номер провадження справи 9/43/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2018 Справа № 908/639/18

м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Інагротех, (70600, Запорізька область, м. Пологи, пер. Водопроводний, 9)

до відповідача: Селянського (фермерського) господарства Скорпіон, (71012, Запорізька область, Більмацький район, село Новоукраїнка, вул.Снитка, буд. 116)

про стягнення суми 425902,85 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 23/04/2018 від 23.04.2018;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 782 від 18.06.2018;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Інагротех про стягнення з Селянського (фермерського) господарства Скорпіон суми 250672,00 грн. основної заборгованості за товар, суми 211234,66 грн. відсотків за користування товарним кредитом, суми 44426,47 грн. пені, суми 4632,51 грн. 3% річних, суми 10951,86 грн. індексації суми заборгованості на індекс інфляції, всього - 702119,10 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 25.04.2018 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/639/18 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.04.2018 позовна заява прийнята та відкрито провадження у справі № 908/639/18 (номер провадження 9/43/18), за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.05.2018. Ухвалою суду від 24.05.2018 підготовче засідання відкладалось на 21.06.2018.

В підготовчому засіданні 21.06.2018 сторони надали письмові згоди про початок розгляду справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання, у звязку із чим судом оголошено про закінчення підготовчого судового засідання, закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті. В судовому засіданні оголошено перерву до 04.07.2018.

04.07.2018 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

22.05.2018 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про зменшення позовних вимог в обґрунтування якої зазначено, що після подання позову відповідач самостійно оплатив частину заборгованості, а саме: ним сплачено суму заборгованості у розмірі 250672,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 24.04.2018 на суму 150000,00 грн. та від 03.05.2018 на суму 100672,00 грн. Враховуючи самостійне часткове задоволення (виконання) відповідачем заявлених позовних вимог позивач заявляє про зменшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 470329,32 грн., а саме: 224577,66 грн. - відсотки за користування товарним кредитом, 180201,60 грн. - штраф, 44426,47 грн. пеня, 5180,85 грн. 3% річних, 115942,74 грн. індексація суми заборгованості на індекс інфляції.

Крім того, 22.05.2018 від позивача через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява про стягнення суми заборгованості, з якої вбачається, що у позовній заяві (у її прохальній частині) помилково не зазначено про заявлений до стягнення штраф у розмірі 180201,60 грн.

Отже вказаною заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви) позивач фактично зменшує розмір заявлених позовних вимог на суму здійсненої відповідачем оплати суми основної заборгованості (250672 грн.), в частині ж нарахування відсотків за користування товарним кредитом, штрафу, 3% річних та індексації суми заборгованості на індекс інфляції, то в цій частині збільшено розмір вимог у звязку із збільшенням періоду на який їх нараховано.

07.06.2018 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в обґрунтування якої зазначено, що оскільки відповідач до закінчення судового розгляду сплатив основну суму заборгованості, позивачем прийнято рішення про відмову в позовних вимогах до відповідача в частині стягнення суми пені передбаченої п. 6.2. договору в розмірі 44426,47 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 425902,85 грн., а саме: 224577,66 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 180201,60 грн. штрафу, 5180,85 грн. - 3% річних, 115942,74 грн. індексації суми заборгованості на індекс інфляції.

Тобто, фактично позивачем заявлено про зменшення загального розміру позовних вимог.

Заяви позивача, що надійшли до суду 22.05.2018 та 07.06.2018 не суперечать приписам ст. 46 ГПК України та прийняті судом до розгляду, що відображено в ухвалі суду від 21.06.2018.

Таким чином, предметом судового розгляду є зменшені позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 224577,66 грн. відсотків за користування товарним кредитом, суми 180201,60 грн. штрафу, суми 5180,85 грн. - 3% річних та суми 15942,74 грн. індексації суми заборгованості на індекс інфляції.

Позивач підтримав вказані вимоги, мотивуючи наступним. На виконання укладеного між сторонами договору поставки товару № 03/05-02 від 03.05.2017 та Специфікації до нього, ТОВ «Інагротех» поставило СФГ «Скорпіон» замовлену партію насіння соняшника та добрив загальною вартістю 600672,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000137 від 03.05.2017. Відповідно до умов специфікації визначено, що розрахунки за поставлену партію товару здійснюються з відстрочкою остаточного розрахунку на умовах товарного кредиту не пізніше 15.10.2017. В порушення досягнутої домовленості, відповідач здійснив оплату отриманої партії товару з порушенням встановлених строків та не в повному обсязі, а саме: в період з 08.11.2017 по 11.12.2017 перерахував загальну суму 350000 грн., внаслідок чого, станом на час звернення позивача з позовом до суду, заборгованість відповідача складала 250672,00 грн. Після подання позову СФГ «Скорпіон» оплатило заборгованість в розмірі 250672,00 грн. згідно з платіжними дорученнями від 24.04.2018 на суму 150000 грн. та від 03.05.2018 на суму 100672,00 грн. В пунктах 4.2, 4.3 договору встановлено обовязок покупця сплатити відсотки за кожний день користування товарним кредитом в розмірі 0,1 відсотка, а у разі порушення строків оплати товару у подвійному розмірі з дати виникнення заборгованості. Таким чином, як зазначив позивач, відповідач зобовязаний сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 0,1 відсотка від вартості товару за період з 04.05.2017 по 15.10.2017 та подвійні відсотки за період з 16.10.2017 по 03.05.2018, тобто відсотки в загальному розмірі 224577,66 грн. На підставі п. 6.4 договору, за прострочення оплати за поставлений товар більш, ніж на 10 днів, відповідач зобовязаний сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 30% від суми заборгованості з указаним терміном. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушення відповідачем грошового зобовязання також нараховано суму 5180,85 грн. 3% річних за період з 16.10.2017 по 03.05.2018 та суму 15942,74 грн. втрат від інфляції за період з 15.10.2017 по 01.04.2018 (згідно з наданим позивачем розрахунком). Позовні вимоги обґрунтовано умовами договору, ст.ст. 509, 530, 625, 692 ЦК України, ст.ст. 20, 193, 199, 230 ГК України.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Так, вказує, що позовні вимоги не визнає частково. Зазначив, що сума основного боргу в розмірі 250672,00 грн. сплачена після предявлення вимоги позивача, ще до відкриття провадження у справі. Інші вимоги не визнаються, з огляду на наступне. Позивач штучно створив умови та відстрочку оплати за отриманий товар. Так, позивач дозволив не тільки відстрочку оплати після спливу граничного терміну за договором, а саме після 15.10.2017, а ще й розстрочку. Така домовленість була з ініціативи відповідача досягнута в телефонних перемовинах в порядку п. 7.1 договору, відповідно до якого сторони зобовязуються приймати усі можливі зусилля для вирішення усіх спорів за договором. Натомість, з боку позивача, в порушення зазначеного пункту договору, такі зусилля не приймалися, що підтверджується відсутністю претензій щодо сплати відсотків за користування товарним кредитом, штрафу та відсотків річних як у 2017, так і у 2018 році. Вперше відповідач отримав претензію, необхідну згідно з вимогами ГПК України для подачі позову, у квітні 2018 року. Тобто, позивач, дозволивши відстрочку та розстрочку по оплаті, штучно створив період майже у 6 місяців для як найбільшого отримання процентів за користування товарним кредитом та інших санкцій. Нарахування позивачем усіх можливих санкцій не відповідає ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Позивач накладає на відповідача чотирикратну юридичну відповідальність (проценти, пеня, три відсотки річних, штраф) одного виду (фінансові витрати) за одне й те саме правопорушення прострочка оплати за договором, яку сам дозволив. Враховуючи, що основний борг погашено, а інші вимоги позивача не визнаються, відповідач вважає за необхідне та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач надав відповідь на відзив, зазначивши, що сума боргу за товар сплачена відповідачем після звернення до суду із позовною заявою, з огляду на що позивачем зменшено розмір позовних вимог в цій частині, а також додатково в частині стягнення суми пені. Відповідач підписав договір без заперечень, погодившись на його умови. Зміни до договору в письмовій формі не вносились, тому посилання відповідача на зміну умов договору шляхом проведення телефонних переговорів є необґрунтованим і не відповідає змісту договору. Також позивач вважає безпідставним твердження відповідача про нібито чотирикратну юридичну відповідальність, оскільки проценти за користування товарним кредитом та 3% річних за правовою природою не є штрафними санкціями. Крім того, зазначив, що ним зменшено загальний розмір позовних вимог, а саме: в частині стягнення пені, яку позивач вже не підтримує.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

03.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інагротех» (Постачальник, позивач у справі) та Селянським (фермерським) господарством «Скорпіон» (Покупець, відповідач у справі) був укладений договір поставки товару № 03/05-02, відповідно до умов якого у строки, зумовлені договором, Постачальник зобовязується поставити та передати у власність Покупця насіннєвий матеріал («Товар» або «Насіння») та/або хімічні засоби захисту рослин, добрива чи агрохімікати («Товар» або «Препарати»), а Покупець зобовязується прийняти товар, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та Специфікацій до нього) (п. 1.1 договору).

