ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2018 р. Справа № 922/471/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 на підставі довіреності №01-16/3647 від 05.07.2018, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП 001684 від 26.06.2018,

відповідача - ОСОБА_2 на підставі довіреності №28 від 12.07.2018, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1763 від 25.02.2012,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго" (вх.№1235Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2018, ухвалене у приміщенні господарського суду Харківської області суддею Калантай М.В., час ухвалення рішення - 11:05год., дата складання повного тексту рішення - 29.05.2018, у справі №922/471/18

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго", м. Харків

до Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівний комплекс", смт. Пісочин, Харківська обл.

про стягнення 57 279, 47грн

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" про стягнення 57 279, 47грн суми заборгованості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач у листопаді 2017 року використав електричну енергію в обсягах, що перевищують договірні величини, передбачені умовами договору про постачання електричної енергії №53011.01 від 01.03.2005. Позивач посилається на пункт 6.17 Правил користування електричною енергією, яким визначено, у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, або якщо відповідно до договору для споживача протягом розрахункового періоду змінювався тариф, він за обсягом перевищення сплачує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії підвищену згідно з законом вартість різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.05.2018 у позові відмовлено з тих підстав, що з 11.06.2017 чинне законодавство не передбачає відповідальності за порушення договірних величин споживання електричної енергії та не визначає її розміру; матеріалами справи підтверджується факт перевищення відповідачем договірних величин споживання електричної енергії на 37699кВт/год, який мав місце після змін у законодавстві, а саме, у листопаді 2017 року, однак, чинний Закон України "Про ринок електричної енергії" не передбачає відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії. Суд також дійшов висновку, що за умовами пункту 2.1. укладеного між сторонами договору, сторони повинні при виконанні договору враховувати положення чинного законодавства.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідальність за перевищення договірних величин споживання електричної енергії і потужності та порядок оплати споживачем двократної вартості перевищення договірних величин передбачена укладеним між сторонами договором, а саме пунктом 4.2.2. та розділом 5, а механізми доведення та нарахування - Правилами користування електричною енергією та Порядком постачання електричної енергії споживачам.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.06.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Харківобленерго" на рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2018 у справі №922/471/18; призначено справу до розгляду на 18.07.2018 об 11:30год.

11.07.2018 від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5276), зазначає, що з 11.06.2017 втратив чинність Закон України "Про електроенергетику", у тому числі, і стаття 26 Закону, яка була єдиною нормою, що передбачала сплату двократної вартості перевищення договірної величини електроспоживання. Нормативно-правові акти, на які посилається апелянт, не встановлюють розміру відповідальності за перевищення договірної величини електроспоживання, більше того, відсутні норми, які б передбачали сплату саме двократної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії. За таких обставин, просить рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

17.07.2018 позивачем подано до апеляційного господарського суду відповідь на відзив (вх.№5494), вважає, що дія норми щодо нарахування подвійної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії зберігається до припинення договірних відносин для споживачів юридичних осіб, яким електрична енергія постачається постачальниками за регульованим тарифом за договорами про постачання електричної енергії.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2018, у звязку з відпусткою судді Шутенко І.А., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 18.07.2018 представник апелянта оголосила доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Представник апелянта також в обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на пункт 1.13 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", яким передбачено, що грошове зобов'язання, передбачене договором, не може бути припинене у зв'язку з втратою чинності нормативно-правовим актом, згідно з яким було проведено нарахування розміру такого зобов'язання за договором, якщо відповідний нормативно-правовий акт був чинним на момент укладення договору й виникнення у сторін прав та обов'язків.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 16.05.2018 без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, сторони висловили свої доводи і заперечення щодо апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом:

- 01.03.2005 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено Договір про постачання електричної енергії №53011.01 (далі - Договір);

- 13.02.2013 сторонами укладено додаткову угоду про внесення змін до Договору, згідно з якою Договір викладено у новій редакції.

Згідно пункту 1.1 Договору (у редакції додаткової угоди від 13.02.2013) позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб останнього з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку №3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього Договору, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невідємними частинами.

Відповідно до пункту 9.4 Договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013) він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2013. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

- Сторонами не надано доказів припинення дії Договору або перегляд його умов, а тому, відповідно до пункту 9.4 Договору, він є пролонгованим.

Згідно з пунктом 2.2.2 Договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013) постачальник електричної енергії зобовязується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням розділів 6, 7 Договору, відповідно до Додатку №1 "Договірні величини споживання" та Додатку №2 "Порядок розрахунків".

За умовами пункту 2.3.3 Договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013), споживач зобовязаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування.

