ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" липня 2018 р. Cправа № 902/245/18

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Служби зовнішньої розвідки України (вул. Нагірна, 24/1, м. Київ, 04107)

до: Фізичної особи - підприємця Гапонової Анастасії Павлівни (АДРЕСА_1, 21000)

про стягнення 90545,60 грн.

за участю секретаря судового засідання Незамай Д.Д.,

представників сторін:

позивача Олійник Ю.А. за довіреністю №5/3/729Б від 18.09.2017р.;

відповідача не з'явився

В С Т А Н О В И В :

Служба зовнішньої розвідки України звернулась до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Гапонової Анастасії Павлівни 90545,60 грн. пені та штрафу.

Ухвалою суду від 21.05.2018р за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/245/18 з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 19.06.2018р.

Судове засідання у визначену судом дату (19.06.2018р.) не відбулось у зв'язку з перебуванням судді на лікуванні.

Ухвалою суду від 22.06.2018р судове засідання призначено на 17.07.2018р .

На визначену судом дату з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався. Про час та місце розгляду справи останній повідомлений завчасно та належним чином, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за вхідним номером суду 5598 від 05.07.2018р.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Частиною першою ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи (17.07.2018р) від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до затягування судового процесу і є порушенням приписів статті 42 ГПК України, зокрема, стосовно виявлення поваги до суду та до інших учасників судового процесу; сприяння своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Окрім того суд зважає на положення ст. 248 ГПК України, яка встановлює строки розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

У зв'язку з вищезазначеним, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором на закупівлю товарів за державні кошти № 134/17 від 30.03.2017р що полягає у поставці товару з простроченням строку, визначеного договором. Укладаючи договір сторони передбачили відповідальність за невиконання або неналежне виконання взятих зобов'язань, і п. 7.2. договору погодили, що за порушення строків виконання зобов'язання відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 3% вартості договору за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 10% відсотків вказаної вартості. Виходячи з наведеного пункту договору та відповідно до ст.ст. 230, 231, 232 ГК України позивачем нараховано пеню у розмірі 3% від вартості договору в сумі 89 126,10 грн та штраф в розмірі 10% вартості договору в сумі 3 454,50 грн, що загалом становить 92 580,60 грн. При цьому, у зв'язку зі сплатою відповідачем 2 035,00 грн. пені в добровільному порядку, позивачем заявлено до стягнення 90 545,60 грн штрафних санкцій.

Відповідач у відзиві заперечує проти заявлених позовних вимог посилаючись на наступне.

Одночасне застосування штрафу та пені за одне й теж саме порушення - просторочення поставки товару, суперечить ст. 61 Конституції України.

В порушення положень 541 ЦК України, в договорі база нарахування пені визначається сумою всього договору. Разом з тим, товар був поставлений з різним періодом затримки. Товар, передбачений п. 1 Специфікації, був поставлений 25.05.2017 р. Зазначена затримка була обумовлена наступним. Відповідно до п. 5.2 Договору, місце поставки - м. Київ та 20-кілометрова зона м.Києва, попередньо визначена Покупцем у заявці, поданій відповідно до п. 5.1 Договору. Отже, конкретна адреса доставки в договорі визначена не була.

Як вбачається із заявки позивача від 06.04.2017 р. № 16/3/734, яка отримала 14.05.2017 р., в ній не зазначена конкретна адреса доставки, що є порушенням умов п. 5.2. Договору. Лише 24.05.2017 р., в телефонному режимі, було повідомлено конкретну адресу, після чого 25.05.2017 р. була поставлена перша партія товару.

Відтак, відповідач вважає, що неустойка за прострочення поставки товару в період з 15.05.2017 р. по 25.05.2017 р. стягненню не підлягає, адже в цей час відбулось прострочення кредитора. Товар, передбачений п. 2 Специфікації, на суму 16 645,00 грн. поставлено 14.06.2017 р. Період прострочення з 25.05.2017р по 14.06.2017 р. складає 20 днів, і з огляду на приписи ч.3 ст. 549 ЦК України, розмір пені складає 9 987,00 грн. Товар, передбачений п. 3 Специфікації, на суму 4 500,00 грн. був поставлений 09.08.2017 р. Період прострочення з 25.05.2017 р по 09.08.2017 р. складає 76 днів, розмір пені складає 10 260,00 грн.

Попри наведене, відповідач, посилаючись на положення ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, правову позицію Верховного суду України, викладену в постанові № 6-100цс14 від 03.09.2014 р, наголошуючи на простроченні виконання зобов'язання позивачем, яке виразилось у несвоєчасному повідомленні про місце поставки, відсутністю у нього збитків у зв'язку з простроченням поставки товару, наявністю поважних причин які зумовили порушення зобов'язань за Договором зі сторони відповідача, просить зменшити розмір пені до 3 000,00 грн.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2017 року між Службою зовнішньої розвідки України (позивач, за договором Покупець) та Фізичною особою - підприємцем Гапоновою Анастасією Павлівною (відповідач, за договором Продавець) укладено договір № 134/17. (надалі Договір)

Згідно з предметом Договору Продавець зобов'язується у 2017 році в м. Києві передати у власність Покупця запчастини для автомобілів - код за ДК 021-2015-CPV 34910000-9 (гужові чи ручні вози, інші транспортні засоби з немеханічним приводом, багажні вози та різні запасні частини) за ціною, кількістю (асортиментом), найменуванням та іншими вимогами, які визначені у специфікації та технічних вимогах (Додатки № 1 та №2 до Договору) (далі - Товар), а Покупець - прийняти і сплатити їх вартість на умовах цього Договору.

