КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2018 р. Справа№ 925/979/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Отрюха Б.В.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представники учасників провадження у даній справі у судове засідання 11.07.2018 не з"явилися

розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління ДФС у Черкаській області

на ухвалу господарського суду Черкаської області від 05.04.2018

у справі № 925/979/17

за заявою Головного управління ДФС у Черкаській області,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітранс-Агро"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 05.04.2018 у справі № 925/979/17 заяву Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.03.2018 №11737/23-00-10-0118 задоволено частково; визнано Головне управління ДФС у Черкаській області кредитором боржника та включено його вимоги до реєстру вимог кредиторів на суму 3524 грн. (судовий збір) та 31214,47 грн. (соціальні внески, які підлягають погашенню у ліквідаційній процедурі); у визнанні вимог заявника на суму 5533718,66 грн. пені відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції у відповідній частині, ГУ ДФС у Черкаській області звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 05.04.2018 у справі № 925/979/17 в частині задоволення вимог ГУ ДФС у Черкаській області не в повному обсязі та прийняти нову, якою задовольнити заяву ГУ ДФС у Черкаській області в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуване судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Черкаській області та призначено розгляд апеляційної скарги на 11.07.2018.

У зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 925/979/17 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Отрюх Б.В., Пантелієнко В.О. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2018 апеляційну скаргу було прийнято до свого провадження у новому складі суду.

Представники учасників провадження у справі не з'явилися. Про день і час розгляду справи всі учасники провадження у справі повідомлені належним чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Стаття 43 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників провадження у справі, які не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Черкаської області від 29.08.2017 порушено провадження у справі № 925/979/17 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітранс-Агро".

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 12.12.2017 затверджено перелік конкурсних кредиторів. Крім іншого визнано кредитором Головне управління ДФС у Черкаській області: 1 черга - 16 000 грн. (судовий збір), 3 черга - 12 125 879,13 грн. (податків, зборів та інших обов'язкових платежів), 6 черга - 2 632 865,20 грн. (неустойка /штрафні санкції/, інші вимоги).

Постановою господарського суду Черкаської області від 23.01.2018 у даній справі визнано товариство з обмеженою відповідальністю "Юнітранс-Агро" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Новосельцева Володимира Петровича.

19.03.2018 Головне управління ДФС у Черкаській області, звернулося до суду із заявою від 19.03.2018 №11737/23-00-10-0118 про визнання його поточним кредитором боржника на суму 5568457,13 грн. (з них: 3524 грн. судового збору у першу чергу, 31214,47 грн. єдиного соціального внеску у другу чергу та 5533718,66 грн. пені у шосту чергу).

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції визнав Головне управління ДФС у Черкаській області кредитором боржника та включив його вимоги до реєстру вимог кредиторів на суму 3524 грн. (судовий збір) та 31214,47 грн. (соціальні внески, які підлягають погашенню у ліквідаційній процедурі); у визнанні вимог заявника на суму 5 533 718,66 грн. пені відмовив.

Розглянувши апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваної ухвали, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно з п. 8 ч. 4 ст. 23 Закону поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'являти такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 29.08.2017 порушено провадження у даній справі про банкрутство, визначено розмір вимог Головного управління ДФС у Черкаській області у наступному розмірі: 16 000 грн. судового збору, які підлягають погашенню у першу чергу; 12 125 879,13 грн. податків, зборів та інших обов'язкових платежів, які підлягають погашенню у третю чергу; 2 632 865,20 грн. пені і штрафних санкцій, які підлягають погашенню у шосту чергу.

Вказані вимоги визнані безспірними, зокрема, на підставі постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 17.10.2016 у справі №823/1366/16, яким з боржника на користь ініціюючого кредитора стягнено борг у розмірі 15220738,29 грн. (у тому числі 12647409,50 грн. з податкового боргу та 2573328,79 грн. - штрафних /фінансових/ санкції) та рішення про розстрочення (відстрочення) податкового боргу №30/23-01-23-0145 від 07.04.2014, податкових повідомлень-рішень № від 15.10.2014, № від 15.10.2014, № від 19.05.2016, № від 19.05.2016, № від 15.10.2014.