Відповідно до пункту 5.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013) сторонами визначені договірні величини споживання електричної енергії (Додаток №1).

- У листопаді 2017 року відповідно до Додатку №1 встановлено договірну величину у розмірі 750 000 кВт/год.

- Згідно Звіту та акту про використану електричну енергію за листопад 2017 року відповідачем фактично було використано електричну енергію в кількості 815584 кВт/год. При цьому, відповідно до листа відповідача №930/2 від 29.11.2017, протягом розрахункового періоду було проведено коригування договірної величини споживання електричної енергії на листопад 2017 року до 777885кВт/год.

- У листопаді 2017 року відповідачем використана електрична енергія в обсягах, що перевищують договірні величини на 37699 кВт/год (815584кВт/год (фактично спожита кількість електроенергії) - 777885кВт/год (скоригована договірна величина електроенергії).

- Спір між сторонами щодо самого факту перевищення договірної величини споживання електроенергії та обсягу такого перевищення відсутній.

Згідно з пунктом 4.2.2 Договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013) за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього Договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин споживання електроенергії та потужності. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150кВт і більше середньомісячним (за підсумком минулого року) обсягом споживання 50000 кВт-г і більше (ст. 26 Закону України "Про електроенергетику").

- На підставі даної умови Договору позивач здійснив нарахування відповідачу заборгованості в розмірі 57 279, 47грн за перевищення договірних величин у листопаді 2017 року, а також склав та направив останньому повідомлення №10610 від 11.12.2017 про перевищення договірної величини споживання електричної енергії по підсумкам розрахункового періоду за листопад 2017 року, яким до відповідача доведено про перевищення ним договірних величин споживання електричної енергії.

- Крім того, позивач 10.01.2018 направив відповідачу рахунок №53011,01 на оплату зазначеної заборгованості.

- Відповідач вказану заборгованість не погасив, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом.

Апеляційним господарським судом також встановлено, що сторони в пункті 2.1. Договору узгодили, що під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією, Правилами улаштування електроустановок, іншими нормативними документами. В разі прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього Договору, Сторони зобов'язуються до внесення до Договору відповідних змін керуватися вимогами цих нормативних документів.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд, виходить з такого.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, частиною 6 статті 26 Закону України "Про електроенергетику", яка була чинною на момент укладення додаткової угоди від 13.02.2013 до Договору, було передбачено, що споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Однак 11.06.2017 набув чинності Закон України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до пункту 23 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону було визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про електроенергетику", крім: визначення термінів "енергогенеруючі компанії", "енергопостачальники", "оптовий ринок електричної енергії України", "учасники оптового ринку електричної енергії України", "граничні показники", "поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії", "алгоритм оптового ринку електричної енергії", "оптове постачання електричної енергії", "уповноважений банк", передбачених статтею 1, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статті 9, яка втрачає чинність через 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом; абзаців першого і другого частини другої статті 12, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статей 15, 15 1, 17, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, з 11.06.2017 чинне законодавство не передбачає відповідальності за порушення договірних величин споживання електричної енергії та не визначає її розміру.

Судова колегія зазначає, що положення пункту 22 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачають продовження дії прийнятих на виконання Закону України "Про електроенергетику" нормативно-правових актів, яким є Правила і Порядок постачання електричної енергії споживачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.1999 №441 (надалі Порядок).

Згідно з пунктом 13 Порядку, споживачі у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з частинами п'ятою і шостою статті 26 Закону України "Про електроенергетику".

Взаємовідносини, які виникають у процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), регулюються Правилами користування електричної енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 (надалі Правила).

Правила на момент виникнення спірних правовідносин були чинними, проте, Правилами передбачено можливість нарахування підвищеної згідно з законом вартості різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, але не встановлено розміру відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

Відповідно до пункту 1.6. Правил (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Пунктом 6.17 Правил передбачено, що у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, або якщо відповідно до договору для споживача протягом розрахункового періоду змінювався тариф, він (споживач) за обсягом перевищення сплачує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії підвищену згідно з законом вартість різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом.

Відповідно до підпункту 7 пункту 8.1 Правил, постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право, зокрема, на отримання від споживача підвищеної оплати за електричну енергію за обсяг перевищення споживачем договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності за розрахунковий період відповідно до актів законодавства та умов договору.

Як вбачається із умов укладеного між сторонами Договору, а саме, пунктом 4.2.2. (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013) передбачено, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього Договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин споживання електроенергії та потужності. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150кВт і більше середньомісячним (за підсумком минулого року) обсягом споживання 50000 кВт-г і більше (ст. 26 Закону України "Про електроенергетику").

