РІШЕННЯ

02 липня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/106/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стопника С.Г.

за участю секретаря судового засідання Касюдик О.О.

Розглянув матеріали справи

за позовом: Тернопільської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілка), майдан Волі, 4, м. Тернопіль, 46001

до відповідача: Тернопільської міської ради, вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, 46001

про визнання права власності на магазин, загальною площею 626,4 кв.м. по літ. "А", що за адресою м. Тернопіль, вул. Степана Бандери, 47

За участі представників:

Позивача: ОСОБА_1, довіреність

Відповідача: не з'явився

В порядку ст.222 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) судом здійснювалося фіксування судового засідання (звукозапис) за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

В судовому засіданні 02.07.2018 року, відповідно до ст.240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Тернопільська обласна спілка споживчих товариств (облспоживспілка), м. Тернопіль, звернулася до Господарського суду Тернопільської області із позовом до відповідача - Тернопільської міської ради, про визнання права власності на магазин, загальною площею 626,4 кв. м. по літ. "А", що за адресою м. Тернопіль, вул. Степана Бандери, 47 (з урахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог вх.№12538 від 15.06.2018, яку судом прийнято).

Ухвалою суду від 30.03.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 20.04.2018; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - до 19.04.2018.

В подальшому, судом оголошувались перерви в підготовчому засіданні до 20.04.2018 до 9:30 год та до 29.05.2018 до 14:30 год, про що постановлено відповідні ухвали із занесенням таких до протоколів судового засідання, розгляд справи переносився на 18.05.2018 на 10:00 год у звязку із перебуванням судді на лікарняному, про що представників сторін у відповідності до ст.120 ГПК України належним чином було повідомлено.

Ухвалою суду від 29.05.2018 за клопотанням представника позивача продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів, з метою виконання завдань підготовчого провадження, та відкладено підготовче засідання на 18.06.2018 на 10:00 год, а також на 25.06.2018 на 10:30 год, з повідомленням учасників процесу про дату, час та місце розгляду даної справи.

25.06.2018 підготовче провадження у справі судом закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.07.2018 на 11:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та з урахуванням заяви (вх.№12538 від 15.06.2018), відповіді на відзив (вх.№9423 від 13.04.2018), відповіді на заперечення (вх.№11145 від 17.05.2018), додаткових пояснень (вх.№12768 від 20.06.2018), посилаючись на долучені до матеріалів справи докази. В обгрунтування заявлених вимог вказує, зокрема, на те, що будівництво житлового будинку, магазину та спірного майна відбулося на земельній ділянці, площею 0,5 га, яку у встановленому порядку було закріплено за облспоживспілкою рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської Ради народних депутатів від 16.05.1986 №319 "Про закріплення земельних ділянок за організаціями міста та дозвіл на будівництво", і таке будівництво проведено у відповідності до проектної документації, згідно будівельних норм, правил, і фактично є закінченим. У відповідності до проектної документації було заплановано будівництво магазину торговою площею 400 кв.м. по вул. С.Бандери, 47, а згідно експлікації приміщень другого та третього поверхів, їх площа разом складає 446,69 кв.м. Обмірами за технічним паспортом на нежитлове приміщення підтверджено, що вказана площа відповідає корисній площі другого та третього поверхів за робочим проектом 446,69 кв.м, а з урахуванням допоміжних приміщень на нежитлове приміщення магазину, його загальна площа складає 626,4 кв.м. Збудований 95-квартирний житловий будинок прийнятий в експлуатацію в 1994 році і переданий в комунальну власність міста, також на підставі рішення Господарського суду Тернопільської області у справі №4/219-3750 проведено державну реєстрацію вбудовано-прибудованого магазину з підвальними приміщеннями (1 поверх). Проте, решта нежитлового приміщення (другий поверх, вхід з першого поверху та мезонін) за адресою м.Тернопіль, вул. С.Бандери, 47, до експлуатації не введена і перебуває на обліку позивача. А даний позов поданий, посилаючись на норми ст.ст. 331, 392 ЦК України, в аспекті неможливості проведення державної реєстрації права власності на магазин загальною площею 626,4 кв. м. по літ. "А", що за адресою м. Тернопіль, вул. Степана Бандери, 47 через відсутність посвідченого речового права на земельну ділянку під таким обєктом, та неможливість оформлення права користування земельною ділянкою через відсутність правовстановлюючих документів на обєкт нерухомого майна, що розташоване на такій земельній ділянці.

Представник відповідача Тернопільської міської ради, в судове засідання 02.07.2018 не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду даної справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до поданого відзиву на позов (вх.№9423 від 13.04.2018), а також у запереченнях на відповідь на відзив (вх.№10191 від 26.04.2018) Тернопільська міська рада проти позову заперечує, вважаючи його необґрунтованим, посилаючись серед іншого на те, що зазначене у позовній заяві нерухоме майно є самочинним будівництвом, оскільки позивачем не представлено документів, на підставі яких здійснено будівництво другого поверху та мезоніну, і саме в таких розмірах, як вказано у позовній заяві. Посилання позивача на ст.392 ЦК України, на думку міської ради, є безпідставними, оскільки Тернопільська міська рада не порушувала права позивача. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що: 15.08.2008 було здійснено реєстрацію права власності на приміщення вбудовано-прибудованого магазину з підвальними приміщеннями за адресою вул. С.Бандери, 47 в м.Тернопіль за ТОВ "Орвіс"; 25.09.2008 було здійснено реєстрацію права власності частки 2/125 приміщення вбудовано-прибудованого магазину з підвальними приміщеннями за ОСОБА_2; 04.11.2008 було здійснено реєстрацію частки 1/1 права власності приміщення вбудовано-прибудованого магазину з підвальними приміщеннями за ТОВ "Орвіс"; 14.06.2017 на підставі рішення Господарського суду Тернопільської області у справі №3/77/5022-1020/2011 зареєстровано право власності на приміщення вбудовано-прибудованого магазину з підвальними приміщеннями, загальною площею 1028,5 кв.м за ПАТ "Укрсоцбанк".

У відповіді на відзив (вх.№9894 від 19.04.2018) позивач заперечив з приводу тверджень відповідача про те, що майно, вказане у позовній заяві являється самочинним будівництвом, долучивши до матеріалів справи документацію облспоживспілки за 1997-2000 роки, повязану із будівництвом другого і третього поверхів обєкта. Просить суд врахувати, що таке будівництво здійснювалось за наявності дозволу, зокрема рішення виконавчого комітету Тернопільської міської Ради народних депутатів від 16.05.1986 №319, дозволу, виданого Тернопільським обласним управлінням містобудування та архітектури на виконання будівельно-монтажних робіт від 30.01.1998 року №00268, про наявність якого вказується у п.2 Акту державної технічної комісії про прийняття до експлуатації закінченого будівництвом обєкта - вбудовано-прибудованого магазину по торгівлі сільгосппродуктами в м. Тернополі по вул. С.Бандери, 47 (І поверх). А з приводу наявності штампу "самочинне будівництво", проставленого на виготовленому ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" технічному паспорті на спірний об'єкт, то просить суд врахувати, що встановлення такої обставини до компетенції БТІ не відноситься, і такий висновок зроблений без врахування фактичних даних щодо наявності відповідного дозволу на будівництво.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, судом встановлено наступне:

- згідно п.14 рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів від 16.05.1986 року №319 "Про закріплення земельних ділянок за організаціями міста та дозвіл на будівництво" за Тернопільською обласною спілкою споживчих товариств (облспоживспілкою) закріплено земельну ділянку площею 0,5 га по вул. Леніна (тепер ОСОБА_3) під будівництво 102 квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованим магазином площею 400 кв.м.

