КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" липня 2018 р. Справа№ 927/323/18
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Тищенко А.І.
суддів: Шаптали Є.Ю.
Отрюха Б.В.

при секретарі судового засідання Ярмак О.В.
За участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 19.07.2018
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Малого приватного підприємства Фірма Альфа-М
на ухвалу
Господарського суду Чернігівської області
від 29.05.2018
у справі №927/323/18 (суддя Цимбал-Нарожна М.П.)
за позовом Малого приватного підприємства Фірма Альфа-М
до Військової частини НОМЕР_1
про стягнення 114160, 62 грн.
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2018 у справі № 927/323/18 позовну заяву повернуто на підставі ч.4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи.
Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було невірно застосовано норми процесуального права, зокрема, ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до безпідставного повернення позовної заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про ненадання позивачем доказів направлення відповідачу позовної заяви від 30.04.2018, оскільки додані до позовної заяви опис вкладення та фіскальний чек від 28.04.2018 та пояснення позивача не можуть бути належними та беззаперечними доказами направлення на адресу відповідача позовної заяви датованої 30.04.2018.
Апелянт зазначає, що інформацію щодо руху кореспонденції в системі "Укрпошта" оперативно можна одержати на сайті "Укрпошта" за адресою "пошук поштових відправлень" та з якого вбачається, що лист № 381 від 28.04.2018 р. (фіскальний чек № 3820 - додаток 10 до позовної заяви) був вручений уповноваженій особі адресата 05.05.2018 р., а лист № 101 від 1 1.05.2018 р. (фіскальний чек № 4952 - додаток 7 до заяви № 16/5 від 10.05.2018 р.) був вручений уповноваженій особі адресата 18.05.2018 р. Крім того підтвердження того, що відповідач одержав листи, зазначені вище, може надати сам відповідач або його представник.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обгрунтованого розрахунку заборгованості з чітким визначенням дати початку прострочення виконання зобов`язання відповідачем позивачем не надано. Зазначені у позовній заяві та заяві № 16/5 від 10.05.2018 пояснення щодо періоду нарахування не можуть вважатись обгрунтованим розрахунком, оскільки з останніх не вбачається, коли у відповідача настав строк виконання зобов`язання (враховуючи заміну сторони договору правонаступником, а також стягнення інфляційних, річних та пені за рішеннями господарських судів Вінницької та Житомирської областей).
Апелянт зазначає, що в заяві № 16/5 від 10.05.2018 р. позивач звертав увагу суду на те, що згідно умов пунктів 1.1 та 2.1 договору № 108-1 від 10.09.2010 р., прострочені зобов`язання, які є предметом та підставами цього позову (дод. 3 до позовної заяви), боржник - в/ч НОМЕР_2 , правонаступником якої є в/ч НОМЕР_3 , в свою чергу правонаступником якої є в/ч НОМЕР_1 , яка є відповідачем у цій справі, зобов`язаний був сплатити борг в сумі 96633.47 грн. не пізніше 31.03.2011 р. з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, нарахованих за період з 30.06.2010 р. до дня перерахування.
Також позивач зазначав, що з 01.04.2011 р. грошові зобов`язання за зазначеним договором стали простроченими з наслідками, які з цього випливають. Але при цьому нарахування інфляційних та трьох процентів річних згідно умов договору передбачено з 30.06.2010 р.
В судове засідання представники позивача та відповідача не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомлено, відзивів, пояснень заперечень на адресу суду не надійшло.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.
Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст. 202 ГПК України).
Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.
Мале приватне підприємство Фірма Альфа-М звернулось до Господарського суду Чернігісвької області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 114160,62 грн., у тому числі 92179,16 грн. інфляційних, 8504,98 грн. 3% річних та 13476,48 грн. пені.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Військовою частиною НОМЕР_1 , як правонаступником за договором № 108-1 від 10.09.2010, не виконані зобов`язання, що виникли з даного договору та актів цивільного законодавства.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.05.2018 у справ № 927/323/18 позов було залишено без руху, встановлено позивачу строк десять днів з дня вручення ухвали суду на усунення недоліків позовної заяви з дня вручення ухвали суду.
