РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.07.2018Справа № 910/5969/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Державного підприємства "Турківське лісове господарство", Львівська область, м. Турка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент", м. Київ

про стягнення 95 439,50 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Турківське лісове господарство" (позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" (відповідач) суми заборгованості за Договором № 32 поставки товару від 18.06.2015р. в розмірі 95 439,50 грн., з урахуванням фінансових санкцій, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за договором.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

При цьому, вказаною ухвалою суду, зокрема, відповідачу було запропоновано у строк до п'ятнадцяти днів з дня її вручення подати відзив на позовну заяву, надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази чого надати суду.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, 18.05.2018р. ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.05.2018р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця проживання відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03680, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 4.

20.06.2018р. до суду повернулось за закінченням встановленого строку зберігання поштове відправлення, адресоване відповідачеві разом з ухвалою суду від 18.05.2018р., яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв'язку з відбитком календарного штемпелю за 18.06.2018р. не вручене останньому під час доставки.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв'язку повідомлення з відбитком календарного штемпелю за 18.06.2018р. про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2018р. на підставі ч. 11 ст. 176 ГПК України позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк та спосіб для усунення її недоліків.

18.07.2018р. (у встановлений судом строк) до суду від позивача надійшов лист з додатками в порядку усунення недоліків позовної заяви, у зв'язку з чим розгляд справи на підставі ч. 12 ст. 176 ГПК України підлягає продовженню.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.06.2015р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір № 32 поставки товару (надалі - Договір), за умовами якого позивач зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором передати та поставити відповідачу замовлений товар (лісоматеріали круглі), а останній зобов'язався своєчасно прийняти замовлений товар та здійснити його оплату на умовах договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору ціна, кількість товару, що підлягають виготовленню та поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами визначаються у Специфікації - додатку № 1 до Договору.

Загальна кількість товару остаточно визначається по фактично відвантаженій кількості, згідно накладних (пункт 2.2. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору та Додатку № 1 до Договору (Специфікації) загальна сума договору становить 68 600,00 грн., в тому числі ПДВ 11 433,33 грн.

В п. 5.3. Договору сторони домовились, що постачальник зобов'язується поставити покупцю товар до 27. 06.2015р. Терміни поставки товару погоджені сторонами у Додатку № 2 до Договору.

Товар постачається покупцю у кількості та на умовах, визначених в Специфікації 1 (Додаток № 1 до Договору).

В Додатку № 1 до Договору сторони погодили найменування товару, одиниці виміру, об'єм, ціну з ПДВ, суму з ПДВ, всього сума товару разом з ПДВ становить 68 600,00 грн.

В Додатку № 2 до Договору сторони погодили графік поставок, а саме один вагон лісоматеріалів буде поставлено до 22.06.2015р., другий вагон лісоматеріалів - до 24.06.2015р., третій вагон лісоматеріалів - до 26.06.2015р.

Як вказує позивач та підтверджується матеріалами справи, ним було виписано (виставлено) відповідачеві відповідні рахунки-фактури, а також складено специфікації щодо поставки товару, а саме:

Рахунок-фактура № 003 від 22.06.2015р. та Специфікація № 003 від 22.06.2015р. № вагона 67851303, всього поставлено 49,00 м3 на суму 22 050,00 грн.

Рахунок-фактура № 004 від 24.06.2015р. та Специфікація № 004 від 24.06.2015р. № вагона 67862060, всього поставлено 49,00 м3 на суму 22 050,00 грн.

Рахунок-фактура № 005 від 26.06.2015р. та Специфікація № 005 від 26.06.2015р. № вагона 67855627, всього поставлено 49,00 м3 на суму 22 050,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до залізничних накладних № 37199338 від 20.06.2015р. (вагон № 67851303), № 37253093 від 24.06.2015р. (вагон № 67862060) та № 37289691 від 27.06.2015р. (вагон № 67855627) позивачем направлено відповідачу обумовлений сторонами товар (лісоматеріали) об'ємом 147 м3.

У відповідності до п. 5.2. Договору постачальник поставляє товар на умовах СРТ станція визначена у Специфікації - Додаток № 1 до цього Договору. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару перевізнику на станції відправлення, що підтверджується відміткою в залізничній накладній.

Факт передачі позивачем обумовленого сторонами товару перевізнику, прибуття їх на станцію призначення - Рубіжне Регіональної філії «Донецька Залізниця», а також факт одержання товару відповідачем підтверджується відповідними записами у вказаних вище залізничних накладних, а також наявним у матеріалах справи листом ПАТ «Укрзалізниця» № ЦТЛ-19/1221 від 13.07.2018р.

