ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2018 р. Справа № 920/35/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі судового засідання Новіковій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. 934 С/1-7) на рішення господарського суду Сумської області від 11.04.2018 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Заєць С.В., повний текст якого складено 11.04.2018 року, у справі

за позовом Фізичної особи - підприємця Ничик Віктора Володимировича, с. Перехрестівка,

до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" - "Роменський комбінат хлібопродуктів", м. Ромни,

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець Ничик Віктор Володимирович, звернувся до місцевого господарського суду із позовною заявою до відповідача, в якій просив суд стягнути з останнього на свою користь збитки у розмірі 271277,50 грн, завдані незалежним виконанням договору складського зберігання № С3-16/17 від 30.03.2017 (далі за текстом - Договір).

Рішенням господарського суду Сумської області від 11.04.2018 року позовні вимоги задоволені.

В обґрунтування свого рішення, місцевий господарський суд, із посиланням, зокрема, на положення пункту 8.1. укладеного між сторонами Договору, статті 33 та 34 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» відповідно до положень яких за втрату, нестачу чи пошкодження зерна, прийнятого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством, а збитки, завдані поклажодавцеві втратою, нестачею чи пошкодженням зерна, відшкодовуються зерновим складом, зокрема: за пошкодження зерна - у розмірі суми, на яку знизилася його вартість, вказав про те, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач стверджує про відсутність збитків позивача, оскільки передана на зберігання кукурудза була в подальшому реалізована позивачем, а господарська операція щодо продажу позивачем 193,2 тонн кукурудзи СТОВ "Урожай", на яку позивач посилається в обґрунтування позову - є, за своєю суттю, фіктивною, оскільки матеріали справи не містять доказів фактичного передання товару. Крім того, відповідач вважає, що судом невірно до спірних правовідносин сторін застосовано положення статті 951 Цивільного кодексу України, оскільки у даному випадку не відбулось втрати (нестачі) чи пошкодження товару (кукурудзи) настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача у відзиві та в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб'єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

30.03.2017 між фізичною особою - підприємцем Ничиком Віктором Володимировичем (позивач, поклажодавець) та ДП ДАК «Хліб України «Роменський комбінат хлібопродуктів» (відповідач, зерновий склад) укладено Договір складського зберігання № СЗ-16/17, відповідно до умов якого поклажодавець на умовах цього Договору передає зерно врожаю 2016 року у подальшому Продукція, а зерновий склад приймає і бере на себе зобов'язання по виконанню послуг з приймання, зберігання, очищення, сушіння та відвантаження продукції на умовах, визначених договором (п.п. 1.1, 2.3., 3.3 Договору).

Відповідно до актів надання послуг № № 100 від 07.04.2017, 101 від 07.04.2017, 109 від 11.04.2017, 110 від 18.04.2017, 131 від 25.04.2017, 147 від 28.04.2017, 161 від 15.05.2017, 192 від 31.05.2017 ДП ДАК «Хліб України «Роменський комбінат хлібопродуктів» прийняло на зберігання, очищення, сушіння та відвантаження зерно кукурудзи 3 класу в кількості 1440,74 тонн.

В свою чергу, ФОП Ничик В.В. було оплачено вищевказані послуги на загальну суму 98 614 грн. 88 коп., що підтверджено платіжними дорученнями, а саме: № 2842 від 07.04.2017, №2843 від 07.04.2017, № 2849 від 11.04.2017, № 2850 від 11.04.2017, № 2878 від 20.04.2017, № 2880 від 21.04.2017, № 2912 від 15.05.2017, № 2915 від 17.05.2017 ( а.с. 33-36).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад зобов'язаний вживати всіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад зобов'язаний повернути поклажедавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

26.04.2017 року між Публічним акціонерним товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (покупець) та Фізичною особою - підприємцем Ничиком Віктором Володимировичем (постачальник) укладено Договір поставки № СУМ0336-С, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити зерно українського походження врожаю 2016 року.

Відповідно до Додаткової угоди від 26.04.2017 року до вищевказаного Договору поставки постачальник передає у власність покупця наступний товар: кукурудза 3 класу в кількості 325 тонн+/-10%, за ціною без ПДВ 4208,33 грн./тонна.

Згідно пункту 3.12. Договору складського зберігання №СЗ-16/17 від 30.03.2017 року відвантаження та переоформлення Зерна проводиться в кількості та за якістю в межах класу, групи, за стандартами, що зазначені в складському документі на зерно, виданому при прийнятті Зерна на зберігання за мінусом втрат, пов'язаних з природними втратами та втратами при поліпшенні якості Зерна. Відвантаження Зерна проводиться Зерновим складом у заліковій вазі та за фактичною якістю.