Найменування (асортимент) товару, його кількість та ціна вказуються в специфікаціях до договору або накладних, які є невідємною частиною даного договору (п.1.2).

Відповідно до п.п. 2.2, 3.1, 3.3, 3.4 договору усі підписані представниками сторін у період дії цього договору Специфікації та накладні з поставки (відпуску) Покупцю насіння є невідємними частинами цього договору, навіть якщо в них немає посилання на реквізити цього договору. Умови поставок, оплати товару за ними та відповідальність Покупця за прострочення оплати товару регулюється цим договором. Ціна та вартість товару узгоджується сторонами по кожній партії товару окремо в гривнях та валютному еквіваленті. У випадку, передбачених Специфікацією, Покупець здійснює обовязкову часткову попередню оплату у розмірі визначеному в специфікації. На решту суми Постачальник надає покупцеві відстрочку по оплаті на умовах товарного кредиту, зі сплатою відсотків за користування товарних кредитом. Покупець сплачує заборгованість черговими платежами, згідно строків, які відображені у специфікації.

За змістом п 5.6 договору приймання товару за кількістю та якістю проводиться покупцем у момент одержання його від постачальника. Після підписання покупцем накладної, приймання товару вважається таким, що відбулося. Датою поставки (передачі) товару є дата, яка вказана в накладній. Право власності на товар переходить до покупця в момент передачі йому товару.

В п. 4.1 договору сторонами узгоджено, що поставлений покупцю товар на умовах його оплати з відстроченням або розстроченням платежу (тобто з оплатою його після поставки), сторони вважають товаром, що поставлений покупцю на умовах товарного кредиту. Розмір товарного кредиту становить вартість отриманого та неоплаченого покупцем товару, зазначеного в Специфікації.

Згідно з п. 9.1 договір набирає вили з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2017, а в частині розрахунків, нарахування процентів та відповідальності до повного виконання Покупцем своїх зобовязань за цим договором.

Сторонами підписано Специфікацію № 1 від 03.05.2017 до вказаного договору в якій визначено найменування товару, ціну за одиницю, його кількість, вартість з ПДВ та дату поставки, а саме: насіння соняшнику «Армада КЛ» у кількості 181 п.о., загальною вартістю 452500,00 грн.; бор органічний в кількості 125,15 л вартістю 48060,00 грн.

Із змісту п. 1.1 Специфікації № 1 слідує, що розрахунки за замовлену та отриману партію товару здійснюються без попередньої оплати та з відстрочкою остаточного розрахунку на умовах товарного кредиту. Остаточну оплату поставленого товару, що складає 600672,00 грн. покупець зобовязаний здійснити не пізніше 15 жовтня 2017 року та має право достроково оплатити отриманий товар. Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів, сплачених Покупцем, на поточний рахунок Постачальника.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору та Специфікації № 1 позивач ТОВ «Інагротех» (Постачальник), за видатковою накладною № РН-0000137 від 03.05.2017 поставив, а відповідач СФГ «Скорпіон» (Одержувач), прийняв обумовлену партію товару загальною вартістю 600672,00 грн. (з ПДВ). Прийняття відповідачем товару підтверджується підписом у видатковій накладній, скріпленим печаткою СФГ «Скорпіон». Позивачем виставлено рахунок-фактуру № СФ-0000125 від 03.05.2017 на оплату вказаного товару.

Згідно з наданими позивачем виписками по особовому рахунку, СФГ «Скорпіон» здійснив часткові оплати на загальну суму 350000 грн. з призначенням платежу: «за насіння соняшника», згідно з вищевказаним рахунком-фактурою, а саме: 08.11.2017 100000 грн., 21.11.2017 50000 грн., 27.11.2017 50000 грн., 08.12.2017 50000 грн., 11.12.2017 100000 грн.

Позивач направив на адресу відповідача вимогу від 01.03.2018 за вих. № 01/03, відповідно до змісту якої, просив терміново сплатити заборгованість з виконання зобовязань по оплаті товару поставленого за договором № 03/05-02 від 03.05.2017 згідно з видатковою накладною № РН-0000137 від 03.05.2017 в розмірі 250672,00 грн., відсотки за користування товарним кредитом в сумі 195692,99 грн. (згідно виставленого рахунку на оплату № 21 від 01.03.2018), 30% штрафу від суми заборгованості з терміном прострочення понад 10 днів, а також пеню, 3% річних та втрати від інфляції. Дана претензія отримана уповноваженим представником відповідача 06.03.2018, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

У звязку з тим, що відповідач вимоги позивача залишив без задоволення, зобовязання по сплаті не виконав, позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом, за яким ухвалою суду від 27.04.2018 відкрито провадження у даній справі.

Відповідно до наданих сторонами доказів, відповідачем згідно з платіжними дорученнями № 27 від 24.04.2018 на суму 150000,00 грн. та № 103 від 03.05.2018 на суму 100672,00 грн. повністю сплачено суму боргу за отриманий товар.

У звязку із цим, позивач зменшив загальний розмір позовних вимог на суму основного боргу та на суму пені, просить стягнути з відповідача суму 224577,66 грн. відсотків за користування товарним кредитом, суму 180201,60 грн. штрафу, суму 5180,85 грн. - 3% річних, суму 15942,74 грн. індексації суми заборгованості на індекс інфляції.

Проаналізувавши норми законодавства, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

За приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або розстроченням платежу. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем (ч. 1, абз. 2 ч. 5 ст.694 ЦК України).

Пунктом 4.2 укладеного сторонами договору поставки товару визначено, що товарний кредит з відстрочкою платежу по даному договору надається на умовах сплати 0,1 відсотка за кожен день за користування товарним кредитом, якщо інший розмір процентів не встановлений умовами оплати товару по специфікації до договору.

Згідно з п. 4.4. договору нарахування процентів по договору здійснюється на суму товарного кредиту, тобто на суму вартості товару, що передавався на умовах товарного кредиту (неоплачений товар), за період з моменту фактичного відвантаження товару до моменту сплати покупцем суми вартості товару отриманого на умовах товарного кредиту. Період нарахування процентів починається з дня фактичного надання товарного кредиту в перший період, а в наступному з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця.

Сплата нарахованих процентів здійснюється покупцем у строк, визначений у специфікації, як дата сплати останнього чергового платежу. Проценти, нараховані за період заборгованості оплати отриманого товару, сплачуються не пізніше 10 дня наступного місця. Оплата товару та нарахованих процентів проводиться в гривнях. Товар вважається оплаченим покупцем в момент надходження грошей на розрахунковий рахунок Продавця (п.4.6, п. 4.8).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, згідно з умовами Специфікації № 1 до договору поставки товару, сторони погодили, що розрахунки за замовлену та отриману партію товару здійснюються з відстрочкою остаточного розрахунку на умовах товарного кредиту. Остаточну оплату поставленого товару, що складає 600672,00 грн. покупець зобовязаний здійснити не пізніше 15 жовтня 2017 року та має право достроково оплатити отриманий товар.

Відповідач здійснив часткові оплати до звернення позивача з позовом до суду: 08.11.2017 (100000 грн.), 21.11.2017 (50 000 грн.), 27.11.2017 (50000 грн.), 08.12.2017 (50000 грн.), 11.12.2017 (100000 грн.), а також після подання позовної заяви, яка отримана судом 12.04.2018, а саме: 24.04.2017 (150000 грн.) та 03.05.2018 (100672 грн.). Таким чином, виконання зобовязання щодо оплати товару здійснено відповідачем з порушенням встановленого договором строку, оскільки кінцевим днем строку оплати є 15.10.2017, з наступного дня наступила прострочка виконання грошового зобовязання.

На підставі п.п. 4.2, 4.4 договору відповідач зобовязаний сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 0,1 відсотка від суми товарного кредиту (суми вартості товару) за кожний день користування, які згідно з п. 4.6 договору відповідач повинен був сплатити у строк, встановлений як дата кінцевого розрахунку за отриманий товар, тобто до 15.10.2017.