До матеріалів справи долучено Робочий проект житлового будинку на 97 квартир з вбудовано-прибудованим магазином по торгівлі сільськогосподарськими продуктами в м.Тернополі №У-87-5532/89, з якого вбачається, що будівництво включало магазин торговою площею 400 кв.м. Крім того, окремо долучено робочий проект магазину торговою площею 400 м2 по вул. С.Бандери, 47 в м. Тернополі, як частину проекту замовлення №97-12.

Актом від 12.12.1994, затвердженим рішенням виконкому Тернопільської міської ради №336 від 28.12.1994, Державна приймальна комісія прийняла в експлуатацію Тернопільській облспоживспілці 95 квартирний житловий будинок по вул. С. Бандери, 47, м. Тернопіль, який в подальшому, як стверджує позивач, передано у комунальну власність.

В п.5 Акту державної технічної комісії про прийняття до експлуатації закінченого будівництвом обєкта зазначено про те, що проектно-кошторисна документація на будівництво затверджена постановою правління облспоживспілки від 29 грудня 1988 року №395 "Про затвердження проектно-кошторисної документації на будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованим магазином по торгівлі сільгосппродуктами торговою площею 400 м2 по вул. Леніна, 121 в м. Тернополі".

Вказаною постановою правлінням споживспілки затверджено проектно-кошторисну документацію за відповідним зведеним кошторисом на підставі Протоколу засідання технічної Ради споживспілки, яким визначено техніко-економічні показники: будівельний обєм, загальну площу, робочу та торгові площі. Так, зокрема, протоколом передбачено будівництво: одноповерхового блоку розташованого між осями 1м-2м, розміром 19,92х126,9 м; двохповерхового блоку розташованого між осями 2М-7М в осях І М-КМ розміром 21х31 м, 2-х поверхового блоку прибудованого до стіни житлового будинку по осі "7с"; трьохповерхового блоку розташованого між осями "2м-7м" в осях "Ем-Км" розміром 21х10,5 м. Відповідно, передбачено розташування на І поверсі магазину - торговий зал, кладові і інші допоміжні приміщення; на ІІ поверсі - торговий зал магазину кулінарії з коктейль-баром на 20 місць, а також передбачена тераса для літньої посадки; на ІІІ поверсі - допоміжні приміщення. Під усім будинком передбачено підвал, в якому розташовані складські приміщення.

Наведене підтверджує, що проектною документацією було визначено будівництво магазину з допоміжними приміщеннями на першому поверсі, магазину кулінарії з торговим залом та баром на 20 місць, літньої тераси на другому поверсі і будівництво третього поверху.

Як вказує позивач, після введення житлового будинку в експлуатацію та передачі його у комунальну власність, вбудовано-прибудовані приміщення в житловому будинку по вул. С.Бандери, 47, залишилися у власності Тернопільської облспоживспілки і для введення в експлуатацію були розділені на дві черги (І черга - вбудовано-прибудований магазин по торгівлі сільгосппродуктами в м. Тернополі по вул. С.Бандери, 47 (І поверх); ІІ черга будівництво другого та третього поверхів).

Будівництво ІІ черги другого та третього поверхів здійснювалося облспоживспілкою до 1998 року, в підтвердження чого представлено копії бухгалтерських документів облспоживспілки, зокрема бухгалтерського балансу облспоживспілки за 1998 рік, який є державною формою звітності, звітів про введення в дію обєктів, основних фондів та інвестиції в основний капітал за 1997, 1999, 2000 роки та відповідно до яких вартість такого будівництва станом на 01.01.1999-2000 років становила 276 тис.грн.

Матеріали справи свідчать про те, що вбудовано-прибудований магазин по торгівлі сільгосппродуктами І-й поверх, прийнятий до експлуатації за Актом державної приймальної комісії від 29.04.1998 року, затверджений рішенням виконкому Тернопільської міської ради від 10.06.1998р. за №715.

В подальшому, на приміщення вбудовано-прибудованого магазину з підвальними приміщеннями площею 1045,2 кв.м рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі №4/219-3750 від 26.10.2007 року визнано право власності за Тернопільською обласною спілкою споживчих товариств та проведено державну реєстрацію права власності.