Так, у графі 53 залізничних накладних № 37199338 від 20.06.2015р. (вагон № 67851303), № 37253093 від 24.06.2015р. (вагон № 67862060) та № 37289691 від 27.06.2015р. (вагон № 67855627) міститься підтвердження отримання товару уповноваженим за довіреністю № 1 від 01.06.2015р. паспорт ЕМ 560308 Авдєєв М.О. 29.06.2015р., 30.06.2015р. та 01.07.2015р. відповідно.

За умовами п. 7.1. Договору ціна товару, що постачається згідно Договору зазначена в Специфікації (Додаток № 1 до Договору) та включає вартість транспортування.

Відповідно до пункту 7.2. Договору оплата за товар здійснюється відповідачем на підставі договору згідно плану фінансування (Додаток № 3 до Договору). Відповідач сплачує позивачу вартість поставленого товару та доставки товару в межах суми договору, але не більше фактичної вартості поставленого товару та фактичної вартості доставки товару відповідно до підтверджуючих документів.

Строк дії договору відповідно до пункту 10.1. Договору сторони встановили з моменту його підписання та скріплення печатками до 31.12.2015р., а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами.

Як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання, зокрема, в частині проведення своєчасних та в повному обсязі розрахунків за отриманий товар не виконав, вартість поставленого товару не оплатив та допустив виникнення заборгованості перед позивачем на суму 66 150,00 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань за договором, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 66 150,00 грн. основного боргу, 23 847,08 грн. інфляційних втрат та 5 442,42 грн. 3 % річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи (вказані вище залізничні накладні) підтверджується факт поставки відповідачу товару на суму 66 150,00 грн. та факт його отримання відповідачем, що не заперечується останнім.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов'язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, в п. 7.2. Договору сторони домовились, що оплата за товар здійснюється відповідачем на підставі договору згідно плану фінансування (Додаток № 3 до Договору).

При цьому, в абз. 2 п. 7.2. Договору передбачено, що покупець сплачує постачальнику вартість поставленого товару та доставки товару в межах суми договору, але не більше фактичної вартості поставленого товару та фактичної вартості доставки товару відповідно до підтверджуючих документів.

З урахуванням викладеного, за відсутності у матеріалах справи погодженого в установленому договором порядку плану фінансування (Додаток № 3 до Договору), суд, за умови доведеності позивачем належними засобами доказування факту поставки товару та його отримання відповідачем та відсутності чіткого строку на оплату такого товару, вважає за доцільне застосувати до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, згідно якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом також враховано правову позицію, викладену в постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 19.08.14р. у справі №3-78гс14, про те, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами, або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Як встановлено судом, відповідачем отримано товар за договором направлений за залізничною накладною № 37199338 від 20.06.2015р. (вагон № 67851303) - 29.06.2015р., за залізничною накладною № 37253093 від 24.06.2015р. (вагон № 67862060) - 30.06.2015р., а за залізничною накладною № 37289691 від 27.06.2015р. (вагон № 67855627) - 01.07.2015р.

Таким чином, зобов'язання з оплати вартості поставленого товару у відповідача виникло з моменту отримання ним обумовленого сторонами товару, а прострочення оплати вартості поставленого товару у відповідача, з урахуванням положень ст. 253 Цивільного кодексу України виникло з наступного дня за днем отримання товару згідно кожної залізничної накладної.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження оплати вартості поставленого товару, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 66 150,00 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 23 847,08 грн. інфляційних втрат та 5 442,42 грн. 3 % річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено надані позивачем до матеріалів справи розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних за заявлений ним період (10.08.2015р. - 07.05.2018р.) та встановлено, що вони відповідають вказаним вище нормам цивільного законодавства та умовам договору, а суми фінансових санкцій не перевищують, розрахованих судом сум таких нарахувань, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення 23 847,08 грн. інфляційних втрат та 5 442,42 грн. 3 % річних також підлягають задоволенню.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/5969/18 позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 66 150,00 грн. суми основного боргу, 23 847,08 грн. інфляційних втрат та 5 442,42 грн. 3 % річних.

Судовий збір у розмірі 1 762,00 грн., відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" (ідентифікаційний код 32110708, адреса: 03680, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 4) на користь Державного підприємства "Турківське лісове господарство" (ідентифікаційний код 00992409, адреса: 82500, Львівська область, Турківський район, м. Турка, вул. Шевченка, буд. 30) 66 150,00 грн. (шістдесят шість тисяч сто п'ятдесят гривень 00 коп.) суми основного боргу, 23 847,08 грн. (двадцять три тисячі вісімсот сорок сім гривень 08 коп.) інфляційних втрат, 5 442,42 грн. (п'ять тисяч чотириста сорок дві гривні 42 коп.) 3 % річних та 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.07.2018р.

Суддя С.М. Морозов