При цьому, як вірно зазначено місцевим господарським судом, даний пункт має безпосереднє відсилання на статтю 26 Закону України "Про електроенергетику".

Матеріалами справи підтверджується факт перевищення відповідачем договірних величин споживання електричної енергії на 37 699 кВт/год., який мав місце вже після вищевказаних змін у законодавстві, а саме у листопаді 2017 року.

Позивач не спростовує, що за перевищений обсяг фактично спожитої електроенергії відповідач сплатив у повному обсязі, а тому вимоги закону та Договору щодо оплати спожитої електричної енергії відповідачем виконані.

Однак, чинне з 11.06.2017 законодавство не встановлює розміру відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, а пункт Договору, на який позивач посилається як на підставу нарахування подвійної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії є відсильним на статтю 26 Закону України "Про електроенергетику", яка станом на листопад 2017 року не була чинною.

Крім того, згідно з пунктом 2.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013), під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією, Правилами улаштування електроустановок, іншими нормативними документами. В разі прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього Договору, Сторони зобов'язуються до внесення до Договору відповідних змін керуватися вимогами цих нормативних документів.

Отже, даною умовою Договору сторони узгодили, що у випадку прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього Договору, вони зобов'язані керуватися саме вимогами цих нормативних документів, у тому числі й у випадку, якщо відповідні зміни до Договору ще не внесені.

За таких обставин, з урахуванням пункту 2.1. Договору, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що починаючи з 11.06.2017 сторони повинні при виконанні Договору враховувати положення саме чинного законодавства, яке не передбачає розміру відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта, що розділом 5 Договору передбачена відповідальність за перевищення договірних величин споживання електричної енергії і потужності та порядок оплати споживачем двократної вартості перевищення договірних величин, оскільки такі доводи апелянта спростовується безпосередньо змістом розділу 5 Договору, пункти якого не містять відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії і потужності, а нарахування позивачем двократної вартості різниці між фактично спожитою та договірною величиною споживання електроенергії за листопад 2017 року на підставі пункту 4.2.2 Договору не узгоджується з пунктом 2.1. Договору та з 11.06.2017 не відповідає чинному законодавству.

Судова колегія також відхиляє доводи апелянта, що дія норми щодо нарахування подвійної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії зберігається до припинення договірних відносин, оскільки такі доводи апелянта є виключно довільним трактуванням норм законодавства та, до того ж, не враховує положення пункту 2.1. Договору.

Не є підставою для задоволення апеляційної скарги посилання у судовому засіданні представника апелянта на пункт 1.13 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", виходячи з такого.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У апеляційній скарзі апелянт в обґрунтування своїх вимог не посилається на пункт 1.13 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Апелянтом також у встановлений статтею 266 Господарського процесуального кодексу України строк не подано суду апеляційної інстанції та відповідачу доповнення апеляційної скарги.

На запитання головуючого судді щодо підстав посилання на пункт 1.13 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" в обґрунтування вимог апеляційної скарги, представник апелянта надати пояснення не змогла.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що вказаним пунктом Постанови пленуму ВГСУ передбачено, що грошове зобов'язання, передбачене договором, не може бути припинене у зв'язку з втратою чинності нормативно-правовим актом, згідно з яким було проведено нарахування розміру такого зобов'язання за договором, якщо відповідний нормативно-правовий акт був чинним на момент укладення договору й виникнення у сторін прав та обов'язків.

Проте, посилання представника апелянта на даний пункт Постанови пленуму ВГСУ не враховують обставин даної справи, оскільки, як вбачається із обставин справи, на момент укладення додаткової угоди від 13.02.2013 стаття 26 Закону України "Про електренергетику" була чинною, проте, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у листопаді 2017 року, тобто, коли зазначена норма Закону чинною не була.

До того ж, такі доводи апелянта знову ж таки не відповідають умовам пункту 2.1. Договору.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 18.07.2018 представник апелянта надала пояснення, що відповідно до статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії", споживач зобовязаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

З посиланням на дану норму закону апелянт вважає, що зобов'язання мають виконуватись відповідно до умов укладеного між сторонами договору, яким встановлено розмір відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії і потужності.

Судова колегія вважає такі доводи вільним трактуванням апелянтом положень законодавства на свою користь, оскільки у такому випадку апелянт надає перевагу пункту 4.2.2 Договору, не враховуючи положення пункту 2.1. Договору, що є неприпустимим.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 16.05.2018 у справі №922/471/18 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2018 у справі №922/471/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення; порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.07.2018

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Плахов О.В.