Згодом вказане майно було відчужене Облспоживспілкою Товариству з обмеженою відповідальністю "Орвіс" за договором купівлі-продажу від 14.08.2008 року; та частково продане Товариством з обмеженою відповідальністю "Орвіс" фізичній особі ОСОБА_2 (площею 16,7 кв.м) за договором купівлі-продажу від 22.09.2008 року.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №119693127, сформованої станом на 04.04.2018, власником приміщення вбудовано-прибудованого магазину з підвальними приміщеннями загальною площею 1028,5 кв.м на даний час являється Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк".

Решта ж нежитлового приміщення (другий поверх, вхід з першого поверху та мезонін) за адресою вул. С.Бандери, 47, в м. Тернополі до експлуатації не введена і перебуває на обліку позивача.

29.12.2016 за замовленням Тернопільської обласної спілки споживчих товариств ТОВ "Тернопільське бюро технічної інвентаризації" виготовлено технічний паспорт на громадський будинок - магазин (незавершене будівництво) і визначено площу будівлі в т.ч. - по першому поверху площею 68,0 кв.м., по другому - 375,2 кв.м. та по мезоніну 183,2 кв.м., а разом 626,4 кв.м. по літ."А".

З метою оформлення права власності на магазин, позивач у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" звернувся до державної реєстраційної служби. Проте, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Тернопільської районної державної адміністрації від 23 березня 2017 року за №34425183 у проведенні державної реєстрації прав на вищевказане нерухоме майно відмовлено. При цьому, підставою для такої відмови зазначено невиконання заявником вимог п.68 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не надано документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом та документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт.

Матеріали справи також свідчать про те, що з метою оформлення права землекористування позивач звертався до Тернопільської міської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою м.Тернопіль, проспект Степана Бандери, 47, отримав його і замовив виготовлення документації у відповідній проектній організації.

Так, рішенням Тернопільської міської ради від 22.03.2013 №6/30/35 (з урахуванням змін, внесених рішенням Тернопільської міської ради від 28.07.2017 №7/16/8) надано дозвіл Тернопільській обласній спілці споживчих товариств та ПАТ "Укрсоцбанк" для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 5 років загальною площею до 0,1610 га (з них відповідно 0,0610 га та 0,1 га) для обслуговування приміщення вбудовано-прибудованого магазину з підвальними приміщеннями за адресою проспект С.Бандери, 47.

Зазначена площа (0,1610 га) відповідає розрахунку потреби площі земельної ділянки для обслуговування приміщень вбудовано-прибудованого магазину з підвальним приміщенням, розробленому комунальним підприємством "Місто" в лютому 2016 року.

Проте, у Висновку від 15.03.2018 №3393/82-18 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленого ТОВ "СМП "Геодезія", висловлено зауваження про те, що Проект землеустрою не відповідає в повній мірі вимогам діючого законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам, а саме відсутні копії правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, як це вимагають положення ст.50 Закону України "Про землеустрій".

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення Тернопільської обласної спілки споживчих товариств з даним позовом про визнання права власності на магазин, загальною площею 626,4 кв.м. по літ. "А", що за адресою м. Тернопіль, вул. Степана Бандери, 47, посилаючись при цьому, зокрема на ст.ст. 331, 392 Цивільного кодексу України.

Суд, на підставі ст.86 ГПК України, давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України та п.2 ст.20 Господарського кодексу України кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За правилами частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав.

При цьому, вибір того чи іншого способу захисту прав і законних інтересів є правом позивача. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК України).

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за визначенням статті 2 якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014 №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" розяснено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (п.5 вказаної Постанови).

Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є також відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником (чи титульним власником) свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах субєктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання є підтвердження позивачем своїх прав на майно.

Матеріали справи свідчать про те, що будівництво житлового будинку, вбудовано-прибудованого магазину з добудовою другого та мансардного поверхів виконувалось за кошти, що виділялись облспоживспілкою, та у відповідності до проектної документації.