Якість Товару відповідає технічним вимогам наведеним у Додатку «Технічні вимоги», який додається до даного Договору і є його невід'ємною частиною. (п. 2.1. Договору)

Ціна Договору становить 34 545,00 грн. без ПДВ.. (п. 3.1. Договору)

Ціна Договору є незмінною до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань крім випадків зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків та узгодженого зменшення Сторонами ціни Договору. (п. 3.3. Договору)

Покупцем здійснюється оплата отриманого Товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Покупця протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту поставки Товару відповідно до вимог п. 1.2., п. 5.6. Договору на підставі наданих Продавцем рахунку на оплату та видаткової накладної з неможливості відстрочки платежу до кінця бюджетного року при наявності відповідних бюджетних призначень. (п. 4.1. Договору)

Постачання Товару здійснюється протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання Продавцем від Покупця відповідної заявки, що подається в письмовій формі (поштою, факсом, електронною поштою, або під розписку представником Покупця), але в будь-якому разі Товар має бути поставлений не пізніше 15.05.2017 року. (п. 5.1. Договору)

Місце поставки Товару: м. Київ та 20-ти кілометрова зона м. Києва, попередньо визначене Покупцем у заявці, поданій відповідно до п. 5.1. Договору. (п. 5.2. Договору)

Приймання Товару здійснюється Покупцем відповідно до видаткової накладної. (п. 5.5. Договору)

Дата поставки є дата отримання Покупцем Товару від Продавця згідно видаткової накладної, підписаної уповноваженими представниками Сторін. (п. 5.6. Договору)

Договір діє з моменту підписання Сторонами до 31.12.2017р щодо виконання бюджетних зобов'язань, а стосовно інших зобов'язань, взятих Сторонами за цим Договором - до їх повного виконання. (п. 10.1. Договору)

Додатком № 1 до Договору (Специфікація) Сторони погодили асортимент, кількість та ціну поставки Товару.

Додатком 2 до Договору «Технічні вимоги» Сторонами погоджено, що Продавець повинен поставити Покупцю товар, якість якого відповідає стандартам, технічним умовам, сертифікату виготовлювача, зразку, технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості.

В заявці № 16/3/734 від 06.04.2017р позивач просив відповідача надати Товар відповідно до Специфікації, у строки передбачені Договором.

Як свідчать матеріали справи, та не заперечується сторонами, відповідачем було поставлено обумовлений Договором товар за видатковими накладними № 199 від 25.05.2017р на суму 13 400,00 грн., № 1101 від 14.06.2017р на суму 16 645,00 грн та № 1115 від 09.08.2017р на суму 4 500,00 грн.

За доводами позивача товар відповідачем поставлено з порушенням строків, визначених Договором, що за умовами п. 7.2. Договору є підставою для нарахування пені та штрафу.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією № 5/3/207/ПБ від 21.02.2018р. в якій ставив вимогу про сплату 92 580,60 грн штрафних санкцій

У відповідь на претензію № 101 від 05.03.2017р відповідач визнала порушення зобов'язання за Договором, при цьому посилалась на затримку виготовлення запчастин заводом виробником, що знаходиться в Німеччині. Просила зменшити розмір нарахованої пені до 2 035,00 грн., яку сплатила на рахунок позивача добровільно.

Позивач, заперечуючи доводи відповідача щодо зменшення пені, посилається на те, що укладаючи Договір, Відповідач як Продавець, погодилась зі встановленими строками і повинна була виконати взяті зобов'язання. Наполягає позивач на стягненні пені у відповідності до п. 7.2. Договору, що стало підставою звернення з позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами Договору № 134/17 від 30.03.2017р. між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору купівлі-продажу.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі відповідачем товару позивачу з порушенням строків, визначених Договором.

Оскільки згідно п.5.1. Договору строк поставки товару: протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання Продавцем від Покупця відповідної заяви, що подається в письмовій формі (поштою, факсом, електронною поштою, або під розписку представником Покупця), але в будь-якому разі Товар має бути поставлений не пізніше 15.05.2017, а товар був поставлений відповідачем з порушенням строків, визначених п.5.1 Договору (25.05.2017р, 14.06.2017р, 09.08.2017р), за неналежне та несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань за спірним Договором позивачем нараховано у відповідності до п.7.2. договору 89 126,10 грн пені та 3 454,50 грн 10% штрафу, що також узгоджується з положеннями ч.2 ст.231 ГК України.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначено в статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу.