Отже, за період з 04.05.2017 по 15.10.2017 (164 дні) позивачем правомірно нараховано до сплати відповідачем суму 98510,21 грн. (600672,00х0,1%х164) відсотків за користування кредитом.

В пункті 4.3 договору встановлено, що у разі порушення строків оплати отриманого товару, з дати виникнення заборгованості відсотки по товарному кредиту передбачені п. 4.2 даного договору нараховуються та сплачуються в подвійному розмірі.

Враховуючи встановлений судом факт порушення відповідачем строку оплати товару, нарахування позивачем суми 126067,46 грн. відсотків за користування кредитом, здійснене у подвійному розмірі 0,2 % на суму заборгованості (з урахуванням часткових оплат), за період з 16.10.2017 по 03.05.2018 (дати остаточної оплати за товар), є обґрунтованим, розрахунок здійснено вірно.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми 224577,66 грн. (98510,21 грн.+ 126067,46 грн.) відсотків за користування товарним кредитом є законними, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом положень ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього Кодексу якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В пункті п. 6.4 договору сторони погодили, що при простроченні оплати за поставлений товар та процентів за користування товарним кредитом, по термінах визначених умовами даного договору, більш ніж на 10 днів, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді штрафу у розмірі 30 відсотків від суми заборгованості за указаним терміном.

В даному випадку, факт порушення відповідачем умов договору щодо строків оплати за поставлений товар, більш ніж на 10 днів підтверджується матеріалами справи. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу, нарахованого за прострочення оплати за поставлений товар в розмірі 180201,60 грн. (30% від суми 600672,00 грн.) є правомірними та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми 5180,85 грн. 3% річних та суми 15942,74 грн. втрат від інфляції, нарахованих за прострочення виконання грошового зобовязання в частині оплати отриманого відповідачем товару. Розрахунок 3% річних здійснений за загальний період з 16.10.2017 по 03.05.2018, з урахуванням часткових оплат на суму боргу, що існувала в кожний конкретний період часу, по дату фактичного оплати за товар, розрахунок втрат від інфляції на суму боргу 250672 грн., що існувала на момент звернення позивача з позовом до суду, за період з 15.10.2017 по 01.04.2018 (згідно з наданим позивачем розрахунком).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способами захисту майнового права та інтересу кредитора: інфляційні нарахування полягають у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а 3 % річних це отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд враховує, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій. Кредитор вправі вимагати стягнення з відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобовязання.

З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлений судом факт несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати поставленого позивачем товару, позовні вимоги про стягнення втрат від інфляції та річних по суті є обґрунтованими.

Наданий позивачем розрахунок в частині 3% річних, нарахованих на період з 16.10.2017 по 03.05.2018 здійснений позивачем вірно, з урахуванням здійснених часткових оплат. Отже позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 5180,85 грн. підлягають задоволенню.

В частині стягнення втрат від інфляції суд зазначає наступне. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При цьому, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місця.

Суд, здійснивши, з урахуванням вказаного та обставин справи, перевірку розрахунку інфляційних втрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, визначив, що в даному випадку до стягнення підлягає сума 13828,64 грн. втрат від інфляції за загальний період з листопада 2017 по березень 2018. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, позов в цілому задовольняється частково.

Доводи відповідача викладені у відзиві спростовуються наведеним вище, а також наступним.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно з приписами ст.ст. 74, 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог та заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом п. 7.1 договору, на який посилається відповідач у відзиві, встановлено, що сторони зобовязуються приймати усі можливі зусилля для вирішення всіх спорів, повязаних з цим договором шляхом переговорів між ними. Якщо за результатами переговорів сторони не дійдуть згоди, або одна із сторін буде уникати вирішувати їх в досудовому порядку, то спори підлягають розгляду і вирішенню в господарському суді.

Тобто, вказаним пунктом договору не передбачено обовязкової письмової форми переговорів.

Згідно з приписами ст. 19 Господарського процесуального кодексу України сторони вживають заходів для досудового врегулювання за домовленістю між собою або випадках, коли такі заходи є обовязковими згідно із законом.

Поряд із тим, частиною 2 вказаної статті ГПК України передбачено, що особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення претензії.

Частиною 1 ст. 222 ГК України також встановлено, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Обовязкового вжиття заходів досудового врегулювання спору, що випливає з такого виду правовідносин, що виникли між сторонами, законом не встановлено.

