РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2018Справа № 910/6166/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія"

до фізичної особи-підприємця Павлушкіна Олександра Сергійовича

про стягнення 10 284,65 грн.

Представники сторін:

не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" до фізичної особи-підприємця Павлушкіна Олександра Сергійовича про стягнення 10 284,65 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки № 333 від 12.09.2017 р. належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання по сплаті поставленого товару, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 8 419,32 грн., а також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 454,48 грн., три проценти річних в розмірі 100,72 грн., індекс інфляції в розмірі 310,13 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.05.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

19.06.2018 р. до канцелярії суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 21.05.2018 р.

Із довідки товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" від 15.06.2018 р. видно, що ФОП Павлушкін О.С. здійснив часткову оплату в розмірі 12 809,20 грн, а тому заборгованість станом на 15.06.2018 р. становить 5 019,32 грн.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову, тому суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а в частині основного боргу в сумі 2 000,00 грн. - підлягає закриттю.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

12.09.2017 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" та фізичною особою-підприємцем Павлушкіним Олександром Сергійовичем укладено договір поставки № 333.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору. Покупець придбає, товар виключно для комерційного використання та подальшої його реалізації суб'єктам господарювання роздрібної торгівлі, іншим суб'єктам господарювання, громадянам та кінцевим споживачам.

Згідно з п. 1.2. договору,найменування товару: алкогольні та безалкогольні напої, в асортименті згідно узгоджених сторонами замовлень.

Місцезнаходження товару: склад постачальника (п. 1.3.).

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Ціна, одиниця виміру кількості товару та загальна кількість товару зазначаються в накладних, що є невід'ємною частиною цього договору. Сторони, підписуючи цей договір, згодні з тим, що накладна виконує за умовами цього договору функції специфікації і саме у накладній зазначається кількість товару, ціна та загальна сума партії товару, що постачається (п. 2.1.).

Відповідно до п. 3.1. договору, постачання товару здійснюється транспортом постачальника на склад покупця.

Позивачем на виконання умов договору у період з листопада 2017 року по грудень 2017 року поставлено відповідачу товар на загальну суму 17 828,52 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними, які підписані та скріплені печатками сторін, а саме:

- № 52882 від 14.11.2017 р. на суму 11 619,42 грн.,

- № 52917 від 14.04.2017 р. на суму 1 697,04 грн.,

- № 57161 від 08.12.2017 р. на суму 653,70 грн.,

- № 57159 від 08.12.2017 р. на суму 2 705,16 грн.,

- № 58964 від 19.12.2017 р. на суму 1 153,20 грн.

Згідно з п. 3.3. договору, здача-прийом товару здійснюється уповноваженими представниками постачальника та покупця на складі покупця. Підтвердження здачі-прийому товару є підписи уповноважених представників сторін на екземплярах накладних та довіреність на особу яка уповноважена покупцем на підписання накладної. Після здачі-прийому товару ніякі претензії стосовно кількості товару постачальником не розглядаються.

Якщо постачальник доставляє товари у меншій кількості, ніж зазначено в узгодженому ним замовленні, покупець має право відмовитись від приймання такої партії товару або прийняти її частково.

У випадку часткового приймання партії товару уповноважені представники сторін складають акт розбіжностей.

В акті сторонами вказується:

- асортимент та кількість товару, що вказаний в товарній накладній;

- асортимент та кількість товару, що був фактично прийнятий покупцем;

- асортимент та кількість товару, що був недопоставлений постачальником чи/або асортимент та кількість неякісного товару з обов'язковим зазначенням виявлених недоліків такого товару.

Даний акт підписується уповноваженими представниками сторін та є невід'ємною частиною видаткової накладної, про що робиться відмітка в товарних (видаткових) накладних (на обох примірниках) «дана товарна накладна дійсна тільки з актом розбіжностей» (вказати номер акту та дату його складання).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази відмови відповідача від приймання партії товару або часткового прийняття.

Пунктом 3.6. договору передбачено, що право власності на поставлений товар переходить від постачальника до покупця після отримання товару, що підтверджується підписами уповноважених осіб у товарних накладних, ризик випадкової загибелі чи пошкодження товару несе покупець з моменту отримання товару від постачальника,

Відповідно до п. 4.1. договору, сторони підписуючи цей договір дійшли до зголди, що загальна сума (ціна) даного договору складається з сум вартості товару, вказаних в накладних, які сторони підписують у продовж строку дії договору.

Згідно з п. 4.2. договору, ціна на товар та загальна сума товару, що відпускається є договірною та встановлюється окремо на кожну партію товару та вказується в накладних.

Остаточний термін оплати отриманої покупцем партії товару на банківський рахунок постачальника складає 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту одержання товару покупцем за накладною (п. 5.2).

Умовами п. 5.34. договору визначено, що розрахунки за цим договором здійснюється сторонами виключно у формі безготівкових розрахунків на поточний рахунок постачальника, зазначений у розділі 12 «юридичні адреси та банківські реквізити сторін» договору або готівкових розрахунків у касу (ЕККА, РРО) постачальника з видачею ним розрахункового документа або у інший спосіб який передбачений нормами чинного законодавства України.

