ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" липня 2018 р. Справа № 924/215/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Устіновій А.П., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло Буд Експерт", м. Львів

до приватного підприємства "Ліфт-Експрес", м. Хмельницький

про 1) розірвання договору №21 купівлі-продажу ліфтового обладнання (з умовою виконання монтажу та пусконаладки проданого обладнання) від 19.05.2016р.;

2) стягнення 984840,35 грн., з яких 449500,00 грн. заборгованості (суми оплати обладнання), 14970,00 грн. пені, 500096,55 грн. інфляційних втрат, 20273,80 грн. 3% річних

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю від 01.02.2018р.;

від відповідача: не з'явився;

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення виноситься 13.07.2018р., оскільки в судовому засіданні 13.06.2018р. оголошувалась перерва.

встановив: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 984840,35 грн., з яких 449500,00 грн. заборгованості, 14970,00 грн. пені, 500096,55 грн. інфляційних втрат, 20273,80 грн. 3% річних та про розірвання договору №21 купівлі-продажу ліфтового обладнання (з умовою виконання монтажу та пусконаладки проданого обладнання) від 19.05.2016р.

Позовні вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо передачі позивачу ліфтового обладнання та посилається на положення ст. ст. 179, 193, 198, 206, 265 ГК України, а також 530, 570, 625, 651, 653, 655, 656, 662, 693 ЦК України.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, письмового відзиву на позов з документальним обґрунтуванням своїх доводів не надав, про причини неявки та неподання доказів не повідомив, своїм процесуальним правом не скористався. Ухвали про відкриття провадження по справі від 16.04.2018р., про призначення до судового розгляду від 10.05.2018р. направлялися на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та інформації з ЄДРЮО, ФОП та ГФ.

При цьому судом враховуються положення ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

19.05.2016р. між Приватним підприємством "Ліфт Експрес" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло Буд Експерт" (покупець) укладено договір купівлі-продажу ліфтового обладнання (з умовою виконання монтажу та пусконаладки проданого обладнання) №21 (далі - договір).

За даним Договором Продавець зобов'язується передати у власність нове Ліфтове обладнання, яке не було у користуванні згідно специфікації, що є невід'ємною частиною даного Договору (далі - "Обладнання"), а також провести їх монтаж і пусконададку, відповідно до узгоджених з Покупцем проектами та в терміни вказані у п.6.2 даного Договору, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлений Товар і виконані роботи (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору обладнання продається Покупцю в комплектації, згідно специфікації на Обладнання, яка є невідємною частиною даного Договору (Додаток 1), експлуатаційною й іншою документацією, яка була видана Обладнання його виробником.

Згідно з п. 3.1 договору ціна Обладнання з монтажем та пусконаладкою складає 499 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 83 166,67 грн., яка є твердою та не підлягає корегуванню.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що оплата покупцем вартості обладнання здійснюється у безготівковій формі на банківський рахунок продавця в національній валюті за ціною, вказаною в додатках та/або видаткових накладних, що є невід'ємною частиною цього договору.

У відповідності до п. 4.1 договору поставка обладнання здійснюється за місцезнаходженням Покупця протягом 30 робочий днів з моменту зарахування на банківський рахунок продавця суму авансу в розмірі 50% від вартості Обладнання, а саме 249500,00 грн. Кінцевий розрахунок в розмірі 50% вартості Обладнання проводиться не пізніше 5-ти банківських днів після підписання актів виконаних робіт.

Датою поставки вважається дата, коли уповноважена особа, що діє на підставі належним чином оформленої довіреності, оглянула та прийняла обладнання, а також підписала акт приймання-передачі обладнання. (п. 4.2 договору).

У відповідності до п. 5.3 договору, передача Продавцем Обладнання оформляється випискою Продавцем на ім'я Покупця акту прийому-передачі на Обладнання, податковою накладною та підписанням представниками Продавця й Покупця товарної накладної на Обладнання.

Згідно п.п. 7.1, 7.1.1, 7.1.2 договору продавець зобов'язаний: передати покупцю рахунок-фактуру на оплату обладнання, передати обладнання покупцю на визначених даним договором умовах.