Матеріали справи свідчать, що позивач з метою вирішення спору направляв відповідачу письмову вимогу від 01.03.2018 за вих. № 01/03 про сплату заборгованості за договором та інших нарахувань, яка, згідно з рекомендованим повідомленням про вручення, була отримана уповноваженим представником відповідача 06.03.2018, а не у квітні 2018, як стверджує відповідач. Отже, позивач, відповідно до вищевказаних умов договору, вжив необхідних заходів досудового врегулювання, та звернувся до суду із позовом за минуванням більше місяця після отримання відповідачем вимоги. Останній, в свою чергу, сплатив суму 250672 грн. боргу лише після звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В пункті 9.7 договору поставки визначено, що сторони підтверджують, що даний договір підписаний при повному розумінні всіх його положень та були погоджені всі умови договору.

Порядок внесення змін до господарського договору встановлений в ст.188 ГК України. За змістом частини 1 цієї норми, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 9.2 договору поставки, усі зміни і доповнення до даного договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі.

Доказів внесення до договору поставки товару будь-яких змін, які б стосувалися порядку оплати покупцем отриманого товару, суду не надано, тому твердження відповідача про домовленість із позивачем в телефонних розмовах щодо іншого порядку розрахунків, а саме: надання відстрочки та/або розстрочки оплати після 15.10.2017, є неспроможними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, обовязок відповідача оплатити отриманий товар та проценти за користування товарним кредитом в розмірі 0,1 відсотка вартості товару не пізніше 15 жовтня 2017 року, а також можливість нарахування продавцем та обовязок сплати покупцем подвійного розміру процентів у разі порушення зазначеного строку їх сплати, встановлені умовами договору та Специфікації за погодженням обох сторін та випливає із змісту норм чинного законодавства, наведених вище в мотивувальній частині рішення. З огляду на це, посилання відповідача на те, що позивач, не предявляючи претензій раніше, навмисно (штучно) створив умови для збільшення періоду сплати процентів за користування товарним кредитом та інших нарахувань, є безпідставними.

Крім того, згідно з п. 1.1 Специфікації № 1 до договору передбачено право покупця достроково оплатити отриманий товар.

Відповідач був обізнаний про зміст договору поставки товару, підписавши його погодився на викладені в ньому умови, тому був зобовязаний їх виконувати у встановлені строки (оплатити отриманий товар та сплатити відсотки за користування товарним кредитом), не чекаючи предявлення позивачем претензій та вимог, несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором є ризиком його власної господарської діяльності щодо розрахунків із контрагентом, яку він здійснює на власний розсуд. Відповідальність за тривалість періоду прострочки, в даному випадку, покладається саме на відповідача (сторони зобовязаної вчинити дії щодо своєчасної оплати).

Відповідно ж до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Твердження відповідача про неоднократне (подвійне) притягнення відповідача до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення, а саме: нарахування процентів, трьох відсотків річних, пені та штрафу також є необґрунтованими, оскільки сплата процентів є платою за користування товарним кредитом, тобто за своєю правовою природою є основним зобовязанням, а не штрафними санкціями, так само як і нарахування трьох відсотків річних та втрат від інфляції, про що зазначалося судом вище. Штраф та пеня також не є подвійною відповідальністю за одне правопорушення. В даному випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати. До того ж, врахувавши сплату відповідачем залишку боргу за отриманий товар після подання позову, позивач зменшив загальний розмір заявлених позовних вимог як на суму основного боргу, так і на суму заявленої до стягнення пені, що є його процесуальним правом.

Суд наголошує, що відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За таких обставин, викладені у відзиві доводи відповідача, суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Скорпіон» (71012, Запорізька область, Більмацький район, село Новоукраїнка, вул. Снитка, буд. 116, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Інагротех, (70600, Запорізька область, м. Пологи, пер. Водопроводний, 9, ) суму 224577 (двісті двадцять чотири тисячі пятсот сімдесят сім) грн. 66 коп. відсотків за користування товарним кредитом, суму 180201 (сто вісімдесят тисяч двісті одна) грн. 60 коп. штрафу, суму 5180 (пять тисяч сто вісімдесят) грн. 85 коп. 3% річних, суму 13828 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 64 коп. втрат від інфляції.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Повне рішення складено та підписано 13.07.2018.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення, у порядку встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п. 17.5 ч. 1 розділу ХІ Перехідні положення ГПК України.

Суддя О.С. Боєва