ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 липня 2018 р. справа № 903/457/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: Гринчук І.С. - представник (дов від 13.06.2018р. №235/1)

від відповідача: Волинець О.П. (паспорт серія НОМЕР_2 від 10.12.1997р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств, м. Луцьк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича, с. Зміїнець Луцького району

про стягнення 25 815,00 грн.

Встановив:

Волинська обласна спілка споживчих товариств звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича 25 815,00 грн. неустойки в подвійному розмірі плати за користування торговою площею на підставі ст. 785 ЦК України з 06.12.2017 р. по 21.05.2018р.

В обґрунтування позовних вимог Волинська обласна спілка споживчих товариств зазначає, що рішенням господарського суду Волинської області від 29.05.2014 року у справі №903/427/14, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2014 року встановлено, що договір оренди №1041, укладений між сторонами 14.02.2009 року є припиненим з 01.01.2014 року і ФОП Волинець Олександр Петрович протягом десяти днів після припинення дії договору зобов'язаний був звільнити торговельне місце від малої архітектурної форми.

Проте, відповідач обов'язок в частині звільнення торговельного місця, який встановлено п. п. 1.1, 2.2 договору та ч. 1 ст. 785 ЦК України, не виконав, торговельне місце не звільнив, у встановленому порядку позивачу не повернув у зв'язку з чим останньому було нараховано 25 815 грн. неустойки в подвійному розмірі плати за користування торговою площею на підставі ст. 785 ЦК України, виходячи із щомісячної орендної плати 2 340,00 грн. згідно додаткової угоди від 09.02.2011р. до договору №1041 оренди торговельного місця від 14.02.2009р.

Ухвалою суду від 03.07.2018р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті в судовому засіданні призначено на 26.07.2018р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні матеріали, явку повноважних представників сторін в судове засідання визначено на їх розсуд.

Присутній в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Присутній в судовому засіданні відповідач підприємець Волинець О.П. до початку розгляду справи по суті та під час розгляду справи судом позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та особисто підприємця Волинця О.П., господарський суд, оцінюючи подані позивачем докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред'явлений до відповідача позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов'язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

14 лютого 2009 року між позивачем - Волинською обласною спілкою споживчих товариств, як орендодавцем, та відповідачем - фізичною особою-підприємцем Волинцем Олександром Петровичем, як орендарем було укладено договір №1041 оренди торговельного місця, згідно з пунктом 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування торговельне місце, розташоване у м. Луцьку на ринку "Завокзальний" по вул. Карпенка Карого, 1, площею 39 кв.м., для розміщення об'єкту торгівлі (малої архітектурної форми) за №1822, яка не є власністю орендодавця.

Згідно з п. 1.2 договору передача торговельного місця в тимчасове користування не спричиняє передачу орендареві права власності на це місце, власником залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом терміну дії цього договору без права суборенди та приватизації.

Пунктом 2.1 договору оренди передбачено, що вступ орендаря у користування орендованим місцем настає одночасно із підписанням сторонами даного договору.

Згідно з п. 3.1 договору розмір орендної плати за торговельне місце складає 2 028 грн. на місяць. Крім того, орендар компенсує орендодавцю витрати по оплаті використаної електричної енергії згідно показів лічильника, розміщеного на об'єкті торгівлі.

Відповідно до положень пункту 3.2 договору орендна плата сплачується орендарем щомісячно на поточний рахунок орендодавця не пізніше 15-го числа поточного місяця.

09 лютого 2011 року між Волинською обласною спілкою споживчих товариств та підприємцем Волинцем О.П. було підписано додаткову угоду до договору №1041 оренди торговельного місця від 14.02.2009р., якою було внесено зміни до п. 3.1 угоди та викладено його в наступній редакції: "Орендна плата за торговельне місце за місяць оренди становить 2 340 грн."

Рішенням господарського суду Волинської області від 29.05.2014 року у справі №903/427/14, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2014 року, встановлено, що договір оренди торговельного місця №1041 від 14.02.2009 року припинив свою дію 01.01.2014 року і підприємець Волинець О.П. протягом 10-ти днів після припинення дії договору зобов'язаний був звільнити торговельне місце від малої архітектурної форми.

Згідно з ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012р. вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013р. зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Рішенням господарського суду Волинської області від 11.09.2017р. у справі № 903/584/17 про стягнення з підприємця Волинця О.П. 28 834 грн. неустойки за прострочення в звільненні торговельного місця площею 39 м.кв. на ринку "Завокзальний" за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка Карого, 1 за період з 16.01.2017р. по 20.07.2017р. позов задоволено. Рішення набрало законної сили.

Рішенням господарського суду Волинської області від 19.02.2018р. у справі № 903/933/17 про стягнення з підприємця Волинця О.П. 21 135 грн. неустойки за прострочення в звільненні торговельного місця площею 39 м.кв. на ринку "Завокзальний" за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка Карого, 1 за період з 21.07.2018р. по 05.12.2017р. позов задоволено. Рішення набрало законної сили.

11.12.2017р. позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача 25 815,00 грн. неустойки за прострочення в звільненні торговельного місця площею 39 м. кв. на ринку "Завокзальний" за адресою: м.Луцьк, вул. Карпенка Карого,1, за період з 06.12.2017р. по 21.05.2018р.

На підтвердження факту продовження користування відповідачем об'єктом оренди позивач подав акт обстеження торговельного місця №1822 від 22.05.2018р., складений комісією в складі: Голяра В.В. - головного інженера ринку, Хомич C.Л - інспектора з основної діяльності, Гринчука І.С. - юриста Волинської облспоживспілки про те, що станом на 22.05.2018р. металева конструкція (мала архітектурна форма) №1822, що належить приватному підприємцю Волинцю О.П., знаходиться на території ринку "Завокзальний" облспоживспілки (м. Луцьк, вул. Карпенка Карого, 1).

Згідно з ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільного кодексу України.

Частинами 1-2 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

На час розгляду справи відповідач не подав суду доказів на підтвердження повернення торговельного місця позивачу, звільнення його від малої архітектурної форми.

Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Передбачені статтею 785 Цивільного кодексу України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 Господарського кодексу України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Отже, законодавством, що регулює орендні правовідносини, встановлено можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди.

Неустойка за період з 06.12.2017р. по 21.05.2018р. нарахована позивачем, виходячи із розміру щомісячної орендної плати, встановленого додатковою угодою від 09.02.2011р. Розрахунок неустойки знаходиться в матеріалах справи (а.с. 17).

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на викладене та враховуючи повне визнання відповідачем до початку розгляду справи по суті позову, суд вважає, що спір до суду було доведено з вини відповідача, витрати, пов'язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до ст. 129 ГПК України в розмірі 50% від суми судового збору 1762,00 грн. за рахунок підприємця Волинця О.П.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Волинця Олександра Петровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Волинської обласної спілки споживчих товариств (43016, м. Луцьк, вул. Ковельська, 13, ) 25 815,00 грн. неустойки та 881,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 26.07.2018р.

Суддя В. А. Войціховський