ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2018р. Справа №914/539/18

За позовною заявою: Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат, м. Марганець, Дніпропетровська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ПМК-14, с.Лисиничі, Пустомитівський район, Львівська область

про: стягнення штрафних санкцій в розмірі 40 522,55 грн. за невиконання зобовязання щодо своєчасної реєстрації податкової накладної №15 від 22.03.2017р. в ЄРПН та порушення строку її надання (протягом 5 днів) за Договором про надання послуг на виконання робіт з ремонту електричних машин №621 від 16.11.2016р.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Климишин Ю.О.

За участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність № 30/15 від 05.01.2018р.)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 1 від 26.04.2018р.)

Права і обовязки розяснено. Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається справа за позовом Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ПМК-14 про стягнення штрафних санкцій в розмірі 40 522,55 грн. за невиконання зобовязання щодо своєчасної реєстрації податкової накладної №15 від 22.03.2017р. в ЄРПН та порушення строку її надання (протягом 5 днів) за Договором про надання послуг на виконання робіт з ремонту електричних машин №621 від 16.11.2016р.

Ухвалою суду від 30.03.2018р. відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 30.04.2018р. на 10год. 30 хв.

Ухвалою від 03.04.2018р. виправлено допущену описку в ухвалі суду від 30.03.2018р. та вказано правильну дату та час розгляду справи, а саме: 26.04.2018 р. о 12:00 год.

Ухвалами від 26.04.2018р. та від 11.05.2018р. розгляд справи відкладено.

22.05.2018р. до суду надійшли від позивача письмові доповнення до додаткових пояснень.

Ухвалою суду від 26.04.2018р. розгляд справи відкладено на 22.05.2018р.

Ухвалою від 30.05.2018р. розгляд справи №914/539/18 ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, замінивши судове засідання на підготовче засідання. Підготовче засідання призначено на 15.06.2018р.

04.06.2018р. відповідач подав до суду письмові додаткові пояснення, а також клопотання про надання позивачем додаткових документів, зокрема, копії з журналу обліку заїзду-виїзду автотранспортного дату та час заїзду та виїзду автомашини Сканія, держномер АР4198ХР, водій ОСОБА_3, за період 22-28 березня 2017 року та копії з журналу обліку вихідної кореспонденції (або іншого) за період 07-14 квітня 2017 року.

11.06.2018р. позивач подав до суду письмові пояснення.

Ухвалою суду від 11.06.2018р. розгляд справи відкладено на 03.07.2018р.

27.06.2018р. позивач подав до суду письмові доповнення до пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні 03.07.2018р. підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судовому засіданні 03.07.2018р. представник відповідача заперечив проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні.

Представники сторін в судовому засіданні 03.07.2018р. надали згоду на закінчення підготовчого засідання та перехід до розгляду справи по суті.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

16.11.2016р. позивач (Публічне акціонерне товариство «Марганецький ГЗК», яке 27.04.2018р. змінило найменування на Акціонерне товариство «Марганецький ГЗК») та відповідач уклали договір про надання послуг на виконання робіт з ремонту електричних машин № 621 з протоколом розбіжностей та протоколом узгодження розбіжностей.

Відповідно до п. 1.1 договору, відповідач зобовязувався виконати за завданням позивача з використанням своїх матеріалів ремонт електричних машин (електродвигуни), а позивач зобов'язувався прийняти виконані роботи згідно акту приймання-передачі та оплатити їх.

Як ствердив позивач, ТзОВ «ПМК-14» виконало роботи з ремонту електричних машин (електродвигунів в кількості 5 од.) на загальну суму 192050,00 грн. (з ПДВ), в підтвердження чого до позовної заяви долучено Акт здачі-прийняття робіт № ОУ-0000011 від 22.03.2017р., який підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками підприємств без претензій один до одного.

АТ «Марганецький ГЗК» виконало свої зобовязання та ТзОВ «ПМК-14» вартість виконаних робіт з ремонту електричних машин на суму 192050,00 грн.

Відповідно до п. 3.1.9. договору, протягом 5-х днів з дати виникнення у виконавця податкових зобов'язань з ПДВ за операціями, що здійснені на виконання договору, виконавець зобов'язаний скласти електронну податкову накладну відповідно до вимог чинного законодавства, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних і направити Замовнику.

03.05.2017р. на адресу ТОВ «ПМК-14» надійшла претензія від позивача, в якій вказано про порушення виконання п.3.1.9 договору, щодо реєстрації податкової накладної з вимогою здійснити оплату нарахованих штрафних санкцій в сумі 40522,55 гривень.

ТОВ «ПМК-14» надало відповідь позивачу (вих. №1/05-01 від 10.05.2017р.), в якій зазначено, що з 1 січня 2017 року набрали чинності зміни в статті 201.10 ПКУ щодо податку на додану вартість, внесені до Податкового кодексу України Законом від 21.12.2016 № 1797- VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні». Тобто реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Так як договір між сторонами було укладено до прийняття змін до ПКУ, відповідачем було запропоновано привести пункти 3.1.9 та 3.1.10 Договору №621 від 16.11.2016р. у відповідність до норм чинного податкового законодавства України. Дана пропозиція була прийнята Позивачем і було внесено відповідні зміни до Договору (Додаткова Угода №5 від 26.04.2017р.).

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушенням умов п. 3.1.9 договору несвоєчасно зареєстрував електронну податкову накладну № 15 від 22.03.2017р. на суму 192050,00 грн. в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відтак, АТ «Марганецький ГЗК» звернулося до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 40522,55грн. штрафних санкцій.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на те, що за Актом здачі-прийняття робіт № ОУ-0000011 від 22.03.2017р. у відповідача виникло податкове зобов'язання з ПДВ, а саме зареєструвати в ЄРПН податкову накладну, починаючи з 22.03.2017р. по 27.03.2017р., та направити її замовнику: АТ «Марганецький ГЗК».

За твердженням позивача, умови п. 3.1.9 договору є виключно договірними зобовязаннями відповідача та жодним чином не перевищують (не порушують) граничні строки реєстрації податкових накладних в ЄРПН, передбачені п. 201.10 Податкового кодексу України.

Водночас, на думку позивача, саме з 22.03.2017р. розпочався 5-денний термін для складення, реєстрації відповідачем податкової накладної №15 від 22.03.2017р. в ЄРПН та направлення її позивачу. А твердження відповідача про підписання АТ «Марганецький ГЗК» Акту здачі-прийняття робіт № ОУ-0000011 від 22.03.2017р. пізніше вказаної дати (22.03.2017р.), що призвело до реєстрації податкової накладної 07.04.2017р. позивач вважає недоречним та таким, що жодним чином не повинно впливати на затягування виконання зобовязання, передбаченого п. 3.1.9 договору.

Також позивач звернув увагу, що згідно із п. 5.2 договору датою передачі виконаних робіт виконавцем та датою приймання таких послуг замовником, є дата підписання сторонами акту приймання передачі виконаних робіт. В спірному випадку саме 22.03.2017р. зазначено на акті приймання передачі робіт (послуг), а інших дат вказаний акт не містить. Відтак, за твердженням позивача, датою виникнення податкових зобовязань у відповідача з надання послуг є 22.03.2017р., яка зазначена в акті та є датою виписки податкової накладної №15.

Відповідач заперечив проти позовних вимог зазначивши, що відповідно до актів прийому-передачі електроустаткування з ремонту (електродвигунів) в графі «дата повернення з ремонту» вказана дата приймання - 27.03.2017р. Відтак, відповідач зазначив, що позивач не міг фізично підписати акт № ОУ-0000011 від 22.03.2017р. тому, що електродвигуни та супровідні документи прибули до позивача лише 27 березня 2017 року. А підпис та печатка були проставлені позивачем на даті « 22 березня 2017 року», яка надрукована відповідачем при виписці супровідних документів на вантаж 22 березня 2017 року.

Позивач заперечив проти покликань відповідача на інші документи (акти приймання-передачі електроустаткування з ремонту, товарно-транспорті накладні, лист візування та ін.), оскільки саме Акт здачі-прийняття робіт № ОУ-0000011 від 22.03.2017р. є документом, який вказує на дату виникнення податкових зобовязань. При цьому, позивач зазначив, що копії актів прийому передачі електроустаткування з ремонту від 27.03.2017р. не є документами бухгалтерського обліку, не свідчать про дату передачі виконаних робіт та не підтверджують приймання-передачу виконаних робіт (послуг) та є наступною дією після передачі виконаних робіт (послуг) виконавцем.

При цьому, АТ «Марганецький ГЗК» заперечив проти покликань відповідача щодо отримання останнім вищевказаного акту 07.04.2017р. у вигляді скан-копії засобами електронного звязку, підтвердивши, що акт підписаний датою, яка в ньому зазначена (22.03.2017р.).

Заперечив позивач також проти тверджень відповідача про те, що вантаж та супровідні документи прибули до позивача у м. Марганець лише 27.03.2017р. зазначивши, що товарно-транспортна накладна №2203 від 22.03.2017р. також не містить інших дат.

Крім цього, позивач повідомив, що журнал обліку заїзду-виїзду автотранспорту за 2017 рік на даний час не ведеться, не використовується та є недіючим у звязку із чим був утилізований в січні 2018 року.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір про надання послуг на виконання робіт з ремонту електричних машин № 621 з протоколом розбіжностей та протоколом узгодження розбіжностей від 16.11.2016р., у звязку з чим набули взаємних прав і обовязків.

За договором підряду, відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові (ст. 853 ЦК України).

Факт виконання позивачем своїх зобовязань по договору підтверджується матеріалами справи, зокрема, актом здачі-прийняття робіт № ОУ-0000011 від 22.03.2017р. та не заперечено відповідачем.

