РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2018Справа № 910/3582/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаський»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА»

про стягнення 242 000,00 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Литвиненко Я.С. - предст. за довір.;

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство "ЧЕРКАСЬКИЙ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА" (далі - відповідач) про стягнення 242 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № ДГ-КАС010733 від 06.07.2016 року , не здійснив поставку узгодженого між сторонами товару, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення попередньої оплати за непоставлений товар.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2018 року було відкрито провадження у справі № 910/3582/18, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 14.05.2018.

14.05.2018 судове засідання не відбулось у зв'язку з відрядженням судді Літвінової М.Є. на навчання до Національної школи суддів України на період з 14 по 18 травня 2018 року включно, відповідно до наказу В.о. голови Господарського суду міста Києва Босого В.П. № 45-А від 04.05.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.05.2018 по справі № 910/3582/18 судове засідання було призначено на 04.06.2018 року.

14.05.2018 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано клопотання про зміну типу товариства з публічного акціонерного товариства «ЧЕРКАСЬКИЙ» на приватне акціонерне товариство «ЧЕРКАСЬКИЙ».

Представники учасників справи у судове засідання 04.06.2018 не з'явились.

В судовому засіданні 04.06.2018 задоволено клопотання позивача про заміну назви позивача у зв'язку із зміною організаційно-правової форми останнього. Змінено назву позивача Публічного акціонерного товариства «ЧЕРКАСЬКИЙ» на Приватне акціонерне товариство «ЧЕРКАСЬКИЙ» з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно протоколу річних загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства «ЧЕРКАСЬКИЙ» від 25.04.2018 та відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (інформаційний ресурс https://usr.minjust.gov.ua) було змінено тип підприємства позивача з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство.

Частиною 2 статті 5 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо заміни найменування позивача з Публічного акціонерного товариства «ЧЕРКАСЬКИЙ» на Приватне акціонерне товариство «ЧЕРКАСЬКИЙ».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.06.2018 було відкладено судове засідання на 25.06.2018.

Так, частиною 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З метою належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи судом на юридичну адресу останнього направлялись ухвали суду.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Разом з цим, частина 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлює те, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи е вчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 25.06.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Черкаський» (надалі позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НФ ТРЕЙДІНГ Україна» (надалі відповідач, постачальник) була укладено Договір №ДГ - КАС010733 про постачання товару (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві, товар згідно специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар.

Відповідно до п. 1 специфікації №СП-КАС010733/1 від 06.07.2016, товаром є - добрива рідкі азотні у кількості 55 т загальною вартістю 275000,00грн. відповідно до п. 4 даної специфікації позивач здійснює часткову попередню оплату Товару в розмірі 220 000, 00 грн. у строк до 15.07.2016.

Так, 06.07.2016 позивачем було перераховано попередню оплату у розмірі 220 000, 00 грн. згідно рахунку - фактури СФ-0001579 від 06.07.2016.

Проте, відповідачем не було поставлено товар та кошти перераховані позивачем в якості попередньої оплати.

Позивачем було направлено відповідачу цінним листом з описом вкладення 19.12.2017 вимогу від 18.12.2017, з вимогою поставити товар протягом семи днів з моменту отримання даної вимоги.

Відповідачем не було надано відповіді та товар поставлено не було.

Відповідно до п. 5.8. Договору, у випадку прострочення постачальником строку поставки Товару, покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від Товару, поставка якого прострочена, про що покупець в письмовій формі повідомляє постачальника.

08.02.2018 позивачем було направлено відповідачу повідомлення від 26.01.2018 №1 про відмову в односторонньому порядку від поставки товару за Договором №ДГ-КАС 010733 від 06.07.2016 про постачання товару, яке відповідач отримав 12.02.2018 та вимогою повернути кошти в сумі 220 000,00 грн., які були сплачені в якості попередньої оплати за товар.

Відповідач не відреагував на вищевказане повідомлення кошти в сумі 220 000, 00 грн. за непоставлений товар не повернув.

Згідно Акту звірки взаємних розрахунків на 19.12.2017 підписаного з боку позивача та відповідача, заборгованість відповідача складає 220 000, 00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтями 525 та 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи позивач виконав належним чином взяті на себе за Договором зобов'язання, а саме здійснив попередню оплату за товар в розмірі 220 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №214 від 12.07.2016.

Таким чином, позивач виконав взяті за Договором зобов'язання належним чином та в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за Договором не виконав, передбачений умовами договору товар - добрива рідкі азотні, не поставив, чим порушив законні прав та інтереси позивача.

Умовами Договору не було встановлено строку поставки, у зв'язку з чим позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу від 18.12.2017, яка була отримана відповідачем 27.12.2017, про необхідність поставити Товар протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги.

Вказана вимога була залишена відповідачем без реагування.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.8. Договору, у випадку прострочення постачальником строку поставки Товару, покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від Товару, поставка якого прострочена, про що покупець в письмовій формі повідомляє постачальника.

08.02.2018 року позивачем було направлено відповідачу повідомлення від 26.01.2018 №1 про відмову в односторонньому порядку від поставки товару за Договором №ДГ- КАС 010733 від 06.07.2016 про постачання товару, яке відповідач отримав 12.02.2018 та вимогою повернути кошти в сумі 220 000, 00 грн., які були сплачені в якості попередньої оплати за товар.

Відповідач не відреагував на вищевказане повідомлення кошти в сумі 220 000,00 грн. за непоставлений товар не повернув.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання в частині строків поставки товару.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 5.4. Договору, за порушення строків поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі вісім (8) відсотків від вартості несвоєчасного поставленого товару.

Згідно розрахунку наданого позивачем розмір штрафу становить 22 000,00 грн.

Судом було перевірено даний розрахунок, останній відповідає вимогам закону.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НФ ТРЕЙДІНГ Україна» (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 2; ) на користь Приватного акціонерного товариства «ЧЕРКАСЬКИЙ» (с.Рецюківщина, Драбівський район, Черкаська область, 19836; ) 220 000,00 (двісті двадцять тисяч гривень) 00 коп. - попередньої оплати за Договором №ДГ -КАС010733 від 06.07.2016р., 22000,00 (двадцять дві тисячі гривень) 00 коп. - штрафу, 3 630,00 грн. (три тисячі шістсот тридцять гривень) 00 коп. - . витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.07.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова