номер провадження справи 18/23/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2018 справа № 908/511/18

м. Запоріжжя

за позовом Управління комунальної власності Бердянської міської ради (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, пл. Єдності, буд. 2)

до відповідача фізичної особи-підприємця Максимової Каріни Ернстівни (АДРЕСА_1)

про стягнення 31873,07 грн.

господарський суд Запорізької області у складі судді Носівець В.В.

при секретарі судового засідання Чубар М.В.

учасники справи:

від позивача: Саввон С.О., довіреність № 01 від 02.01.2018;

від відповідача: Максимова К.Е., паспорт НОМЕР_1 від 28.03.2001

Розглядаються позовні вимоги про стягнення 31873,07 грн. неустойки за період з 11.03.2011 до 31.01.2018 за договором оренди комунального майна № 2 від 15.02.1999.

Ухвалою суду від 02.04.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі № 908/511/18, присвоєно справі номер провадження 18/23/18, призначено підготовче судове засідання на 02.05.2018; строк підготовчого провадження продовжено в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України на тридцять днів; оголошувались перерви до 05.06.2018, 02.07.2018; у зв'язку із перебуванням судді Носівець В.В. у відрядженні підготовче засідання перенесено на 03.07.2018.

В судовому засіданні 03.07.2018, яке проводилось в режимі відеоконференції, за згодою представників всіх учасників справи суд перейшов до розгляду справи по суті та оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторонами укладено договір № 09 від 15.02.1999 оренди комунального майна, розташованого за адресою: м. Бердянськ, пр. Леніна, 45/2, строк дії якого, з урахуванням додаткової угоди від 21.04.2006, встановлено до 10.03.2011. Також, постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2017 у справі № 908/900/17 встановлено, що вказаний договір оренди припинив свою дію 10.03.2011. Відзначає, що 22.03.2013 та 01.08.2015 відповідачем та відділом освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради складені акт про відсутність речей орендаря в приміщенні та акт здачі-приймання, проте, на теперішній час сторонами договору належний акт щодо повернення майна не складено. За доводами позивача, наведене є підставою для нарахування відповідачу неустойки, передбаченої ст. 785 ЦК України, за весь період прострочення зобов'язання з повернення майна з 11.03.2011 по 31.01.2018, що складає 31873,07 грн. Посилаючись на приписи на ст.ст. 11, 526, 530, 610, 785, 795 ЦК України та ст. 193 ГК України, п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", позивач просив позов задовольнити.

Відповідач у відзиві на позов проти заявлених позовних вимог заперечив. Нарахування неустойки вважає безпідставним з огляду на те, що предмет оренди повернуто згідно акту від 22.03.2013, що встановлено рішеннями господарського суду Запорізької області у справах № 908/389/13-г та 908/900/17. Відзначає, що рішенням у справі № 908/900/17 встановлено факт відсутності заборгованості по орендній платі за договором, про що зазначав сам позивач у листі від 06.06.2017. Просить в позові відмовити.

Також, відповідач у відзиві на позов від 17.05.2018, клопотанні від 31.05.2018 просить визнати у судовому порядку подання чергового надуманого та безпідставного позову зловживанням Управлінням комунальної власності Бердянської міської ради процесуальними правами, суму нарахованої неустойки безпідставною. Відповідач припускає, що дії позивача з ініціювання даного позову пов'язані з її активною громадською позицією та зоозахисною діяльністю в м. Бердянську Запорізької області. У клопотанні від 31.05.2018, крім наведеного, відповідач просить суму оплаченої орендної плати за період з 04.07.2011 по 31.12.2013 визнати безпідставно нарахованою та такою, що підлягає поверненню. У письмових поясненнях від 25.06.2018 відповідач підтримав подані раніше клопотання та зазначив про сплив позовної давності за заявленими вимогами.

Наведені вище клопотання відповідача суд відхилив, як необґрунтовані, оскільки вказані ним обставини не є предметом розгляду даної справи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, яка особисто приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд

ВСТАНОВИВ:

Управлінням міським комунальним майном Бердянської Ради народних депутатів (орендодавцем) та приватним підприємцем Максимовою Каріною Ернстівною (орендарем, відповідачем у справі) 15.02.1999 укладений договір № 09 (надалі - Договір) оренди комунального майна, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення по пр. Леніна, 45/2, площею 3,0 кв.м., що знаходиться на балансі середньої шкоди № 2, для використання його під магазин з продажу біжутерії, на підставі рішення виконкому від 28.01.1999 р. № 43.

За умовами п. 3.1, п 3.2 Договору, в редакції додаткових угод від 20.09.2000, 13.03.2006, орендна плата складає на 01.03.2006 - 47,81 грн. х І інфл. та перераховується не пізніше 20 числа кожного місяця на розрахунковий рахунок позивача.

Відповідно до п. 9.1 Договору, цей договір укладено строком на 2 роки - з 15.02.1999 до 31.12.2000.

На виконання умов договору сторонами був підписаний акт здачі-приймання орендованої площі від 15.02.1999, згідно з яким дирекція школи № 2 передала в оренду, а орендар прийняв підсобні приміщення, загальною площею 3,0 кв. м, розташовані в школі № 2 по пр. Леніна, 45/2 у м. Бердянську.

В договір оренди сторонами неодноразово вносилися зміни шляхом укладання відповідних додаткових угод від 20.09.2000, 22.01.2001, 02.09.2002, від 13.03.2006. Додатковою угодою від 20.09.2000 преамбулу договору викладено у новій редакції, орендодавцем визначено Управління комунальної власності Бердянської міської ради. Додатковою угодою від 21.04.2006, на підставі рішення Комітету по передачі в оренду майна територіальної громади міста Бердянська від 03.04.2006 № 5, продовжено строк оренди приміщення до 10.03.2011.

Відповідно до складеного та підписаного сторонами 22.03.2013 Акта обстеження приміщення, яке розташоване за адресою: м. Бердянськ, пр. Леніна, 45/ вул. Горбенко, 2 площею 3,0 кв. м, встановлено, що ФОП Максимова К.Е. 22.03.2013 о 14 год. 35 хв. за власним бажанням забрала свої речі з нежитлового приміщення площею 3,0 кв. м, яким вона користується відповідно до договору оренди комунального майна від 15.02.1999 № 09, а саме - стелаж.

Також, 01.08.2015 орендарем - ФОП Максимовою К.Е. та балансоутримувачем - відділом освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради підписано Акт здачі-приймання нежитлового приміщення в будинку 45/2 по пр. Азовському (Леніна) загальною площею 3,0 кв.м.

Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язання щодо повернення об'єкта оренду у встановленому законом порядку, нарахував та заявив до стягнення з відповідача 31873,07 грн. неустойки у вигляді подвійної орендної плати за період з 11.03.2011 по 31.01.2018.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 статті 193 Господарського Кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься в ст. 526 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Умовами п. 8.1 укладеного сторонами Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 785 Цивільного кодексу України, на приписи якої позивач посилається в позовній заяві, передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язки щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення.

Таким чином, визначальним для покладення на орендаря відповідальності у вигляді неустойки за неправомірне користування об'єктом оренди є встановлення факту та дати припинення дії договору оренди, а також самого неправомірного користування.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції на момент укладення договору від 15.02.1999) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції станом на 10.03.2011) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції станом на 10.03.2011) договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участі орендаря); банкрутства орендаря; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Обставини щодо укладення, виконання та продовження дії договору оренди № 09 від 15.02.1999 неодноразово були предметом дослідження судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій під час розгляду господарських справ № 908/389/13-г та № 908/900/17.

Додатковою угодою від 22.01.2001 на підставі рішення № 1 від 16.01.2001 сторони продовжили строк оренди приміщення до 31.12.2005 р. (на 5 років).

Додатковою угодою від 13.03.2006 на підставі рішення Комітету по передачі в оренду майна територіальної громади міста Бердянська від 30.12.2005 № 18 продовжено строк оренди приміщення до 31.12.2008.

Додатковою угодою від 21.04.2006 на підставі рішення Комітету по передачі в оренду майна територіальної громади міста Бердянська від 03.04.2006 № 5 продовжено строк оренди приміщення до 10.03.2011 з особливими умовами: забезпечувати доступ до пожежного виходу.

За результатами розгляду звернення відповідача щодо продовження договору оренди Бердянською міською радою прийняті рішення від 31.03.2011 № 10 "Про продовження договорів оренди комунального майна" та від 07.07.2011 № 33 "Про внесення змін до рішення восьмої сесії міської ради VІ скликання від 31.03.2011 № 10 "Про продовження договорів оренди комунального майна", відповідно до яких доручено Управлінню комунальної власності Бердянської міської ради продовжити строк оренди спірного нежитлового приміщення строком до 10.02.2014 з особливими умовами: "Сторони зобов'язуються змінювати умови орендної плати на підставі рішень Бердянської міської ради, що регулюють розміри орендних ставок за користування майном комунальної власності територіальної громади міста Бердянська".

На виконання вказаних рішень Бердянської міської ради виконавчий комітет Бердянської міської ради направив ФОП Максимовій К.Е. для підписання в строк до 15.08.2011 проект додаткової угоди до договору оренди комунального майна, а також повідомив про необхідність застрахувати орендоване майно. Відповідачем проект додаткової угоди підписано та укладено з ВАТ "Страхова компанія "Оранта-Січ" договір страхування орендованого майна від 15.08.2011 № 29.

Управлінням комунальної власності Бердянської міської ради проект додаткової угоди не підписано у зв'язку з отриманням припису Бердянської міжрайонної прокуратури від 04.07.2011 вих. № 15/424 про усунення порушень вимог Закону України "Про освіту" щодо дострокового розірвання договорів оренди комунального майна, в тому числі з приватним підприємцем Максимовою К.Е.

На виконання даного припису Управлінням комунальної власності Бердянської міської ради внесено проект рішення "Про дострокове розірвання договорів оренди комунального майна" на розгляд Бердянської міської ради. За підсумками голосування, що відбулося 26.08.2011, зазначене рішення не прийнято.

Бердянському міському голові внесено подання Бердянської міжрайонної прокуратури від 21.01.2013 про скасування пункту 1.1.4 рішення Бердянської міської ради "Про продовження договорів оренди комунального майна" та пункту 1.3 рішення Бердянської міської ради № 33 від 07.07.2011 "Про внесення змін до рішення восьмої сесії міської ради VІ скликання від 31.03.2011 № 10 "Про продовження договорів оренди комунального майна".

Рішенням Бердянської міської ради від 22.04.2013 скасовано п. 1.1.4 рішення Бердянської міської ради "Про продовження договорів оренди комунального майна" та п. 1.3 рішення Бердянської міської ради № 33 від 07.07.2011 "Про внесення змін до рішення восьмої сесії міської ради VІ скликання від 31.03.2011 № 10 "Про продовження договорів оренди комунального майна". Також, вказаним рішенням доручено Управлінню комунальної власності Бердянської міської ради розірвати за взаємною згодою сторін договір оренди комунального майна від 15.02.1999 № 09, розташованого за адресою: м. Бердянськ, пр. Леніна, 45/ вул. Горбенко, 2, площею 3,0 кв. м, з ПП Максимовою К.Е. та укласти з ПП Максимовою К.Е. угоду про розірвання договору оренди комунального майна.

Доказів укладання додаткової угоди щодо розірвання договору оренди суду не надано.

Разом з тим, рішенням Бердянської міської ради від 30.07.2015 № 26 «Про правовідносини щодо оренди майна комунальної власності» визначено 30.07.2017 терміном закінчення дії договору оренди комунального майна від 15.02.1999 розташованого за адресою м. Бердянськ, пр. Леніна, /вул. Гробенка, 2, площею 3,0 кв.м., укладеного з фізичною особою-підприємцем Максимовою Кариною Ернстівною.

Позивачем період неправомірного користування відповідачем орендованим за Договором приміщення, за який нараховується неустойка, визначено з березня 2011 по січень 2018, включно.

Проте, зважаючи на прийняті Бердянською міською радою вказані вище рішення, до моменту звільнення орендарем орендованого нею приміщення (22.03.2013), а також до направлення Бердянською міжрайонною прокуратурою Бердянському міському голові подання про виявлені порушення вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна», сторони вважали договір оренди діючим. На адресу орендаря направлялись рахунки та акти виконаних робіт, які сплачувались відповідачем. Листом виконавчого комітету Бердянської міської ради від 06.06.2017 за вих. № 0232/01-0208/Т на запит ФОП Максимової К.Е. надано відповідь про відсутність заборгованості по орендній платі.

Слід зазначити, що факт звільнення орендарем приміщення з моменту підписання 22.03.2013 Акта обстеження приміщення, яке розташоване за адресою: м. Бердянськ, пр. Леніна, 45/ вул. Горбенко, 2 площею 3,0 кв.м., відповідно до договору оренди комунального майна від 15.02.1999 № 09, був предметом дослідження та встановлений під час розгляду господарських справ № 908/389/13-г та № 908/900/17, а отже, не потребує повторного доведення.

Так, ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.03.2013 у справі № 908/389/13-г за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, Управління комунальної власності Бердянської міської ради до ФОП Максимової К.Е. за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Бердянської міської ради Запорізької області та відділу освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.07.2013, провадження припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, саме з тих підстав, що ані відповідач, ані його майно не знаходяться в орендованому приміщенні, а тому ніяких перешкод у користуванні приміщенням, яке зазначене прокурором у позові, відповідач не здійснював.

Згідно з висновком Вищого господарського суду України, викладеним у постанові від 04.12.2017 у справі № 908/900/17, договір оренди комунального майна від 15.02.1999 № 09 за погодженням сторін розірваний не був, доказів звернення до суду щодо дострокового розірвання договору сторонами не надано, а строк оренди приміщення за Додатковою угодою від 21.04.2006 на підставі рішення Комітету по передачі в оренду майна територіальної громади міста Бердянська від 03.04.2006 № 5 сплив 10.03.2011.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування позивачем відповідачу неустойки як до моменту звільнення приміщення, так і після підписання акта від 22.03.2013, оскільки, як зазначалось вище, протягом тривалого часу сторони обґрунтовано вважали договір оренди діючим, а встановлений факт повернення орендованого майна виключає підстави для нарахування неустойки після визначеного строку.

Відносно доводів позивача щодо невідповідності акта з тих підстав, що його складено не стороною договору, суд відзначає, що відсутність в акті відомостей щодо передачі орендодавцю орендованого майна та підписання його відділом освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради, як балансоутримувачем об'єкта оренди та структурним підрозділом позивача, не спростовує факту звільнення орендарем приміщення.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

В даному випадку, за наведених у позовній заяві підстав, а також з огляду на надані сторонами докази, позовні вимоги не є обґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Щодо посилання відповідача у поясненнях від 25.06.2018 про сплив позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі права чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 ЦК України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Оскільки судом встановлено, що права та охоронювані законом інтереси позивача у даному випадку не порушені, позовна давність та наслідки її спливу у даній справі не застосовуються.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 183, 233, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 13.07.2018.

Суддя В.В. Носівець