Будівництво майна, що виступає предметом розгляду у даній справі, здійснено на земельній ділянці, яка була відведена облспоживспілці (рішення виконавчого комітету Тернопільської міської Ради народних депутатів від 16.05.1986 №319) для будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованим магазином на першому поверсі, магазином на другому поверсі та мансардного третього поверху.

Вказане будівництво здійснювалось за наявності відповідного дозволу, зокрема виданого Тернопільським обласним управлінням містобудування та архітектури дозволу на виконання будівельно-монтажних робіт від 30.01.1998 року №00268, про наявність якого зазначено в п.2 Акту державної технічної комісії про прийняття до експлуатації закінченого будівництвом обєкта - вбудовано-прибудованого магазину по торгівлі сільгосппродуктами в м. Тернополі по вул. С.Бандери, 47 (І поверх).

Таке будівництво проведене у відповідності до проектної документації та з урахуванням розмірів торгової площі об'єкта, зазначеної в останній. Відповідно до проекту будівництва, а саме експлікації приміщень другого та третього поверхів вбачається, що площа другого поверху складає 317,50 кв.м., площа третього - 129,19 кв.м, а разом 446,69 кв.м., без врахування площі сходових та тамбурів. А розбіжність у 1,41 кв.м, як пояснив позивач, виникла як різниця при облаштуванні внутрішніх приміщень, штукатурці стін та обмірах, при цьому конфігурація зовнішніх меж приміщення залишилася без будь-яких змін.

Обмірами за технічним паспортом на нежитлове приміщення магазину вбачається, що всього по літері «А» загальна площа значиться 626,4 кв.м. в т.ч. 174,7 кв.м. сходових та тамбурів і 3,6 кв.м. - банкомат, що свідчить про те, що корисна площа спірного приміщення другого та третього поверхів за робочим проектом - 446,69 кв.м. (без врахування допоміжних) відповідає фактичній площі за технічним паспортом 448,10 кв.м. та з врахуванням сходової, тамбура 174,7 кв.м. та банкомата 3,6 кв.м. складає 626,4 кв.м.

Наведене спростовує твердження відповідача про те, що вказане у позовній заяві майно є самочинним будівництвом.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України (Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ), згідно з нормами ЦК України до первинного способу набуття права власності належить набуття права власності на новостворену (виготовлену) річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст.331 ЦК України).

Підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти.

Право власності на новостворену рухому річ виникає в особи, яка її виготовила (створила), в той момент, коли в результаті виготовлення чи створення з'являється обєкт, який може кваліфікуватись як нова річ, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому йдеться про створення такого обєкта для себе, оскільки, якщо він створюється за договором для іншої особи, він стає власністю цієї особи.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що позивач набув право власності на майно, зазначене у позовній заяві на законних підставах (законність набуття позивачем права власності на вказаний обєкт відповідачем не спростовано), однак відсутність належним чином оформленого права на земельну ділянку унеможливлює на даний час, проведення державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладені вище норми матеріального та процесуального права, дослідивши обставини справи, а також зважаючи на те, що: позивач набув право власності на спірне майно на законних підставах; заявлений позов відповідає визначеним законом способам захисту і матеріали справи не свідчать про порушення позивачем прав інших осіб, а тому з метою усунення невизначеності щодо відносин власності з приводу вказаного у позовній заяві майна, господарський суд вважає, що право власності позивача на спірне майно підлягає захисту шляхом задоволення даного позову.

Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 73-79, 86, 194, 202, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за Тернопільською обласною спілкою споживчих товариств (майдан Волі, 4, м. Тернопіль, код 01767413) право власності на магазин, загальною площею 626,4 кв. м. по літ. "А", що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Степана Бандери, 47.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обовязки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст.256-257 ГПК України, з урахуванням п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У звязку із перебуванням судді у відрядженні, повне судове рішення складено та підписано 12 липня 2018 року

Суддя С.Г. Стопник