Місцевий господарський суд встановив позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду та відповідачу:
- доказів направлення копії позовної заяви № 52/4 від 30.04.2018 відповідачу (поштову квитанцію та опис вкладення);
- доказів правонаступництва відповідача;
- доказів виникнення зобов`язань (рішення господарських судів);
- доказів щодо фактичного виконання або не виконання боржником рішень вищезазначених судів (матеріали виконавчого провадження, тощо);
- обґрунтованого розрахунку заборгованості з чітким визначенням дати початку прострочення виконання зобов`язання відповідачем.
Згідно зі ст. 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору. У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Відповідно до ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують:
1) відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів;
2) сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
В ч.ч.1-4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
14.05.2018 представник позивача подав Господарському суду Чернігівської області заяву № 16/5 від 10.05.2018, в якій вказав про те, що при виготовленні позовної заяви їй був наданий номер 72/4. Однак при підготовці платіжного доручення № 7 від 17.04.2018 р. в призначенні платежу було зазначено, що це сплата судового збору за позов № 52/4 до в/ч А 4507. В подальшому, як виявилось пізніше, внаслідок помилки не у всіх документах щодо цього позову були внесені відповідні зміни. Одночасно позивач просив суд вважати опискою номер 72/4, а номер 52/4 вважати правильним.
Крім того, позивач в заяві зазначив, що позовну заяву планувалось надіслати до суду та відповідачу 30.04.2018 р., однак в зв`язку з переносом вихідних та робочих днів позовна заява була надісланий раніше, а саме 28.04.2018 р.
Також позивач в зазначеній заяві повідомляв суд про те, що позивачу відомий номер телефону відкритого зв`язку відповідача - (04622) 53147, поштова адреса відповідача, зазначена в позовній заяві, а електронна адреса та адреса електронної пошти відповідача позивачу невідомі.
Позивачем також зазначено у заяві про те, що згідно законодавчих та нормативних актів право на підписання офіційних документів від імені юридичної особи надано її керівнику та службовим особам, яким це право надано згідно статуту цієї юридичної особи, а також службовим особам, яким це право надано керівником на підставі його довіреності. При цьому офіційні документи, які направляються юридичній особі, адресуються керівнику цієї юридичної особи.
Саме виходячи з вищевикладеного, позивач надіслав позовну заяву до в/ч НОМЕР_1 на ім`я командира цієї військової частини, як її керівника, а не на ім`я командира, як приватної особи. Позивач просив суд врахувати зазначене вище та визнати опис вкладення та фіскальний чек від 28.04.2018 р. про надсилання цінного листа № 381 за адресою в/ч А4507 на ім`я командира цієї військової частини, яким була надіслана позовна заява, визнати належним доказом надсилання цієї позовної заяви відповідачу.
Крім того, позивачем в зазначеній заяві зазначено, що ухвалою від 21.07.2014 у справі № 902/304/14 Господарським судом Вінницької області замінено відповідача Військову частину НОМЕР_2 її правонаступником Військовою частиною НОМЕР_4 .
Ухвалою від 26.10.2017 Господарського суду Вінницької області замінив відповідача у справі № 906/304/14 Військову частину НОМЕР_4 у зв`язку з її розформуванням (ліквідацією) на її правонаступника Військову частину НОМЕР_1 . Зазначеною ухвалою суд також замінив боржника у виконавчому провадженні ВП № 48869786 військову частину НОМЕР_4 в зв`язку з її розформуванням (ліквідацією) на її правонаступника військову частину НОМЕР_1 .
Також позивач повідомив суд про те, що на виконання наказу № 902/304/14. виданого на виконання Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 р., відкрито виконавче провадження ВП № 48869786, яке постановою від 20.12.2017 р. прийнято до виконання Деснянським ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області.