Позивач зазначає, що фізична особа-підприємець Павлушкін Олександр Сергійович частково перерахував на рахунок позивача кошти за поставлений товар в розмірі 12 809,20 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

З документів позивача, наданих 19.06.2018 р. видно, що відповідач частково сплатив заборгованість по договору поставки № 333 від 12.09.2017 р. у розмірі 12 809,20 грн., з яких 2000, 00 грн. після відкриття провадження у справі (21.05.2018 р.).

Пункт 2 ч.1 статті 231 ГПК України передбачає, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у розмірі 8 419,32 грн. спростовано частково, оскільки, відповідачем сплачено зазначену суму заборгованості, тому суд закриває провадження у справі в розмірі 2 000,00 грн. в частині основної заборгованості у зв'язку з відсутністю предмету спору

А щодо частини основного боргу в розмірі 1 400,00 грн. суд зазначає, що з довідки б/н від 15.06.2018 р. видно, що відповідачем 27.03.2018 р. сплачено 600,00 грн., 24.03.2018 р. - 800,00 грн., тобто до відкриття провадження у справі, а тому в цій частині слід відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у фізичної особи-підприємця Павлушкіна Олександра Сергійовича перед позивачем в сумі 5 019,32 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором поставки, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 100,72 грн. та індексу інфляції в розмірі 310,13 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з розрахунком індексу інфляції в розмірі 310,13 грн. та 3 % річних в розмірі 100,72 грн., наданим позивачем і вважає його обґрунтованим.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за договором поставки позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 1 454,48 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.1. договору, за порушення розрахунків, передбачених даним договором, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України) від суми заборгованості за кожний день прострочення розрахунків.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами Цивільного кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Розрахунок пені за накладною № 52882 від 14.11.2017 р.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
11 619,4229.11.2017 - 04.12.2017613.5000 %51, 57
10 322,3805.12.2017 - 06.12.2017213.5000 %15, 27
9 922,3807.12.2017 - 13.12.2017713.5000 %51, 38
6 722, 2814.12.2017 - 14.12.2017113.5000 %4, 97
6 722, 2815.12.2017 - 25.01.20184214.5000 %224, 32
6 722, 2826.01.2018 - 28.01.2018316.0000 %17, 68
5 722, 2829.01.2018 - 15.02.20181816.0000 %90, 30
4 017, 1216.02.2018 - 21.02.2018616.0000 %21, 13
2 517, 1222.02.2018 - 01.03.2018816.0000 %17, 65
2 517, 1202.03.2018 - 05.03.2018417.0000 %9, 38
2 210, 2206.03.2018 - 12.04.20183817.0000 %78, 24
2 210, 2213.04.2018 - 15.05.20183317.0000 %67, 94
Всього 649,83 грн.
Розрахунок пені за накладною № 52917 від 14.11.2017 р.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
1 697,0429.11.2017 - 14.12.20171613.5000 %20,09
1 697,0415.12.2017 - 25.01.20184214.5000 %56,63
1 697,0426.01.2018 - 01.03.20183516.0000 %52,07
1 697,0402.03.2018 - 12.04.20184217.0000 %66,39
1 697,0413.04.2018 - 15.05.20183317.0000 %52,17
Всього 247,35 грн.
Розрахунок пені за накладною № 57161 від 08.12.2017 р.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
653,7023.12.2017 - 25.01.20183414.5000 %17,66
653,7026.01.2018 - 01.03.20183516.0000 %20,06
653,7002.03.2018 - 12.04.20184217.0000 %25,57
653,7013.04.2018 - 15.05.20183317.0000 %20,09
Всього 83,39 грн.
Розрахунок пені за накладною № 57159 від 08.12.2017 р.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
2 705,1623.12.2017 - 25.01.20183414.5000 %73,08
2 705,1626.01.2018 - 01.03.20183516.0000 %83,01
2 705,1602.03.2018 - 12.04.20184217.0000 %105,83
2 705,1613.04.2018 - 15.05.20183317.0000 %83,16
Всього 345,07 грн.
Розрахунок пені за накладною № 58964 від 19.12.2017 р.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
1 153,2003.01.2018 - 25.01.20182314.5000 %21.07
1 153,2026.01.2018 - 01.03.20183516.0000 %35.39
1 153,2002.03.2018 - 12.04.20184217.0000 %45.12
1 153,2013.04.2018 - 15.05.20183317.0000 %35.45
Всього 137,03 грн.
Таким чином за перерахунком суду загальний розмірі пені становить 1 462,67 грн.

Оскільки позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 454,48 грн. та суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вимога позивача щодо стягнення підлягає задоволенню в розмірі 1 454,48,56 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст. 129, ч.9 ст.165, п. 2 ч. 1 ст. 231, ч. 3 ст. 231, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині суми основної заборгованості в розмірі 2 000, 00 грн.

2. В іншій частині позов задовольнити частково.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Павлушкіна Олександра Сергійовича (02160, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (01135, м. Київ, вул. В'ячеслава Чорновола, буд. 12, ) основний борг в розмірі 5 019 (п'ять тисяч дев'ятнадцять) грн. 32 коп., пеню у розмірі 1 454 (одна тисяча чотириста п'ятдесят чотири) грн. 48 коп., 3 % річних в розмірі 100 (сто) грн. 72 грн., індекс інфляції в розмірі 310 (триста десять) грн. 13 коп. та судовий збір в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

4. В частині стягнення основного боргу в розмірі 1 400,00 грн. відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий