РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.07.2018Справа № 910/3577/18

За позовом Приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод дорожніх машин»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО ПРОМИСЛОВА ГРУПА «АЛЬКОР»

про стягнення 7 508 076,90 грн.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

від позивача: Роговий О.О.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Кременчуцький завод дорожніх машин» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА «АЛЬКОР» про стягнення 7 508 076,90 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконанні свої зобов'язання за договоросм поставки в частині оплати за отриманий товар. Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивачем було подану зазначену позовну заяву про стягнення з останнього 6 944 700,00 грн. основного боргу, 105 026,70 грн. 3 % річних та 458 350,20 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.03.2018р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод дорожніх машин» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА «АЛЬКОР» про стягнення 7 508 076,90 грн. залишено без руху.

Ухвалою від 17.04.2018р. відкрито провадження по справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.05.2018р.

14.05.2018р. судом було оголошено ухвалу про закриття підготовчого провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті на 04.06.2018р.

04.06.2018р. Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА «АЛЬКОР» подано через відділ діловодства суду заяву про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/3577/18.

Ухвалою від 04.06.2018р. зупинено провадження по справі та передано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА «АЛЬКОР» про відвід судді для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного 06.06.2018р., матеріали заяви про відвід судді, поданої в межах справи №910/3577/18, передано на розгляд судді Паську М.В.

Ухвалою від 11.06.2018р. судом було відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА «АЛЬКОР» про відвід судді.

Ухвалою від 14.06.2018р. поновлено провадження по справі та призначено судове засідання на 06.07.2018р.

Представником позивача у судовому засіданні 06.07.2018р було надано усні пояснення по суті справи та підтримано позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений, що підтверджено вказаним учасником судового процесу у клопотанні від 05.07.2018р. про відкладення розгляду справи.

Вказане клопотання було розглянуто та залишено судом без задоволення виходячи з наступних підстав.

За приписами п.2 ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі якщо має місце перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Однак, у даному випадку причини неявки в судове засідання 06.07.2016р. відповідачем належним чином не обґрунтовані та документально не підтверджені, відтак, не можуть бути визнані судом поважними.

Правову позицію стосовно того, що посилання сторони на відсутність можливості забезпечити явку представника, які не підтверджені документально, не можуть бути визнанні поважною причиною та підставою для відкладення розгляду справи наведено у постанові від 18.04.2018р. Верховного Суду по справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080.

Слід зазначити, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах, причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Судом прийнято до уваги, що заява про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи та клопотання про відкладення підписані директором відповідача, а отже, останній мав право та законну можливість представляти інтереси товариства у судовому засіданні з розгляду справи 910/3577/18 по суті. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Крім того, відмовляючи в задоволенні клопотання позивача судом також враховано, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

За таких обставин, за висновками суду у даному випадку задоволення клопотання відповідача могло призвести до безпідставного затягування строків розгляду спору, а отже, і порушення загальних засад здійснення господарського судочинства.

В судовому засіданні 06.07.2018р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

29.06.2016р. між Публічним акціонерним товариством «Кременчуцький завод дорожніх машин» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА «АЛЬКОР» (покупець) було укладено контракт №16/0474/69, відповідно до п.1 якого продавець зобов'язується протягом строку, зазначеного у цьому контракті, виготовити і передати у власність покупця обладнання асфальтозмішувальних установок, вузлів і агрегатів для них, а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити продукцію на умовах, встановлених цим контрактом та додатками до нього.

Згідно п.2 контракту №16/0474/69 від 29.06.2016р. найменування, ціна і кількість продукції вказуються у специфікації до даного контракту. Кожна специфікація є невід'ємною частиною цього договору з моменту підписання специфікацій сторонами.

Продукція постачається на умовах FCA - склад Приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод дорожніх машин» м.Кременчук. Умови поставки розуміються відповідно до правил «Інкотермс» в редакції 2010р. Датою поставки вважається дата передачі продукції покупцеві відповідно до накладних на відвантаження і відпуск продукції (п.п.4.1, 4.4 контракту №16/0474/69 від 29.06.2016р.).

За умовами п.5 вказаного правочину загальна сума контракту визначається як сума всіх специфікацій, що є невід'ємною частиною цього контракту.

Відповідно до п.п.6.1, 6.2, 6.3 контракту №16/0474/69 від 29.06.2016р. оплата здійснюється в розмірі 100% вартості продукції згідно з графіком, вказаним у додатках до цього контракту. Оплата продукції здійснюється шляхом перерахування всієї суми грошових коштів згідно додатків, на розрахунковий рахунок продавця, вказаний в контракті. Розрахунки за цим контрактом здійснюються в національній валюті.

Пунктом 6.6 укладеного між сторонами контракту погоджено, що при затримці оплати згідно п.6.1 загальна сума контракту може коригуватись у зв'язку з можливим підвищенням вартості матеріалоресурсів, енергоносіїв, транспортних витрат та інше, що обумовлюється сторонами додатково.

Контракт набуває чинності з моменту двостороннього підписання сторонами і діє до 01.07.2017р. Термін дії цього контракту може бути продовжений за взаємною згодою сторін, оформленою у вигляді додаткової угоди до цього контракту і є його невід'ємною частиною.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги контракт №16/0474/69 від 29.06.2016р., як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з поставки товару.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, в межах контракту №16/0474/69 від 29.06.2016р. сторонами було складено та підписано специфікацію (додаток №1), в якій погоджено, що за контрактом поставляється установка асфальтозмішувальна вартістю 13 380 000 грн.

У п.4 додатку №1 до контракту №16/0474/69 від 29.06.2016р. сторонами визначено графік оплати товару, згідно якого сплачується: 3 500 000 грн. - в строк до 10.07.2016р.; 1 976 000 грн. - у серпні 2016р.; 1 976 000 грн. - у вересні 2016р.; 1 976 000 грн. - у жовтні 2016р.; 1 976 000 грн. - у листопаді 2016р.; 1 976 000 грн. - у грудні 2016р.

Додатковою угодою №1 від 23.08.2016р. сторонами було внесено зміни до додатку №1 від 23.08.2016р. (специфікація), якою погоджено, що вартість установки асфальтозмішувальної становить 13 694 700 грн.

У вказаній додатковій угоді погоджено наступний графік оплати: 3 500 000 грн. - в строк до 10.09.2016р.; 2 290 700 грн. - у жовтні 2016р.; 1 976 000 грн. - у листопаді 2016р.; 1 976 000 грн. - у грудні 2016р.; 1 976 000 грн. - у січні 2017р.; 1 976 000 грн. - у лютому 2017р.

У додатку №2 до контракту №16/0474/69 від 29.06.2016р. (специфікація) контрагентами досягнуто згоди щодо поставки за вказаним правочином трубопроводу, бітумопроводу, крану триходового, цистерни загальною вартістю 356 662,80 грн.

У п.4 вказаного додатку вказано, що покупець здійснює 100% шляхом переводу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця в термін до 15.11.2016р.

Додатковою угодою №3 від 28.10.2016р. контрагентами досягнуто згоди стосовно внесення змін до додатку №1 до контракту №16/0474/69 від 29.06.2016р. та погоджено, що покупець здійснює оплату згідно п.1 додатку шляхом переказу остатку коштів на розрахунковий рахунок продавця до 31.07.2017р.

У додатковій угоді №4 від 19.04.2017р. до контракту №16/0474/69 від 29.06.2016р. сторони, з урахуванням п.6 контракту, погодили, що вартість товару складає 13 694 700 грн.

Згідно додаткової угоди №5 від 27.06.2017р. внесено зміни до контракту №16/0474/69 від 29.06.2016р. та погоджено термін дії правочину до 01.07.2018р.

Відповідно до додаткової угоди №6 від 12.10.2017р. внесено зміни до контракту №16/0474/69 від 29.06.2016р. у зв'язку зі зміною організаційно-правової форми продавця з публічного акціонерного товариства та приватне акціонерне товариство.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №16/0474/69 від 29.06.2016р. Публічним акціонерним товариством «Кременчуцький завод дорожніх машин» було поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА «АЛЬКОР» прийнято обладнання - а саме установку асфальтозмішувальну у відповідності до специфікації (додаток №1 до контракту №16/0474/69 від 29.06.2016р.), про що контрагентами складено та підписано накладну №20/11 від 29.09.2016р. на відвантаження та відпуск продукції.

При цьому, судом враховано, що у листі №5 від 23.02.2018р. Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА «АЛЬКОР» було підтверджено обставини отримання від позивача товару згідно договору №16/0474/69 від 29.06.2016р.

З матеріалів справи вбачається, що покупцем було часткового внесено оплату за товар на загальну суму 6 750 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №56 від 07.10.2016р., №67 від 11.10.2016р., №209 від 20.06.2017р., №231 від 30.06.2017р., №260 від 19.07.2017р.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України не спростовані, Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА «АЛЬКОР» в повному обсязі поставлений Публічним акціонерним товариством «Кременчуцький завод дорожніх машин» товар оплачено не було, внаслідок чого у покупця утворилась заборгованість в розмірі 6 944 700 грн., що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані суду докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з огляду на умови укладеного між сторонами правочину, враховуючи вищевикладені вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку, що строк проведення покупцем кінцевого розрахунку за товар, отриманий у межах договору №16/0474/69 від 29.06.2016р., настав.

Проте, як вказувалось вище, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА «АЛЬКОР» в повному обсязі поставлений Публічним акціонерним товариством «Кременчуцький завод дорожніх машин» товар оплачено не було, внаслідок чого у покупця утворилась заборгованість в розмірі 6 944 700 грн.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач у встановленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, та належних і допустимих у розумінні ст.76,77 Господарського процесуального кодексу України доказів виконання в повному обсязі своїх обов'язків за договором №16/0474/69 від 29.06.2016р. щодо оплати товару не надав, господарський суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод дорожніх машин» в частині стягнення основного боргу в сумі 6 944 700 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд також дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача про стягнення 3% річних в сумі 105026,70 грн. та інфляційних втрат в розмірі 458350,20 грн. При цьому, господарський суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором №16/0474/69 від 29.06.2016р., позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 105 026,70 грн. та інфляційні втрати в розмірі 458 350,20 грн.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку, суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним, а позовні вимоги 16/0474/69 від 29.06.2016р. Цивільного кодексу України, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір також покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА «АЛЬКОР» (01054, м.Київ, вул.Олеся Гончара, будинок 35, офіс 412, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод дорожніх машин» (39600, Полтавська обл., місто Кременчук, проспект Свободи, будинок 4, ) основний борг в сумі 6 944 700 грн., 3% річних в розмірі 105 026,70 грн., інфляційні втрати в сумі 458 350,20 грн. та судовий збір в розмірі 112 621,15 грн. та судовий збір в розмірі 112 621,15 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.07.2018р.

Суддя Спичак О.М.