Крім того, позивач повідомив суд про те, що постановою від 11.04.2018 р. Деснянським ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області прийнято до виконання виконавче провадження ВП № 4943986, яке відкрито на виконання наказу № 906/584/15, виданого 03.11.2015 р. на виконання Господарського суду Житомирської області від 22.06.2015 р. на даний час рішення судів, зазначених вище, не виконані.
Також в заяві № 16/5 від 10.05.2018 р. позивач звертав увагу суду на те, що згідно умов пунктів 1.1 та 2.1 договору № 108-1 від 10.09.2010 р. прострочені зобов`язання, які є предметом та підставами цього позову (дод. 3 до позовної заяви) боржник - в/ч НОМЕР_2 , правонаступником якого є в/ч НОМЕР_3 , в свою чергу правонаступником якого є в/ч НОМЕР_1 , яка є відповідачем у цій справі, зобов`язаний був сплатити борг в сумі 96633.47 грн. не пізніше 31.03.2011 р. з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, нарахованих за період з 30.06.2010 р. до дня перерахування.
Таким чином, з 01.04.2011 р. грошові зобов`язання за зазначеним договором стали простроченими з наслідками, які з цього випливають. Але при цьому нарахування інфляційних та трьох процентів річних згідно умов Договору передбачено з 30.06.2010 р.
Позивач зазначив, що більш точної дати, з якої нараховуються інфляційні втрати та три проценти річних, а також дати, з якої нараховується пеня за прострочення виконання грошових зобов`язань, ніж ті, які обумовлені умовами договору № 108-1 від 10.09.2010 р. і про які зазначено, як в позовній заяві, так і більш детально зазначено в заяві № 16/5 від 10.05.2018 р. позивач не може зазначити, так як їх апріорі не може бути.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2018 у справі № 927/323/18 позовну заяву було повернуто на підставі ч.4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви.
При цьому суд в своїй ухвалі зазначив, що позивач вимоги ухвали Господарського суду Чернігівської області від 07.05.2018 у справі № 927/323/18 повністю не виконав, а саме:
- не надав доказів направлення відповідачу позовної заяви від 30.04.2018. Додані до позовної заяви опис вкладення та фіскальний чек від 28.04.2018 та пояснення позивача не можуть бути належними та беззаперечними доказами направлення на адресу відповідача позовної заяви датованої 30.04.2018.
- не надав обґрунтованого розрахунку заборгованості з чітким визначенням дати початку прострочення виконання зобов`язання відповідачем позивачем не надано.
За висновком господарського суду першої інстанції зазначені у позовній заяві та заяві № 16/5 від 10.05.2018 пояснення щодо періоду нарахування не можуть вважатись обґрунтованим розрахунком, оскільки з останніх не вбачається коли у відповідача настав строк виконання зобов`язання (враховуючи заміну сторони договору правонаступником, а також стягнення інфляційних, річних та пені за рішеннями господарських судів Вінницької та Житомирської областей).
Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви, вважає його передчасним та таким, що не відповідає як вимогам чинного законодавства, так і наданим до справи матеріалам, виходячи з наступного.
Щодо надання доказів направлення позовної заяви відповідачу, позивач 14.05.2018 подав до Господарського суду Чернігівської області заяву № 16/5 від 10.05.2018, в якій вказав про те, що при виготовленні позовної заяви їй був наданий номер 72/4. Однак при підготовці платіжного доручення № 7 від 17.04.2018 р. в призначенні платежу було зазначено, що це сплата судового збору за позов № 52/4 до в/ч А 4507. В подальшому, як виявилось пізніше, внаслідок помилки не у всіх документах щодо цього позову були внесені відповідні зміни. Одночасно позивач просив суд вважати опискою номер 72/4, а номер 52/4 вважати правильним.
Крім того, відповідно до інформації з сайту «Укрпошта» лист № 381 від 28.04.2018 р. (фіскальний чек № 3820 - додаток 10 до позовної заяви) був вручений уповноваженій особі адресата 05.05.2018 р., а лист № 101 від 11.05.2018 р. (фіскальний чек № 4952 - додаток 7 до заяви № 16/5 від 10.05.2018 р.) був вручений уповноваженій особі адресата 18.05.2018 р.
Відносно необхідності подання позивачем до суду заяви з обґрунтуванням заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості з чіткими визначенням дати початку прострочення виконання зобов`язання позивачем, колегія зазначає, що відповідно до п.п.4, 5 ч.3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява, серед іншого, повинна містити: зміст позовних вимог - спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ухвали місцевого господарського суду від 07.05.2018 позивач подав заяву, в якій детально описано коли у відповідача настав строк виконання зобов`язання, а також стягнення інфляційних, річних та пені за розрахунками позивача.
Щодо відсутності доказів виконання або не виконання боржником рішень господарських судів Вінницької та Житомирської областей, слід зазначити наступне.
Згідно частини 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Згідно ч 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів)".
Як випливає з суті приписів ч. 2 ст. 74 ЦК України, передбачені в ній дії суд може виконати тільки вже після відкриття позовного провадження.
Таким чином, позивач підтвердив, що не може надати інших додаткових обґрунтувань більш точної дати, з якої нараховуються інфляційні втрати та три проценти річних, а також дати, з якої нараховується пеня за прострочення виконання грошових зобов`язань, ніж ті, які обумовлені умовами договору № 108-1 від 10.09.2010 р. і про які зазначено, як в позовній заяві, так і більш детально зазначено в заяві № 16/5 від 10.05.2018 р.
При цьому колегією суддів враховано, що в тексті позовної заяви міститься посилання на пункти укладеного між сторонами договору № 108-1 від 10.09.2010, якими врегульовано порядок проведення розрахунків із зазначенням фіксованого розміру орендної плати, а також дат, з яких розпочинається та припиняється нарахування орендних платежів. Окрім того, позивачем вказано період, у який за розрахунками позивача відбулося прострочення відповідача, і загальний розмір боргу.
Також в позовній заяві міститься вказівка на судові рішення у справі Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 р. у справі № 902/304/14 (дод. 3 до заяви № 16/5), у тому числі і щодо періоду нарахування пені, а також на постанову ВГС України від 02.06.2015 р. у справі № 902/304/14 враховуючи, що сторонами у зазначених справах є ті самі ( в/ч А 4507 як правонаступник в/ч А 0735)
Однак вказані обставини залишені поза увагою місцевого господарського суду.
Відповідно до ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною 9 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Законодавець передбачив можливість проведення підготовчого провадження, завданнями якого відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України є:
1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;
2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;
3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;
4) вирішення відводів;
5) визначення порядку розгляду справи;
6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Згідно зі ст. 237 названого Кодексу при ухваленні рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Таким чином, вище перелічені правові норми надають можливість місцевому господарському суду або розглянути справу за наявними у ній матеріалами, або вчиняти відповідні процесуальні дії для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, подання яких судом визнано необхідним, а у разі ухилення сторони від вчинення таких дій - застосовувати правові наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Згідно зі ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи заяву позивача № 16/5 від 10.05.2018, обґрунтувань зазначених у позовній заяві, позивач інших обґрунтувань не може надати, а тому суд не був позбавлений можливості розглянути даний спір за наявними у справі матеріалами та доказами.
Таким чином, надані до справи матеріали та пояснення свідчать про безпідставне застосування місцевим господарським судом норм п.4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та, як наслідок, неправомірне повернення позовної заяви.
Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтвердилися під час розгляду даної справи, що в свою чергу свідчить про неповне з`ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, а також невірне застосування норм процесуального права.
Згідно зі ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до ч.3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2018 у справі № 927/323/18 скасуванню.
У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч.3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Керуючись статтями 267, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства Фірма Альфа-М на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2018 у справі № 927/323/18 задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2018 у справі № 927/323/18 скасувати.
Матеріали справи № 927/323/18 передати на розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

Б.В. Отрюх