ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

18.07.2018 м. ХарківСправа № 922/2632/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інверс-Тім", м. Харків
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Харківський національний медичний університет, м. Харків
про зобов'язання вчинити певні дії,
за участю прокуратури Харківської області

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом про зобов'язання Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області виконати свій наказ №1177 від 07 липня 2015 року "Про укладання договору оренди нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Трінклера, 6 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інверс-Тім" в частині укладання зазначеного договору з урахуванням норм частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту" та частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Позовні вимоги обґрунтовані фактом визнання недійсним лише договору оренди № 5936-Н від 13 липня 2015 року, а не наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області № 1177 від 07 липня 2015 року, оскільки наказ є чинний, тому позивач вважає, що вказаний наказ повинен бути виконаний.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.10.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.01.2018, у справі №922/2632/17 позов задоволено повністю; зобов'язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області виконати свій наказ № 1177 від 07 липня 2015 року "Про укладання договору оренди нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Трінклера, 6 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інверс-Тім" в частині укладання зазначеного договору з урахуванням норм частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту" та частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"; стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інверс-Тім" 1600,00 грн. судового збору.

Постановою Верховного суду від 07.06.2018 касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 24.10.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 задоволено частково. Рішення Господарського суду Харківської області від 24.10.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 у справі №922/2632/17 скасовано повністю, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Автоматизованим розподілом судової справи (заяви) між суддями для нового розгляду справи № 922/2632/17 визначено суддю Сальнікову Г.І., про що керівником апарату складено та підписано відповідний Протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2018.

Справа № 922/2632/17 не може розглядатися судом під моїм головуванням у зв'язку з таким.

У своїй Постанові від 07.06.2018 Верховний суд України, при новому розгляді справи місцевому суду вказав про наступне:

- з яких саме правових та фактичних підстав у справі № 922/1469/16 судом визнано недійсним договір оренди № 5936-Н від 13 липня 2015 року;

- чи здійснювалася оцінка законності самої по собі передачі в оренду саме спірного об'єкту оренди, визначеного в наказі Відповідача № 1177 від 07 липня 2015 року ;

- чи здійснювалася оцінка законності самого даного наказу;

- з врахуванням вищевикладеного, чи мають обставини, встановлені рішенням суду в зазначеній справі, преюдиціальне значення для даної справи.

Разом з тим, справа 922/1469/16 розглядалася під моїм головуванням, тому у даному разі перевірка і переоцінка доказів та встановлення по новому фактичних обставин у справі № 922/2632/17 під моїм головуванням зумовлюють необхідність заявити самовідвід.

Частиною 13 статті 32 ГПК України встановлено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута тим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Відповідно до частини 3 статті 36 ГПК України, суддя який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції не може брати участь у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

При наявності зазначених підстав суддя повинен заявити самовідвід (ч. 1 ст. 38 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1 -3, 7 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Одночасно суд враховує, що важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини, у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" від 3 травня 2007 року суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб'єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об'єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об'єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв'язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Окрім того, у рішенні у справі "Олександр Волков проти України" від 9 січня 2013 року зазначено наступне. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (ii) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії", від 24 лютого 1993 року, Series A N 255, п. п. 28 та 30, та "Веттштайн проти Швейцарії").

Відповідно до рішення у справі "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.10.2010, для забезпечення неупередженості суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, об'єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов'язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Тобто, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Наявність таких сумнівів, незважаючи на безпідставність доводів та тверджень відповідача може унеможливити повне виключення у стороннього спостерігача сумнівів щодо неупередженості зазначеного судді під час розгляду даної справи по суті та з огляду на необхідність забезпечення бездоганного авторитету Суду у даній справі та Судової влади у цілому, зумовлюють необхідність заявити самовідвід.

Враховуючи вищенаведене, з метою уникнення будь-яких сумнівів учасників судового процесу щодо об'єктивності та неупередженості під час розгляду справи № 922/2632/17, з урахуванням сталої практики Європейського суду з прав людини, а також з метою забезпечення бездоганного авторитету Суду у даній справі та Судової влади у цілому, заявляю самовідвід.

Керуючись ст.ст. 35, 38, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити самовідвід головуючого у справі.

Відвести суддю Сальнікову Г.І. від участі у справі №922/2632/17.

Ухвала окремо від рішення суду не підлягає оскарженню, але зауваження на неї можуть буди включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя Г.І. Сальнікова