28.04.2017 року між Приватним підприємством «Атланта Агро» (Виконавець) та Фізичною особою - підприємцем Ничиком Віктором Володимировичем (Замовником) укладено Договір № 80/17 на транспортно-експедиційне обслуговування, за умовами пункту 1.1., 2.1.1., 2.2.3., 4.3. якого Виконавець зобов'язується надати Замовнику транспортно-експедиційне обслуговування, пов'язане з навантаженням, сертифікацією, митним оформленням, організацією перевезення зернових, зернобобових, олійних культур і продуктів їх переробки залізничним транспортом при здійсненні перевезень всередині України та/або на експорт (імпорт), за реквізитами замовника, а Замовник зобов'язується здійснити Виконавцю оплату вартості наданих послуг.

Листом від 28.04.2017 року за вих. №48/04, поданим Відповідачу позивач просив відвантажити кукурудзу 3 класу в кількості 325т., яка знаходиться на зберіганні на ДАК «Хліб України» «Роменський комбінат хлібопродуктів», згідно договору СЗ-16/17 від 30.03.2017р., через транспортно-експедиційну компанію ПП «Атланта Агро» до 10.05.17р..

16.05.2017 року відповідачем - ДП ДАК «Хліб України» «Роменський комбінат хлібопродуктів» згідно накладної та відомості вагонів, було відвантажено у залізничні вагони №№ 95781944, 95528303, 95678405, 95653762 та 95635587, 325 тонн зерна кукурудзи для доставки до філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал», на яке відповідачем видано посвідчення про якість зерна №№ 000507, 000508, 000509, 0000513 від 15.05.2017 та № 000506 від 16.05.2017.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що згідно Акта спільного визначення якості № 81 від 30.05.2017 року, складеного з участю представників ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП», у вагонах № 95781944, 95528303, 95678405,95653762 та 95635587 фактичні значення показників якості «зернова домішка» у т.ч. «пошкоджені зерна» не відповідають даним значенням в посвідченнях про якість відправника, ДСТУ 4525:2006 для кукурудзи 3-го класу. Вагони підлягають поверненню.

В зв'язку з наведеним 19.05.2017 року за вих. № 2/05/17-2 позивачем було вручено відповідачу лист-повідомлення, яким повідомлялося, що Актом спільного визначення якості № 81 від 30.05.2017 року встановлена невідповідність якості зерна, в наслідок чого вагони підлягають поверненню, окрім цього звернувся з проханням розглянути можливість компенсації витрат, понесених позивачем - ФОП Ничик В.В. в зв'язку з невиконанням Договору складського зберігання №СЗ-16/17 від 30.03.2017 року ДП ДАК «Хліб України «Роменський КХП».

Листом-відповіддю №131 від 19.05.2017 року директор ДП ДАК «Хліб України «Роменський КХП» повідомив, що вагони відправлені 15.05.2017р. №№ 95653762, 95781944, 95528303,95678405 та 16.05.2017 № 95635587 з кукурудзою 3-го класу в об'ємі 323,450 т. ФОП Ничик В.В. в адресу ДПЗКУ «Одеський зерновий термінал» не відповідають по якості кукурудзи 3-го класу та є некласною. Просив розглянути можливість реалізувати дану партію кукурудзи іншому покупцю. Всі витрати, пов'язані з завантаженням та відправленням даного об'єму кукурудзи зобов'язувався компенсувати по фактично наданій калькуляції.

Як зазначає позивач в обґрунтування позовних вимог, в зв'язку з наведеним ним, на підставі договору купівлі-продажу №010617-Н від 01.06.2017 року, укладеного з СТОВ «Урожай», було вимушене продати останньому 193,2 тон кукурудзи за ціною без ПДВ 3500,00 грн./тонна (з ПДВ 4200,00 грн./тонна), що підтверджується накладною від 02.06.2017 року, видатковою накладною №НЧ-0000012 від 04.06.2017 року, Рахунком-фактурою №НЧ-0000072 від 04.06.2017 року, платіжним дорученням №1775 від 12.06.2017 року та Випискою по рахунку від 27.17.2017 року.

Таким чином, як зазначає позивач, вартість зерна кукурудзи в наслідок його пошкодження знизилася на: 323,5 тонн х 5050 грн. - (193,2 тонн х 4200 грн. + 130,25 х 4230,00)= 271277,50 грн.

03.08.2017 року позивачем було вручено ДП ДАК «Хліб України «Роменський КХП» вимогу з копіями підтверджуючих документів в її обґрунтування протягом трьох днів в моменту її отримання відшкодувати Фізичній особі - підприємцю Ничик В.В. завдані неналежним виконанням Договору складського зберігання №СЗ-16/17 від 30.03.2017 року збитки в розмірі 271277,50 грн. Однак, вимога від 03.08.2017 року відповідачем - ДП ДАК «Хліб України «Роменський КХП» була залишена без задоволення.

05.10.2017 року позивачем було вручено ДП ДАК «Хліб України «Роменський КХП» претензію в установлений ст. 7 ГПК України десятиденний строк розглянути дану претензію та відшкодувати ФОП Ничик В.В. завдані неналежним виконанням Договору складського зберігання №СЗ-16/17 від 30.03.2017 року збитки в розмірі 271277,50 грн.

Однак, і претензія від 05.10.2017 року ДП ДАК «Хліб України «Роменський КХП» була залишена без розгляду та задоволення. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 271277,50 грн. збитків, спричинених неналежним виконанням з боку відповідача укладеного між сторонами договору складського зберігання №СЗ-16/17 від 30.03.2017 року.

В обґрунтування поданого позову позивач посилається на пункт 8.1. Договору складського зберігання №СЗ-16/17 від 30.032017 відповідно до якого передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків по договору умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» за втрату, нестачу чи пошкодження зерна, прийнятого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» збитки, завдані поклажодавцеві втратою, нестачею чи пошкодженням зерна, відшкодовуються зерновим складом, зокрема: за пошкодження зерна - у розмірі суми, на яку знизилася його вартість. У разі, коли внаслідок пошкодження якість зерна змінилася настільки, що воно не може бути використано за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від нього і зажадати від зернового складу відшкодування вартості цього зерна.

Статтею 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно ст.951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач позивач подав суду належні докази, які об'єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію, тому, на думку колегії суддів місцевий господарський дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача визнаються судом правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача 271277,50 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги відповідач, зокрема, зазначає, що в порушення статті 2 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд не встановив причину розходження результатів лабораторних аналізів кукурудзи, виданих лабораторією №1 відповідача і результатів Одеського зернового терміналу.

З приводу таких доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Так, акта спільного визначення якості № 81 від 30.05.2017 року, було складеного з участю представників ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП» та підписано останнім без зауважень. В матеріалах справи відсутність докази незгоди чи оспорення вказаного акту відповідачем.

При цьому, слід звернути увагу, що листом-відповіддю №131 від 19.05.2017 року директор ДП ДАК «Хліб України «Роменський КХП» повідомив, що вагони відправлені 15.05.2017р. №№ 95653762, 95781944, 95528303,95678405 та 16.05.2017 № 95635587 з кукурудзою 3-го класу в об'ємі 323,450 т. ФОП Ничик В.В. в адресу ДПЗКУ «Одеський зерновий термінал» не відповідають по якості кукурудзи 3-го класу та є некласною. Просив розглянути можливість реалізувати дану партію кукурудзи іншому покупцю. Всі витрати, пов'язані з завантаженням та відправленням даного об'єму кукурудзи зобов'язувався компенсувати по фактично наданій калькуляції та зобов'язався замінити кукурудзу на якісну, яка відповідає кукурудзі 3-го класу.

При цьому, відповідачем не наведено доводів чи доказів того, що акта спільного визначення якості № 81 від 30.05.2017 року є неналежним чи недопустимим доказом у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що причини розходження результатів лабораторних аналізів кукурудзи, виданих лабораторією №1 відповідача і результатів Одеського зернового терміналу не є вирішальними у даному спорі, на відміну від встановлених судом обставин підписання представником відповідача спільного акту та наявності подальшого листування сторін, де відповідач зазначає про свою згоду щодо погіршення якості товару позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність збитків позивача, оскільки передана на зберігання кукурудза була в подальшому реалізована позивачем, а господарська операція щодо продажу позивачем 193,2 тонн кукурудзи СТОВ "Урожай", на яку позивач посилається в обґрунтування позову - є, за своєю суттю, фіктивною, колегія суддів зазначає наступне.

Такі, доводи відповідача спростовуються матеріалами справи, а саме - договором купівлі-продажу №010617-Н від 01.06.2017 року, укладеного між позивачем з СТОВ «Урожай» про продаж 193,2 тон кукурудзи за ціною без ПДВ 3500,00 грн./тонна (з ПДВ 4200,00 грн./тонна), накладною від 02.06.2017 року, видатковою накладною №НЧ-0000012 від 04.06.2017 року, рахунком-фактурою №НЧ-0000072 від 04.06.2017 року, платіжним дорученням №1775 від 12.06.2017 року та випискою по рахунку від 27.17.2017 року.

Також, як зазначає відповідач в апеляційній скарзі, на його думку, місцевим господарським судом було невірно до спірних правовідносин сторін застосовано положення статті 951 Цивільного кодексу України, оскільки у даному випадку не відбулось втрати (нестачі) чи пошкодження товару (кукурудзи) настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням.

Щодо таких доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 951 Цивільного кодексу України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача саме суму на яку зменшилась вартість зерна, а не повну вартість переданого на зберігання товару, тому доводи апеляційної скарги в цій частині також відхиляються колегією суддів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 11.04.2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23.07.18

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.