ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1471/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", м. Київ
до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків
про стягнення 34840,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування в розмірі 34840,00 грн. Судові витрати позивач просить сул покласти на відповідача.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що відповідач в порядку ст. 1166 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу страхову виплату, яку сплачено позивачем на користь потерпілої особи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.06.2018 року було прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження на 25.06.2018 року.

В судовому засіданні 25.06.2018 року було оголошено перерву до 17.07.2018 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 05.07.2018 року представник відповідача надав клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 19374), у зв`язку з відпусткою уповноваженого представника ТДВ "Міжнародна страхова компанія" ОСОБА_2

Через канцелярію господарського суду Харківської області 06.07.2018 року представник позивача надав відповідь на відзив (вх. № 19453).

Представник позивача в судове засідання 17.07.2018 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача в судове засідання 17.07.2018 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка в розписці від 25.06.2018 року.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В даному випадку, відповідач в обґрунтування поданого клопотання, посилається на неможливість представника ОСОБА_2 бути присутнім у судовому засіданні, призначеному на 17.07.2018 року, у зв`язку з відпусткою.

Проте відповідно до ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи те, що відповідач є юридичною особою, її інтереси має право представляти керівник.

Доказів неможливості бути присутнім керівника ТДВ "Міжнародна страхова компанія" в судовому засіданні 17.07.2018 року відповідачем не надано.

Враховуючи те, що судом було належним чином повідомлено сторін про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку сторін в судове засідання обов'язковою, суд дійшов висновку, що їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

13.10.2017 року в м. Харків сталася дорожньо - транспортна пригода, за участю автомобіля НОМЕР_1, під управлінням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2, під управлінням ОСОБА_4

Майнові інтереси власника автомобіля НОМЕР_1 були застраховані Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (позивач) за договором добровільного страхування наземного транспорту № 4-01 від 08.06.2017 року, у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми.

Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Вищезазначена дорожньо - транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 488681 та постановою Харківського районного суду Харківської області від 15.11.2017 року по № 635/6358/17, якою визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 17).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Характер та обсяг отриманих збитків в результаті ДТП підтверджується звітом № 17/10/712/802627 по оцінці колісного транспортного засобу від 03.11.2017 року, складеного ФОП ОСОБА_5, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля НОМЕР_1 становить: 52264,65 грн.

Крім того розмір матеріальної шкоди підтверджується ремонтною калькуляцією.

ФОП ОСОБА_6, яким проводився відновлювальний ремонт автомобіля постраждалого, було виставлено рахунок на оплату.

На підставі здійсненого відновлювального ремонту та замінених деталей, позивачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування, який складає 35840,00 грн.

Відповідно до платіжних доручень № 24622 від 31.10.2017 року та № 24623 від 31.10.2017 року та на підставі заяви ОСОБА_7, позивачем було здійснено ОСОБА_8 страхову виплату в розмірі 35840,00 грн.

Відповідно до полісу № АК/6992260 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів майнові інтереси ОСОБА_4 застраховано в ТОВ "Міжнародна страхова компанія".

На підставі вищенаведеного, позивачем було направлено відповідачу регресну вимогу від 18.12.2017 року № 9940.

Проте відповідачем не було сплачено страхове відшкодування, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення 34840,00 грн. страхового відшкодування (за вирахуванням 1000,00 грн. франшизи).

Відповідач у своєму відзиві позовні вимоги визнав частково в розмірі 30503,37 грн., посилаючись на те, що позивачем у розрахунок страхового відшкодування включено ПДВ, в той час, як ФОП ОСОБА_6 (якою виставлено рахунок на оплату) не є платником ПДВ. Крім того відповідач вказує на те, що з розрахунку шкоди, завданої автомобілю, який було надано позивачем, неможливо встановити яким чином її було розраховано саме у розмірі 35840,00 грн. Також відповідачем було надано консультаційне повідомлення № 77/03/18 про оцінку колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 37804,04 грн., що за вирахуванням ПДВ та франшизи складає 30503,37 грн.

Щодо заперечень відповідача стосовно включення позивачем ПДВ до розрахунку страхового відшкодування, суд зазначає наступне.

З рахунку-фактури наданої ФОП ОСОБА_6 та рахунку на оплату ПП "ОСОБА_1В." не вбачається врахування останніми ПДВ та розрахунок суми страхового відшкодування також не містить суми податку на додану вартість.

У зв`язку з наведеним посилання відповідача на включення позивачем до розрахунку страхового відшкодування ПДВ є безпідставними.

Стосовно тверджень відповідача щодо неможливості встановлення фактичних витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, суд зазначає наступне.

В якості доказів понесених витрат на відновлювальний ремонт автомобіля НОМЕР_1 позивачем було надано:

- звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 17/10/712/802627 від 03.11.2017 року, ремонтну калькуляцію, які здійснено ФОП ОСОБА_5, який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності;

- рахунок на оплату ПП "ОСОБА_1В." (який здійснював поставку складових для заміни) в розмірі 29240,00 грн.;

- рахунок-фактуру № 26/1 від 26.10.2017 року на суму 45228,50 грн. ФОП ОСОБА_6, який здійснював відновлювальний ремонт автомобіля НОМЕР_1;

- розрахунок суми страхового відшкодування на суму 35840,00 грн., з яких 12250,00 грн. по рахунку ФОП ОСОБА_6 та 23590,00 грн. по рахунку ПП "ОСОБА_1В.";

- платіжні доручення про перерахування грошових коштів в розмірі 35580,00 грн. на рахунок ОСОБА_7 на підставі заяви про виплату страхового відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено приписами частини третьої статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 19 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 року зі справи N 910/3650/16 та зі справи N 910/32969/15).

Крім того, згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

За наведених обставин у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та без врахування, у даному випадку, податку на додану вартість, як і було розраховано позивачем у страховому акті № 9579-02 від 31.10.2017 року.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 зі справи № 3-50гс15).

Як вже було зазначено судом, позивачем було надано належні докази сплати ОСОБА_7 страхового відшкодування в розмірі 35840,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 24622 на суму 12250,00 грн. та № 24623 на суму 23590,00 грн.

Щодо наданого відповідачем консультаційного повідомлення № 77/03/18, яке було надане відповідачем на підтвердження фактичної вартості відновлювального ремонту автомобіля, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з наданого відповідачем консультаційного повідомлення, останнє фактично є оцінкою колісного транспортного засобу, яке здійснено оцінювачем.

Проте, як вже було зазначено вище, сам по собі звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави приймати в якості достатнього доказу консультаційне повідомлення № 77/03/18 на яке посилається відповідач.

В той час, як реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Як вбачається в якості доказів перерахування коштів відшкодування страхувальнику, позивачем надано платіжні доручення в сумі 35840,00 грн.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу "Daewoo Lanos", реєстраційний номер АХ2642, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки "Fiat", реєстраційний номер АХ 7748ЕО, застрахована у відповідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6992260.

Відповідно до умов договору (полісу) № АК/6992260 страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки "Daewoo Lanos", реєстраційний номер АХ 7748ЕО.

Зокрема, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначено в розмірі 200 000,00 грн., розмір франшизи встановлено в розмірі 1000,00 грн.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у ДТП особи, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Daewoo Lanos", реєстраційний номер АХ 7748ЕО, застрахована у відповідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6992260 , то відповідно до наведених положень Закону, обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу, покладається на відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За загальним правилом вина особи у скоєнні адміністративного правопорушення встановлюється в судовому порядку, що враховується при вирішенні спорів даної категорії.

Вина водія транспортного засобу "Daewoo Lanos", реєстраційний номер АХ 7748ЕО встановлено постановою Харківського районного суду Харківської області від 15.11.2017 року по справі № 635/6358/17.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було вируховано суму франшизи, яка складає 1000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено наявність передбачених Законом умов для стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 34840,00 грн. грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в розмірі 1762,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, р/р 0761 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, ) до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (61023, м. Харків, вул. Мироносицька, 99, А-3, ) задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (61023, м. Харків, вул. Мироносицька, 99, А-3, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, р/р 0761 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, ) 34840,00 грн. страхового відшкодування та 1762,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 20.07.2018 р.

Суддя ОСОБА_9

922/1471/18