ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2018 р. Справа № 922/1125/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі судового засідання Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 01.01.2017 року №201;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 14.02.2018 року №4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні ОСОБА_3 апеляційного господарського апеляційну скаргу ОСОБА_3 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вх. № 1185ХХ/1-18)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 30.05.2018р. у справі №922/1125/18, постановлену в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Погорелова О.В.), повний текст якої складено 01.06.2018р.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Альфі-Рітейл, м. Харків

до відповідача ОСОБА_3 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.05.2018р. у справі №922/1125/18 клопотання позивача про зупинення провадження у справі задоволено; зупинено провадження у справі №922/1125/18 до закінчення Слобідським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області розслідування у кримінальному провадженні №0000477, з винесенням остаточного процесуального документу за результатами цього розслідування; зобовязано позивача повідомити господарський суд Харківської області про результати розслідування у кримінальному провадженні №0000477.

Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до ОСОБА_3 апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 30.05.2018р. у справі №922/1125/18 та направити справу до господарського суду Харківської області для продовження розгляду.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на наступне.

З посиланням на п. 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України апелянт вказує, що повинна бути наявна обєктивна неможливість розгляду господарської справи №922/1125/18 до вирішення іншої справи, що розглядається саме в кримінальному судочинстві.

Однак, відсутні докази щодо наявності іншої справи, що розглядається в господарському судочинстві, а позивачем зазначено лише факт здійснення Слобідським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області досудового розслідування.

А отже, на думку апелянта, підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2018р. суддею доповідачем по справі №922/1125/18 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою ОСОБА_3 апеляційного господарського суду від 15.06.2018 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02.07.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ухвалу господарського суду Харківської області від 30.05.2018р. у справі №922/1125/18; встановлено строк до 04.07.2018 року позивачу на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу №922/1125/18 до розгляду на 16.07.2018 року.

04.07.2018 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№5078), який долучений до матеріалів справи.

У судовому засіданні 16.07.2018 року представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні 16.07.2018 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа-Рітейл", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ОСОБА_3 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якому просить скасувати рішення адміністративної колегії ОСОБА_3 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 01.03.2018 року №15-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №2/12-95-17.

В обґрунтування позовних вимог, зокрема, позивач вказує не те, що 19.01.2018 року на адресу ТОВ Альфа-Рітейл надійшло розпорядження адміністративної колегії ОСОБА_3 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - ОСОБА_4) від 12.12.2017 року № 180-рп/к (справа № 2/12-95/17) про початок розгляду справи із супровідним листом про надсилання розпорядження про початок розгляду справи та вимога ОСОБА_4 від 18.12.2017 року, в якій ТОВ Альфа-Рітейл було повідомлено, що у звязку із розглядом справи № 2/12-95-17, розпочатої за ознаками порушення ТОВ Альфа-Рітейл законодавства про захист економічної конкуренції, ТОВ Альфа-Рітейл зобовязано у строк до 22.01.2018 року надати до ОСОБА_4 запитувану інформацію.

Як зазначає позивач, зі змісту розпорядження ним було встановлено, що ОСОБА_4, на адресу ТОВ Альфа-Рітейл рекомендованим листом було направлено вимогу голови територіального відділення від 11.08.2017 року про надання інформації.

Відповідно до вимоги від 11.08.2017 року, ТОВ Альфа-Рітейл було зобовязано у 14-ти денний строк з дня її отримання, надати запитувану інформацію.

Вимогу від 11.08.2017 року до ТОВ Альфа-Рітейл було надіслано 11.08.2017 року з поштового відділення № 22 м. Харкова.

Відповідно до термінів, встановлених для надання запитуваної інформації вимогою, ТОВ Альфа-Рітейл мало надати запитувану інформацію до 28.08.2017 року включно.

На вимогу голови ОСОБА_4, ХД ПрАТ Укрпошта повідомило останнє, що рекомендований лист №258, вручений 14.08.2017 року уповноваженій особі ТОВ Альфа-Рітейл - ОСОБА_5 на підставі довіреності від 29.12.2016 року.

На підставі вказаної вище інформації, ОСОБА_4 дійшло висновку про те, що ТОВ Альфа-Рітейл отримало вимогу від 11.08.2017 року та не подало інформацію, запитувану вимогою від 11.08.2017 року, порушило законодавство про захист економічної конкуренції, що і стало підставою для прийняття розпорядження від 12.12.2017 року № 180-рп/к Про початок розгляду справи.

Відповідно до вимоги голови ОСОБА_4 від 18.12.2017 року ТОВ Альфа-Рітейл мало у строк до 22.01.2018 року включно, надати до відділення інформацію про дату отримання вимоги голови ОСОБА_4 від 11.08.2017 року, із зазначенням особи (ПІБ), яка її отримала, причини неподання інформації на вимогу у встановлені терміни, а також інформацію про дохід (виручку) ТОВ Альфа-Рітейл від реалізації продукції (товарів, робіт та послуг) за 2017 рік.

ТОВ Альфа-Рітейл, листом від 22.01.2018 року повідомило ОСОБА_4 про те, що вимогу від 11.08.2017 року не отримувало, у звязку із чим було позбавлене можливості надати запитувану інформацію та що своєю довіреністю від 29.12.2016 року ТОВ Альфа-Рітейл дійсно уповноважило ОСОБА_5 на отримання всіх видів вхідної кореспонденції, що надходить на адресу останнього.

Також, зазначеним листом було повідомлено, що перевіркою факту вручення 14.08.2017 року рекомендованого листа № 258 ОСОБА_5 встановлено, що даний лист (вимогу) вказана особа не отримувала, а її підпис на повідомленні про вручення є підробленим, у звязку з чим, ОСОБА_5 звернулася до Слобідського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області із заявою про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого статтею 358 Кримінального кодексу України - за фактом підроблення її підпису на повідомленні про отримання рекомендованого листа № 258.

Копію заяви про скоєння кримінального правопорушення було долучено до листа ТОВ Альфа-Рітейл від 22.01.2018 року.

Листом від 07.03.2018 року ОСОБА_4 направило на адресу позивача рішення адміністративної колегії ХОТВ АМК України від 01.03.2018 року у справі № 2/12-95-17 Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Вказаним рішенням адміністративна колегія ХОТВ АМК України визнала, що ТОВ Альфа-Рітейл, не подавши інформацію, передбачену вимогою голови ХОТВ АМК України від 11.08.2017 року у встановлений строк, вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_4 звернувся до господарського суду з позовом про його скасування.

При цьому, до матеріалів позову позивач надав висновок експерта від 20.04.2018 року № 147 сектора технічних досліджень та почерку відділу криміналістичних видів досліджень ОСОБА_3 НДЕКЦ ОСОБА_6 яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5 у графі Розписка в одержанні (прізвище одержувача) документа ф.8 № 7 від 14.08.2017 року, виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою.

30.05.2018 року господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.

Місцевий господарський суд, зупиняючи провадження у справі до закінчення Слобідським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області розслідування у кримінальному провадженні №0000477 виходив з того, що існує об'єктивна неможливість розгляду даної справи, оскільки у вказаному кримінальному провадженні №0000477 встановлюються обставини, що безпосередньо вплинуть на подання і оцінку доказів у даній справі, в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Колегія суддів з такими висновками місцевого господарського суду не погоджується та зазначає про таке.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Приписами статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження, між іншим, при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом (пункт 5 частини першої статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Відповідно до частини 1 статті 80 Господарського кодексу України, до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю (позивач у справі), товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства (ч. 1 ст. 89 ГК України).

Згідно частини 1 статті 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу субєктам господарювання.

Отже, виходячи зі змісту положень вказаних правових норм саме субєкти господарювання, що стосується й позивача, який відповідно до свого статусу є юридичною особою, через органи управління діяльністю ТОВ, зобовязаний виконувати розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України та надавати документи, інформацію тощо, необхідні для виконання цими органами завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та які є обов'язковими для виконання у визначені ними строки.

Тобто, саме позивач повинен забезпечувати належне виконання його уповноваженими особам, обовязків передбачених зазначеними вище нормами чинного законодавства України.

Також, згідно п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобовязаний зупинити провадження у справі у випадку обєктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на обєктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

А отже, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов'язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається іншим судом, до вирішення іншої справи.

Відповідно до п.4 ч. 1 статті 229 ГПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Так, з наданих позивачем доказів вбачається, що слідчим відділом Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області розслідується кримінальне провадження за ч. 1 ст. 358 КК України за заявою ОСОБА_5 про підробку документів.

Втім, доказів щодо розгляду іншої справи в порядку кримінального судочинства, позивачем до матеріалів справи не надано, а вказано лише про факт здійснення Слобідським ВП ГУ НП в Харківській області досудового розслідування.

Водночас, згідно статті 41 Закону України «Про захист економічної конкуренції» доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Особи, які беруть участь у справі, мають право надавати докази та доводити їх достовірність (об'єктивність).

Отже, належним та допустимим доказом з боку позивача на підтвердження факту підроблення документів може бути лише вирок суду, який набрав законної сили.

Однак, таких доказів позивачем, як до господарського суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не надано.

А за таких обставин, висновок місцевого господарського суду щодо того, що існує об'єктивна неможливість розгляду даної справи, оскільки у вказаному кримінальному провадженні №0000477 встановлюються обставини, що безпосередньо вплинуть на подання і оцінку доказів у даній справі, в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення зроблений місцевим господарським судом передчасно, а підстави передбачені для зупинення провадження у справі відсутні.

Таким чином, висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для зупинення провадження у справі не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у звязку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, оскаржувана ухвала прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали та підлягає скасуванню, з передачею справи на розгляд до господарського суду Харківської області.

Разом з тим, апелянт в прохальній частині апеляційної скарги просить стягнути з відповідача на свою користь 1762,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Статтею 129 ГПК України визначено порядок, умови здійснення розподілу судових витрат, повязаних з розглядом справи.

Положеннями частини 14 статті 129 ГПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини 3 статті 271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду слід скасувати, а справу передати на розгляд до господарського суду Харківської області, тобто, рішення не змінюється та нове судове рішення по справі не ухвалюється.

Таким чином, виходячи з приписів частини 14 статті 129, частину 3 статті 271 ГПК України, коли суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та направляє справу на розгляд місцевому господарському суду, розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом відповідної апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не здійснюється, оскільки у таких випадках суд апеляційної інстанції не змінює рішення господарського суду першої інстанції та не ухвалює нове судове рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №5021/580/12.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, 271, ч.6 ст. 275, п. 4 ч.1 ст. 280, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 30.05.2018р. у справі №922/1125/18 скасувати.

Справу №922/1125/18 передати на розгляд до господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.07.2018 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Хачатрян В.С.