до відділу діловодства суду подано заяву, в якій заперечує проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем 30.05.2018 до відділу діловодства суду подано заяву, в якій просить у разі залишення заяви відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без задоволення, здійснити розгляд справи № 910/5095/18 в судовому засіданні з викликом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/5095/18 від 01.06.2018 залишено без задоволення клопотання відповідача про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, проте з метою з'ясування всіх обставин справи вирішено провести розгляд справи в судовому засідання, яке призначено на 21.06.2018.

Відповідач у поданому 18.06.2018 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що виконуючи умови договору відповідач оплачує купований у позивача природний газ - за рахунок коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку, свідченням чому є зазначення в документі, доданому до позову з назвою: Операции по предприятию ПАТ «Київенерго» в графі Коментарий: розподіл коштів за теплову енергію на виконання постанови КМУ № 217 від 18.06.2014, постанови НКРЕКП. Відповідно до п.п. 13, 14 Порядку уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, перерахування коштів в частині вартості послуг з розподілу природного газу - на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов'язками. Отже, відповідач не користувався коштами, належними до оплати за постачання природного газу і не міг впливати на визначення нормативу перерахування коштів останньому. Вважає, що вина відповідача у простроченні зобов'язання за договором відсутня.

Відповідачем 18.06.2018 до відділу діловодства суду подано клопотання про заміну відповідача Публічного акціонерного товариства «Київенерго» його правонаступником Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

В судовому засіданні 21.06.2018 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 26.06.2018.

Відповідачем в судовому засіданні 26.06.2018 подано клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що для розгляду клопотання про заміну сторони правонаступником є необхідність врахування наказу Департаменту комунальної власності м. Києва № 224 від 04.05.2018 про закріплення основних засобів за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», з запитом на отримання якого відповідач звернувся до Департаменту комунальної власності м. Києва, проте наразі відповіді не отримав.

Суд розглянувши 26.06.2018 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовив в його задоволенні, оскільки наведені відповідачем обставини не є підставою для відкладення розгляду справи в розумінні ст.ст. 202, 216 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач в судовому засіданні 26.06.2018 підтримав подане ним клопотання про заміну сторони правонаступником.

Позивач в судовому засіданні 26.06.2018 проти задоволення клопотання відповідача про заміну сторони правонаступником заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/5095/18 від 26.06.2018 в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про заміну сторони правонаступником відмовлено.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (споживач, відповідач) було укладено договір постачання природного газу № 1513/1617-РО-41 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено за поставлений природний газ, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 253.401,40 грн. та за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором позивачем нараховані пеня в сумі 51.455,06 грн., інфляційні втрати в розмірі 28.663,32 грн. та 8.534,27 грн. - 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 12.1. договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій.

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу для СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 455 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями:

жовтень 2016 року - 30 тис. куб. метрів,

листопад 2016 року - 56 тис. куб. метрів,

грудень 2016 року - 104 тис. куб. метрів,

січень 2017 року - 116 тис. куб. метрів,

лютий 2017 року - 75 тис. куб. метрів,

березень 2017 року - 74 тис. куб. метрів

Відповідно до п. 3.4 договору приймання-передача природного газу переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

В матеріалах справи наявні наступні акти приймання-передачі природного газу, підписані та скріплені печатками обох сторін:

від 31.10.2016 на суму 57.756,17 грн.,

від 30.11.2016 на суму 243.048,55 грн.,

від 31.12.2016 на суму 293.089,26 грн.,

від 31.01.2017 на суму 294.227,90 грн.,

від 28.02.2017 на суму 272.374,38 грн.,

від 31.03.2017 на суму 197.494,18 грн.

Додатковою угодою № 2 від 31.03.2017 внесено зміни до договору та доповнено розділ 2 договору пунктом 2.1 згідно якого постачальник передає споживачу для СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно) природний газ обсягом до 50 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями:

квітень 2017 року - 25 тис. куб. метрів,

травень 2017 року - 5 тис. куб. метрів,

червень 2017 року - 5 тис. куб. метрів,

липень 2016 року - 5 тис. куб. метрів,

серпень 2017 року - 5 тис. куб. метрів,

вересень 2017 року - 5 тис. куб. метрів.

також даною угодою внесено зміни до п. 12.1 договору та встановлено строк його дії в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В матеріалах справи наявні наступні акти приймання-передачі природного газу, підписані та скріплені печатками обох сторін:

від 30.04.2017 на суму 34.381,50 грн.,

від 31.05.2017 на суму 5.891,86 грн.,

від 30.06.2017 на суму 5.906,68 грн.,

від 31.07.2017 на суму 2.953,34 грн.,

від 31.08.2017 на суму 2.971,13 грн.,

від 30.09.2017 на суму 2.959,27 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач зазначає, що відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого природного газу у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на день звернення з позовом до суду (24.04.2018) складає 253.401,40 грн.

Проте, згідно платіжного доручення № 969092001 від 13.02.2018 вбачається, що відповідачем на виконання договору № 1513/1617-РО-41 від 07.09.2016 сплачено кошти за газ в сумі 431.183,40 грн., яка в розрахунку ціни позову позивачем не врахована (в розрахунку вказано, що останній платіж відповідачем здійснено 08.02.2018 в сумі 5.428,00 грн.) .

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Позивачем не доведено порушення його права щодо несплати відповідачем боргу за природний газ в розмірі 253.401,40 грн. станом на день подання позовної заяви до суду, в зв'язку з чим в позові в цій частині слід відмовити.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату газу повністю не проводив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі невиконання споживачем п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати поставленого природного газу.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті за надані послуги відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню розмір якої, за розрахунками суду становить 25.833,91 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 25.833,91 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В іншій частині пені в позові слід відмовити, оскільки нарахована з порушенням умов договору, який передбачає нарахування пені у розмірі облікової ставки НБУ, а не подвійної облікової ставки, як нараховано позивачем.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення зі сплати поставленого газу, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 28.663,32 грн. інфляційних втрат та 8.534,27 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору інший розмір процентів не визначений.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 8.534,27 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

За результатами здійснення судом власного перерахунку інфляційні втрати складають 27.019,12 грн., які підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України, а саме нараховано за невірний період (за зобов'язаннями за лютий 2017 року) та застосовано невірний розмір сукупного індексу інфляції.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 31, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 25.833 (двадцять п'ять тисяч вісімсот тридцять три) грн. 91 коп. пені, 27.019 (двадцять сім тисяч дев'ятнадцять) грн. 12 коп. інфляційних втрат, 8.534 (вісім тисяч п'ятсот тридцять чотири) грн. 27 коп. - 3% річних, 920 (дев'ятсот двадцять) грн. 81 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова