ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2018р. Справа №914/933/18

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В.,

за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТБ САД, с. Братовичі, Городоцький район, Львівська область

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар, м.Городок, Львівська область

про стягнення заборгованості в розмірі 1 910 979,42 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність б/н від 18.05.2018 року);

від відповідача: ОСОБА_3-представник, довіреність.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 38, 42, 43 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. Проводилася технічна фіксація судового засідання.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ:

23.05.2018р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТБ САД до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар про стягнення заборгованості в розмірі 1 910 979,42 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.05.2018р. суд залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТБ САД та надав строк для усунення недоліків. У звязку з усуненням допущених недоліків, ухвалою від 04.06.2018р. суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 02.07.2018р. Рух справи відображено в ухвалах суду.

Представник позивача в підготовче засідання 18.07.2018р. зявився, позовні вимоги підтримує, просить суд задоволити позов.

Відповідач (ТзОВ Яблуневий Дар) явку уповноваженого представника в підготовче засідання 18.07.2018р. забезпечив, до канцелярії суду подав відзив на позовну заяву за вих. б/н від 18.06.2018р. (вх.№22480/18 від 19.06.2018р.), та заяву від 17.07.2018 року (вх.№26924/18 від 18.07.2018 року) про визнання позову.

АРГУМЕНТИ СТОРІН:

Агрументи позивача.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу плодоовочевої продукції. На виконання умов договору, позивачем поставлено товар на суму 1 910 979,42 грн. Відповідачем обумовлений товар не оплачено і станом на момент звернення до суду з позовом у відповідача наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 1 910 979,42 грн.

Аргументи відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав повністю, не заперечув щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з'ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Згідно ч.4 статті 185 ГПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

02.06.2017 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТБ САД» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» укладено договір купівлі-продажу №07/SR/2014 (надалі договір).

Відповідно до п.1.1 договору, позивач зобов»язався передати у власність відповідача сільськогосподарську плодоовочеву продукцію, а саме яблука (надалі товар), у кількості погодженій сторонами, а відповідач, як покупець, в свою чергу зобов»язався прийняти та оплатити цей товар.

Відповідно до п.2.1 договору, асортимент, якість, кількість, ціна та вартість кожної партії товару визначаються сторонами в товарній накладній на кожну партію товару.

Згідно п.3.1 договору, доставка товару здійснюється партіями в строки та в кількостях, узгодженими сторонами.

27.11.2014 року продавцем поставлено покупцю яблука в кількості 649 993 кг. на загальну суму 1 910 979,42 грн., що підтверджується підписаною представниками сторін та скріпленою печаткою видатковою накладною №749 від 27.11.2014 року, що підтверджує здійснення господарської операції.

Також на підтвердження поставки товару в матеріалах справи містяться копії податкових та товаро-транспортних накладних, що долучені до справи згідно заяви позивача від 17.07.2018 року №100.

Відповідно до п.4.1 договору, оплата за товар здійснюються покупцем після поставки товару, або передоплатою на підставі рахунку виставленого постачальником.

Представник відповідача вказану заборгованість визнав, проте пояснив, що підприємство не може її оплатити, оскільки перебуває в тяжкому матеріальному становищі.

ОЦІНКА СУДУ.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст.632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як підтверджується матеріалами справи, між ТзОВ «ТБ САД» та ТзОВ «Яблуневий дар» укладено договір купівлі-продажу, у звязку з чим позивач та відповідач набули взаємних прав і обовязків.

Відповідно до умов даного Договору позивачем поставлено товар на суму 1 910 979,42 грн. Факт поставки підтверджується видатковою накладною від 27.11.2014 року №749.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-яких зауважень зі сторони відповідача у видатковій накладній не зазначено. Відтак, відповідач, підписуючи видаткову накладну, погодився із обємом та вартістю поставленого товару.

При цьому суд зазначає, що підписання покупцем видаткових накладних, які є первинним обліковими документами у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, і які відповідають вимогам, зокрема ст.9 названого Закону і пункту 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами ч.1 ст.692 ЦК України. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012).

Згідно п.4.1 договору, оплата за товар здійснюються після поставки товару, або передоплатою на підставі рахунку виставленого постачальником.

Відповідач взятих на себе договірних зобов'язань із оплати поставленого за Договором товару належним чином не виконав повністю, внаслідок чого утворилась заборгованість з оплати поставленого за Договором товару в розмірі 1 910 979,42 грн. Доказів погашення заборгованості станом на час розгляду справи по суті сторонами суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором.

Отже, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума боргу в розмірі 1 910 979,42 грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як доказ сплати судового збору, позивачем дорлучено до справи платіжне доручення №687 від 18.05.2018 року на суму 28 664,69 грн., що підлягає до стягнення з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТБ САД до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар про стягнення заборгованості в розмірі 1 910 979,42 грн. - задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар (81500, Львівська область, м.Городок, вулиця Львівська, 274а, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТБ САД (81521, Львівська область, Городоцький район, с.Братковичі, вулиця Шкільна,4, ) заборгованість в розмірі 1 910 979,42 грн. (один мільйон дев»ятсот десять тисяч дев»ятсот сімдесят дев»ять грн. 42 коп.), а також 28 664,69 грн. судового збору.

3. Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено « 20» липня 2018 р.

Суддя Горецька З. В.