19.03.2018 заявник подав заяву з вимогами до боржника, у якій заявив наступні вимоги:

5533718,66 грн. пені, за період з 31.12.2015 по 29.08.2017 (в тому числі з податків: на додану вартість на загальну суму 3320371,90 грн., з них: 801 грн. за період з 05.01.2015 по 29.08.2017 згідно з рішенням про розстрочення податкового боргу від 07.04.2015 №30/23-01-23-0145; 4086,55 грн. за період з 23.12.2014 по 29.08.2017 згідно з рішенням про розстрочення податкового боргу від 07.04.2015 №30/23-01-23-0145; 801 грн. за період з 05.01.2015 по 29.08.2017 згідно з рішенням про розстрочення податкового боргу від 07.04.2015 №30/23-01-23-0145; 4086,55 грн. за період з 23.12.2014 по 29.08.2017 згідно з рішенням про розстрочення податкового боргу від 07.04.2015 №30/23-01-23-0145; 112,7 грн. за період з 05.01.2015 по 29.08.2017 згідно з рішенням про розстрочення податкового боргу від 07.04.2015 №30/23-01-23-0145; 8,78 грн. за період з 05.01.2015 по 29.08.2017 згідно з рішенням про розстрочення податкового боргу від 07.04.2015 №30/23-01-23-0145; 2,58 грн. за період з 05.01.2015 по 29.08.2017 згідно з рішенням про розстрочення податкового боргу від 07.04.2015 №30/23-01-23-0145; 4678,31 грн. за період з 05.01.2015 по 29.08.2017 згідно з рішенням про розстрочення податкового боргу від 07.04.2015 №30/23-01-23-0145; 3,10 грн. за період з 05.01.2015 по 29.08.2017 згідно з рішенням про розстрочення податкового боргу від 07.04.2015 №30/23-01-23-0145; 0,52 грн. за період з 05.01.2015 по 29.08.2017 згідно з рішенням про розстрочення податкового боргу від 07.04.2015 №30/23-01-23-0145; 24519,26 грн. за період з 23.12.2014 по 29.08.2017 згідно з рішенням про розстрочення податкового боргу від 07.04.2015 №30/23-01-23-0145; 2187510,76 грн. за період з 31.12.2015 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 15.10.2014 №; 1093755,38 грн. за період з 31.12.2015 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 15.10.2014 №; 5,40 грн. за період з 14.11.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 09.09.2016 №02; на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2213346,76 грн., з них: 1764865,13 грн. за період з 31.12.2015 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 15.10.2014 №; 443145,43 грн. за період з 31.12.2015 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 15.10.2014 №; 48,02 грн. за період з 29.06.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2016 №; 1608,17 грн. за період з 29.06.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2016 №; 352,39 грн. за період з 29.06.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2016 №; 1656,19 грн. за період з 29.06.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2016 №; 182,31 грн. за період з 29.06.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2016 №; 182,31 грн. за період з 29.06.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2016 №; 182,31 грн. за період з 29.06.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2016 №; 182,31 грн. за період з 29.06.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2016 №; 30,65 грн. за період з 29.06.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2016 №; 182,31 грн. за період з 29.06.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2016 №; 182,31 грн. за період з 29.06.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2016 №; 91,15 грн. за період з 29.06.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2016 №; 91,15 грн. за період з 29.06.2016 по 29.08.2017 згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2016 №).

Таким чином, заявником суми пені по ПДВ нараховані на підставі рішення про розстрочення податкового боргу від 07.04.2015 №30/23-01-23-0145 та податкових повідомлень-рішень № від 15.10.2014, № від 09.09.2016, а суми пені по податку на прибуток - на підставі податкових повідомлень-рішень від 15.10.2014 № та від 19.05.2016 №№ та № - тобто, як зазначає апелянт, вказані кредиторські вимоги нараховані на суми основного боргу, які є конкурсними.

Проте, судова колегія дослідивши матеріали справи, встановила, що заявником не надано будь-якого розрахунку заявленої суми вимог щодо пені, який повинен був би містити суму боргу, на яку її нараховано (із посиланням на доказ, який цю суму основного боргу підтверджує із наданням цього доказу в обґрунтування кредиторських вимог), період її нарахування (з усіма належними обґрунтованнями), нормативно обгрунтовану формулу розрахунку - отже кредиторські вимоги по пені були неналежним чином обґрунтовані та не підтверджені достатніми та допустимими доказами.

Разом з тим, судова колегія, дослідивши наявну в матеріалах справи копію постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 17.10.2016 у справі №823/1366/16, звертає увагу апелянта на те, що в її тексті відсутня інформація стосовно того, за який періоди було заявлено та стягнуто судом заборгованість по пені на користь ініціюючого кредитора. Також, в матеріалах справи відсутня копія позовної заяви Головного управління ДФС у Черкаській області до банкрута, за результатами розгляду якої було винесено постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17.10.2016 у справі №823/1366/16, у справі відсутні податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник борг, у зв'язку з непогашенням якого кредитором нараховані заявлені вимоги по пені. Вказані обставини, не дали змоги суду здійснити власний розрахунок на підставі наявних матеріалів справи.

Виходячи з вимог ст.ст. 23, 24, 25 Закону, обов'язок розгляду грошових вимог та надання правового аналізу наданих кредитором письмових доказів, підставам виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру та змісту, а також, обов'язок встановлення розміру та моменту виникнення грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює правосуддя в процедурах банкрутства.

Отже, правомірність та обґрунтованість грошових вимог кредитора до боржника визначає суд незалежно від того, чи визнані ці вимоги боржником (ліквідатором боржника) чи ні. При цьому, обов'язок кредитора полягає у доведенні обґрунтованості своїх вимог до боржника перед судом належними доказами, оскільки відповідно до ст. 23 Закону, конкурсні кредитори одночасно з заявою про грошові вимоги до боржника зобов'язані подати до господарського суду документи, що їх підтверджують. Забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відмовивши Головному управлінню ДФС у Черкаській області у визнанні вимог по пені на суму 5533718,66 грн. за необґрунтованістю.

Що стосується заявлених Головним управлінням ДФС у Черкаській області вимог по єдиному соціальному внеску в розмірі 31214,47 грн., то судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Вказані вимоги є обґрунтованими, підтверджуються наданими заявником доказами (звітами про суми нарахованої заробітної плати: від 19.08.2014 № (термін сплати 20.08.2014) на суму 24198 грн.; від 19.09.2014 №141192966 (термін сплати 22.09.2014) на суму 252,17 грн.; від 15.10.2014 № (термін сплати 20.10.2014) на суму 2334,35 грн.; від 19.11.2014 № (термін сплати 20.11.2014) на суму 252,17 грн.; від 16.12.2014 № (термін сплати 22.12.2014) на суму 252,17 грн.; від 20.01.2015 №150223591 (термін сплати 20.01.2015) на суму 3925,61 грн.), а також поданим заявником розрахунком цієї суми боргу.

Судом першої інстанції було встановлено, що заявлені вимоги виникли до порушення провадження у справі про банкрутство боржника (29.08.2017) і є конкурсними. Граничний строк пред'явлення їх у даній справі є 01.10.2017. Заява ж від 19.03.2018 в частині цих вимог до боржника подана суду заявником після закінчення строку, встановленого для її подання, а тому ці вимоги підлягають визнанню та погашенню у шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Проте, судова колегія не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування і на вимоги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та/або її дочірнього підприємства, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії, щодо сплати заборгованості (у тому числі неустойки, 3 відсотків річних та інфляційних втрат) за поставлений/спожитий природний газ, що утворилася станом на 1 травня 2015 року.

Положеннями ст. 45 Закону визначено черговість задоволення вимог кредиторів.

Так, зокрема, у другу чергу задовольняються: вимоги із зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов'язань із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб'єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників)

Відповідно до п. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала від 05.04.2018 у справі № 925/979/17 - зміні в частині визнання Головного управління ДФС у Черкаській області кредитором боржника та включення відповідних його вимог до реєстру вимог кредиторів в 6 чергу на суму 31214,47 грн. (соціальні внески, які підлягають погашенню у ліквідаційній процедурі). Так, абзац другий п. 1.1. резолютивної частини ухвали господарського суду Черкаської області від 05.04.2018 у справі № 925/979/17 слід викласти в наступній редакції: "2 черга - 31214,47 грн. (єдиний соціальний внесок на загальнообов"язкове державне соціальне страхування)". В решті оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 255, 269, 277, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду Черкаської області від 05.04.2018 у справі № 925/979/17 змінити в частині визнання Головного управління ДФС у Черкаській області кредитором боржника та включення його вимоги до реєстру вимог кредиторів в 6 чергу на суму 31214,47 грн. (соціальні внески, які підлягають погашенню у ліквідаційній процедурі).

3. Абзац другий п. 1.1. резолютивної частини ухвали господарського суду Черкаської області від 05.04.2018 у справі № 925/979/17 викласти в наступній редакції: "2 черга - 31214,47 грн. (єдиний соціальний внесок на загальнообов"язкове державне соціальне страхування)".

4. В решті ухвалу господарського суду м. Києва від 14.12.2017 у справі № 910/3262/16 залишити без змін.

5. Матеріали справи № 925/979/17 направити до господарського суду Черкаській області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 16.07.2018.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді Б.В. Отрюх

В.О. Пантелієнко