Відповідно до п. 7.1.4 договору у випадку порушення встановлених даним договором термінів передачі обладнання покупцю, сплатити Покупцю пеню в розмірі 0,1% від суми даного Договору за кожний день прострочення передачі Обладнання Покупцю, але не більше 3% від суми даного Договору.

Пунктом 7.4.2 договору передбачено, що покупець має право розірвати договір частково або повністю, якщо порушення строків поставки Обладнання перевищить 10 календарних днів, не відшкодовуючи при цьому ніяких витрат Продавцю. У цьому випадку Продавець зобов'язаний на протязі 3 календарних днів з моменту одержання повідомлення Покупця про розірвання Договору, повернути всю перераховану Покупцем суму оплати Обладнання.

Даний договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. (п.13.1 договору).

До договору додано додаток №1 - специфікація на обладнання на загальну суму 499000,00 грн., додаток №2 - гарантійні умови.

Позивач сплатив відповідачу 449500,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №237 від 25.05.2016р. (проведено банком 25.05.2016р.) на суму 249500,00 грн. з призначенням платежу "аванс за ліфтове обладнання", №596 від 18.11.2016р. (проведено банком 18.11.2016р.) на суму 100000,00 грн. з призначенням платежу "оплата за ліфтове обладнання", №706 від 05.01.2017р. (проведено банком 05.01.2017р.) на суму 100000,00 грн. з призначенням платежу "доплата за ліфтове обладнання".

Повідомленням-вимогою від 26.02.2018р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про розірвання договору, повернення сплачених коштів та відшкодування пені.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконав обов'язку з передачі позивачу ліфтового обладнання за договором №21 від 19.05.2016р., останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 449500,00 грн. заборгованості, 14970,00 грн. пені, а також нарахував 500096,55 грн. інфляційних втрат, 20273,80 грн. 3% річних.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, 19.05.2016р. між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу ліфтового обладнання №21, за умовами якого відповідач зобов'язався передати у власність нове ліфтове обладнання.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Відповідно до ст. 663 цього Кодексу продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На виконання п. 3.3 договору купівлі-продажу ліфтового обладнання від 19.05.2016р. позивач, керуючись п. 4.1 договору, здійснив перерахування відповідачу попередньої оплати в розмірі 449000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №237 від 25.05.2016р. (проведено банком 25.05.2016р.) на суму 249500,00 грн. з призначенням платежу "аванс за ліфтове обладнання", №596 від 18.11.2016р. (проведено банком 18.11.2016р.) на суму 100000,00 грн. з призначенням платежу "оплата за ліфтове обладнання", №706 від 05.01.2017р. (проведено банком 05.01.2017р.) на суму 100000,00 грн. з призначенням платежу "доплата за ліфтове обладнання".

З врахуванням положень п. 4.1 договору, відповідач був зобов'язаний поставити обладнання протягом 30 робочий днів з моменту зарахування на банківський рахунок відповідача суми авансу в розмірі 50% від вартості обладнання.

Так як зарахування коштів в розмірі 249500,00 грн. проведено банком 25.05.2016р., суд приходить до висновку, що відповідач був зобов'язаний поставити обладнання до 24.06.2016р. включно.

Як вже зазначалось, пунктом 7.4.2 договору передбачено, що покупець має право розірвати договір, якщо порушення строків поставки обладнання перевищить 10 календарних днів.

У матеріалах справи наявне повідомлення від 26.02.2018р., за яким позивач звернувся до відповідача з вимогою про розірвання договору, повернення сплачених коштів та відшкодування пені.

З огляду на довгострокове невиконання відповідачем умов договору (більше, ніж 2 роки), що доведене позивачем в межах даної справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання договору №21 купівлі-продажу ліфтового обладнання (з умовою виконання монтажу та пусконаладки проданого обладнання) від 19.05.2016р.

Щодо позовних вимог про стягнення 449500,00 грн. заборгованості, судом враховується наступне.

Як вже зазначалось, у розділі 4 договору сторони погодили строки й умови поставки.

За п. 4.1 договору, поставка обладнання здійснюється протягом 30 робочий днів з моменту зарахування на банківський рахунок продавця суму авансу в розмірі 50% від вартості обладнання, а саме 249500,00 грн., а кінцевий розрахунок в розмірі 50% вартості обладнання проводиться після підписання актів виконаних робіт.

Позивач сплатив відповідачу декількома платежами 449500,00 грн. з призначенням "аванс за ліфтове обладнання", "оплата за ліфтове обладнання", "доплата за ліфтове обладнання".

Таким чином, подальша сплата позивачем коштів в розмірі 200000,00 грн. за платіжними дорученнями №596 від 18.11.2016р. та №706 від 05.01.2017р. здійснювалась не за умовами договору, а з власної ініціативи позивача.

Так як ціна договору складає 499000,00 грн., за договором кінцевий розрахунок вартості обладнання проводиться після підписання актів виконаних робіт, відповідно - після поставки товару, чого відповідачем не здійснено, суд приходить до висновку, що сплачені позивачем кошти на загальну суму 449000,00 грн. являються попередньою оплатою.

Стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку товару, не вважається грошовим зобов'язанням, у тому числі - у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного суду України від 16.09.2014р. у справі № 3-90гс14 та постанові Верховного Суду від 07.03.2018р. у справі №910/23585/16.

Оскільки відповідач, який одержав від позивача суму попередньої оплати ліфтового обладнання, обладнання та кошти не повернув, то суд доходить висновку, що позивач обґрунтовано вимагає повернення від відповідача 449500,00 грн., коштів, які помилково називає "заборгованістю" та які, фактично, являються сумою попередньої оплати, а тому позовні вимоги в частині стягнення 449500,00 грн. коштів, які являються сумою попередньої оплати, підлягають задоволенню та стягненню з відповідача.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 14970,00 грн. пені відповідно до п. 7.1.4 договору.

За змістом положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом враховується факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу ліфтового обладнання, а саме, непоставку ліфтового обладнання, порушення термінів проведення монтажних та пусконалагоджувальних робіт.

Як вже зазначалось, п. 7.1.4 договору передбачена відповідальність відповідача за вказане порушення договору у розмірі 0,1% пені від суми договору за кожний день прострочення передачі обладнання позивачу, але не більше 3% від суми договору.

Суд, здійснивши перевірку правильності розрахунку пені, прийшов до висновку, що розрахунок здійснений в межах можливих нарахувань, а тому позовні вимоги про стягнення 14970,00 грн. пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки обраховані відповідно до умов договору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав а саме, повернення передоплати за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст.625 ЦК.

Таким чином, застосування позивачем до спірних правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних є помилковим, оскільки, стягнення з продавця суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку товару (в тому числі - проведення монтажу та пусконаладки), не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України.

Суд зазначає, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Однак, умовами укладеного між сторонами договору не встановлено розмір процентів в розумінні ст. 536 ЦК України, які відповідач має сплатити позивачу у випадку не поставки товару виходячи з суми отриманої попередньої оплати.

Аналогічна правова позиція викладена в низці постанов Верховного суду України, зокрема, у постанові від 15.10.2013р. у справі № 3-30гс13, та від 16.09.2014р. у справі № 3-90гс14, а також в постановах Верховного Суду від 14.03.2018р. у справі №910/24853/13; від 07.06.2018р. у справі №911/2652/17.

За таких обставин, суд визнає заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 500096,55 грн. інфляційних втрат та 20273,80 грн. 3% річних позбавленими фактичного та правового обґрунтування, що має наслідком прийняття судом рішення про відмову в їх задоволенні.

Враховуючи вищенаведене, положення ст.74 ГПК України, в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання договору №21 купівлі-продажу ліфтового обладнання (з умовою виконання монтажу та пусконаладки проданого обладнання) від 19.05.2016р., а також про стягнення з відповідача 449500,00 грн. суми попередньої оплати, 14970,00 грн. пені. У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 500096,55 грн. інфляційних втрат та 20273,80 грн. 3% річних суд відмовляє.

Приписами п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України визначено, що у резолютивній частині рішення зазначаються: розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору складає: 1,5 відсотка ціни позову за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру та 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік № 2246-VIII від 07.12.2017р. визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року складає 1762,00 грн.

Предметом розгляду поданого позову в даній справі є позовна вимога майнового характеру - стягнення 984840,35 грн., а також позовна вимога немайнового характеру - розірвання договору №21 купівлі-продажу ліфтового обладнання (з умовою виконання монтажу та пусконаладки проданого обладнання) від 19.05.2016р.

Таким чином, позивач мав сплатити 1,5 відсотка ціни майнового позову, що складає 14772,61 грн. та 1762,00 грн. за подання вимоги немайнового характеру.

Враховуючи суму сплаченого позивачем судового збору - 14772,62 грн. (платіжним дорученням №2155 від 22.03.2018р.), недоплата судового збору за розгляд заявлених у даній справі позовних вимог складає 1761,99 грн.

Якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може, зокрема у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів статті 129 ГПК.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Оскільки позовну вимогу немайнового характеру судом задоволено, судовий збір в розмірі 1762,00 грн. покладається на відповідача, як і судовий збір за подання позовної вимоги майнового характеру - пропорційно задоволеним позовним вимогам (464470,00 грн.). Таким чином, судовий збір в розмірі 6967,05 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в іншій частині - покладається на позивача.

Сума судового збору в розмірі 1761,99 грн. у зв'язку з недоплатою підлягає стягненню з позивача у справі - товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло Буд Експерт" в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло Буд Експерт", м. Львів до приватного підприємства "Ліфт-Експрес", м. Хмельницький про розірвання договору №21 купівлі-продажу ліфтового обладнання (з умовою виконання монтажу та пусконаладки проданого обладнання) від 19.05.2016р. та про стягнення 984840,35 грн., з яких 449500,00 грн. заборгованості (суми оплати обладнання), 14970,00 грн. пені, 500096,55 грн. інфляційних втрат, 20273,80 грн. 3% річних задовольнити частково.

Розірвати договір купівлі-продажу ліфтового обладнання (з умовою виконання монтажу та пусконаладки проданого обладнання) №21 від 19.05.2016р., укладений між Приватним підприємством "Ліфт Експрес" та товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло Буд Експерт".

Стягнути з приватного підприємства "Ліфт Експрес" (Хмельницька область, м. Хмельницький, вул., Курчатова, 8/10А, ідентифікаційний код 40042748) на користь Публічного акціонерного товариства ТОВ "Тепло Буд Експерт" (Львівська обл., м. Львів, м. Винники, вул. Винна Гора, буд. 26, оф. 43, код 39012254) 449500,00 грн. (чотириста сорок дев'ять тисяч п'ятсот гривень) заборгованості (суми попередньої оплати) та 14970,00 грн. (чотирнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят гривень) пені, 8729,05 грн. (вісім тисяч сімсот двадцять дев'ять гривень 05 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ТОВ "Тепло Буд Експерт" (Львівська обл., м. Львів, м. Винники, вул. Винна Гора, буд. 26, оф. 43, код 39012254) 1761,99 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят одна гривня 99 коп.) судового збору в дохід Державного бюджету України.

Видати наказ.

У частині стягнення з відповідача 500096,55 грн. інфляційних втрат та 20273,80 грн. 3% річних відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повне рішення складено 24.07.2018р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 6 примірників:

1 - в матеріали,

2, 3, 4, 5 - позивачу (79053, АДРЕСА_1; 79000, м. Львів, вул. Словацького, 1, а/с 162; 79039, АДРЕСА_2; 79019, Львівська обл., м. Львів, м. Винники, вул. Винна Гора, буд. 26, оф. 43) - рекомендованим з повідомленням,

6 - відповідачу (29000, м. Хмельницький, вул. Курчатова, 8/10А) - рекомендованим з повідомленням.