Згідно із матеріалами справи, жодних зауважень зі сторони позивача в акті не зазначено. АТ «Марганецький ГЗК» розрахувався із відповідачем за виконані роботи повністю.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони передбачили в п. 3.1.9. договору обовязок відповідача надати позивачу податкову накладну, належним чином складену та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 5-ти днів з дати виникнення податкових зобовязань з ПДВ.

Підставою позовних вимог позивач вказує порушення відповідачем господарських зобов'язань, за що відповідно до ст. 218 ГК України встановлено господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня), згідно змісту ч. 1 ст. 230 ГПК України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України, в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до матеріалів справи, роботи за актом здачі-прийняття робіт № ОУ-0000011 від 22.03.2017р. прийняті позивачем 22 березня 2017 року, відповідач повинен був зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних у строк до 27.03.2017р. включно.

Згідно із квитанцією №1 від 10.04.2017р. вказана податкова накладна виписана 22.03.2017р. та доставлена до центрального рівня Державної податкової служби України 07.04.2017р.

Таким чином, відповідач здійснив прострочення реєстрації податкової накладної №15 від 22.03.2017р. на 11 календарних днів (з 28.03.2017р. по 07.04.2017р.). Доказів зворотного відповідач не надав суду та матеріали справи не містять.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Дані наслідки порушення зобов'язання передбачені і ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України. Згідно норм зазначених статей у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п.п. 1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У п. 7.12. договору сторони узгодили, що за порушення строку надання належним чином складеної та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних електронної податкової накладної Виконавець сплачує Замовнику штраф в розмірі 0,1% від вартості робіт разом з ПДВ, відносно яких допущено таке порушення, за кожен день прострочення.

Перевіривши поданий розрахунок, підстави та правильність нарахування суми 0,1% штрафу, відповідно до п. 7.12. договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача 2112,55 грн. 0,1% штрафу слід задоволити.

Щодо позовної вимоги про стягнення 38410,00грн. 20% штрафу, відповідно до умов п. 7.13 договору суд зазначає наступне.

У п. 7.13. договору сторони узгодили, що за кожне порушення зобовязань, передбачених пунктами 3.1.9- 3.1.13 та 5.6 договору, виконавець сплачує замовнику штраф в розмірі 20% від вартості виконаних робіт з урахуванням ПДВ, відносно яких було допущено порушення.

Встановлюючи відповідальність постачальника у вигляді штрафу в розмірі 20 % від вартості товару, тобто в розмірі ПДВ, який сплачується покупцем при оплаті поставленого товару, сторони тим самим фактично передбачили компенсацію позивачу негативних наслідків, що можуть у нього виникнути в разі невиконання відповідачем передбаченого нормами податкового законодавства зобов'язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості позивачем у зв'язку з цим отримати податковий кредит.

Тобто, передбачена пунктом 7.13 договору відповідальність виконавця не пов'язана з виконанням ним своїх зобов'язань щодо виконання робіт, оскільки виникає в разі невиконання виконавцем приписів податкового законодавства.

Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно із частиною другою статті 217 ГК України, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною першою статті 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Отже, невиконання відповідачем зобов'язання, яке виникає не перед контрагентом за договором про надання послуг, а з податкових правовідносин, не може бути підставою для покладення на виконавця господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції, яка може наставати по факту порушення стороною умов щодо наданих послуг або, маючи компенсаційну природу, по факту настання реальних негативних наслідків у іншої сторони.

Частинами першою та другою статті 623 ЦК України, встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно зі статтею 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Однак, позивачем до суду не було подано доказів на підтвердження понесення ним будь-яких реальних збитків в розмірі суми, яка визначена у позовній заяві, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов'язання з реєстрації податкових накладних за операціями, що здійснені на виконання договору у Єдиному реєстрі податкових накладних. При цьому, слід зазначити, що відповідач не порушив вимог чинного податкового законодавства щодо реєстрації податкової накладної №15 від 22.03.2017р.

З огляду на викладене, враховуючи компенсаційний характер санкції, передбаченої пунктом 7.13 договору, яка не пов'язана із забезпеченням належного виконання зобов'язань, що виникають з наданих послуг, відсутність доказів понесення позивачем реальних збитків у зв'язку з порушенням відповідачем свого обов'язку щодо дотримання порядку складання та реєстрації спірної податкової накладної - господарський суд Львівської області приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення 38410,00грн. 20% штрафу, відповідно до умов п. 7.13 договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.05.2018р. у справі №914/799/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 4, 7 , 13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ПМК 14 (81126, Львівська область, Пустомитівський район, село Лисиничі; ідентифікаційний код 03563809) на користь Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат (53400, Дніпропетровська область, місто Марганець, вулиця Єдності, будинок 62; ідентифікаційний код 00190911) 2112,55 грн. 0,1% штрафу та 91,86 грн. судового збору.

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст складено 13.07.2018р.

Суддя Ділай У.І.