Згідно з п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року, господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції, передбаченої абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір.

Тому, для застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, господарський суд повинен встановити наявність усіх обставин, з якими законодавець пов'язує можливість стягнення зазначеного виду штрафних санкцій.

Разом з тим, частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання.

Враховуючи те, що товар був поставлений відповідачем з порушенням строків, визначених п.5.1 договору, судом встановлено, що несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань за спірним Договором має саме негрошовий характер, інший розмір певного виду штрафних санкцій передбачений Договором між сторонами, порушено господарське зобов'язання що фінансується за рахунок Державного бюджету, допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з поставкою товару, з вартості якого і вираховується у відсотковому відношенні розмір.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.04.2018р у справі № 911/1316/17, від 10.07.2018р у справі № 927/1091/17, постанові Вищого господарського суду України від 02.02.2016р у справі № 910/16116/15.

Суд також зважає, що спірний Договір не є нікчемним в силу закону і не визнаний недійсним, в тому числі і в частині домовленості щодо нарахування штрафних санкцій від вартості договору, а не від вартості товарів, з яких допущено прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені судом виявлено помилку в періоді нарахування, оскільки розрахунок проведено з урахуванням дня, в який відбулася поставка товару (09.08.2017р), що суперечить нормам чинного законодавства.

За перерахунком суду загальний розмір пені становить 88089,75 грн. При цьому судом враховано, що пеню в розмірі 2 035,00 грн відповідачем сплачено в добровільному порядку.

За таких обставин, пеня в розмірі 1 036,35 грн заявлена безпідставно, та не підлягає стягненню з відповідача.

Перевіривши розрахунок штрафу судом не виявлено помилок, відтак зазначена вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача, про те, що прострочення поставки сталося з вини позивача, оскільки останнім в заявці не визначено місця поставки, відхиляються судом, так як відповідачем не надано доказів звернення до позивача з проханням надати місце поставки товару за для дотримання встановленого Договором строку поставки.

Доводи відповідача щодо затримки поставки запчастин заводом-виробником не можуть бути підставою для відмови позивачу у реалізації його права на стягнення пені та штрафу у зв'язку з порушенням відповідачем визначеного Договором строку поставки товару. До того ж суд зважає, що відповідачем не вчинено жодних дій, направлених на вирішення питання щодо відстрочення поставки товару, внесення змін до Договору, та ін.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України у постанові від 27.04.2012р № 06/5026/1052/2011, суд вважає правомірним застосування до відповідача одночасно штрафу та пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У зв'язку з чим, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить положенням ст. 61 Конституції України і відповідає встановленій статтею 627 Цивільного кодексу України свободі договору, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доводи відповідача щодо неправомірності застосування положень Господарського кодексу України при нарахуванні пені спростовані судом вище.

Інші доводи відповідача не спростовують встановлених судом обставин.

Розглядаючи клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені суд виходить з наступного.

В силу ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначність прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідність розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як роз'яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Як вбачається зі змісту Договору № 134/17 від 30.03.2017р, та видаткових накладних № № 199 від 25.05.2017р, № 1101 від 1406.2017р, 3 1115 від 09.08.2017р загальна ціна Договору становить 34 450,00 грн., а позивачем заявлено до стягнення 87 091,10 грн. (за розрахунком суду 86 054,75 грн. (88089,75-2035,00)).

Відтак, суд констатує не співмірність заявлених вимог, в порівнянні з коштами, сплаченими за поставку товару за Договором які можуть призвести до негативних наслідків в господарській діяльності відповідача.

Крім того, приймаючи відповідне рішення, господарський суд враховує, що позивачем не понесено збитків простроченням поставки товару відповідачем, протилежного матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій (пені), що підлягають стягненню з відповідача, а тому зменшує їх до 30 відсотків.

Враховуючи вищевикладене, суду приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення пені за затримку поставки товару підлягають частковому задоволенню, в сумі 25 816,43 грн.

З огляду на вказане вище, позовні вимоги в частині стягнення 60 238,32 грн. пені задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищенаведене та враховуючи те, що позивачем доведено наявність порушення відповідачем зобов'язання за Договором, з урахуванням фактичних обставин, наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 741,83 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Гапонової Анастасії Павлівни (АДРЕСА_1, 21000, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Служби зовнішньої розвідки України (вул. Нагірна, 24/1, м. Київ, 04107, ) 25 816 (двадцять п'ять тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 43 коп. - пені; 3 454 (три тисячі чотириста п'ятдесят чотири) грн. 50 коп. - штрафу; 1 741 (одну сімсот сорок одну) грн. 83 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 5 ст. 240 ГПК України передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено та підписано 19 липня 2018 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Нагірна, 24/1, м. Київ, 04107)

3 - відповідачу (АДРЕСА_1, 21000)