ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2018 р. м. Київ Справа № 911/479/18

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Горбасенка П.В. за участі секретаря судового засідання Куракси Ю.І., розглянув у місті Києві у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства Київське лісове господарство

до першого відповідача ОСОБА_1 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області

та другого відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Каспій

про визнання недійсними рішень та договору оренди

За участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_3 (посвідчення № 042854)

від позивачів 1 та 2: не зявилися;

від відповідачів 1 та 2: не зявилися.

Обставини справи:

Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства (далі перший позивач) та Державного підприємства Київське лісове господарство (далі другий позивач) звернувся з позовом до ОСОБА_1 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі перший відповідач) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Каспій (далі другий відповідач) про визнання недійсним рішення 22 сесії 5 скликання ОСОБА_1 сільської ради від 20.10.2009 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу в оренду земельної ділянки ТОВ Каспій, визнання недійсним рішення ОСОБА_1 сільської ради від 10.09.2012 № 20-56 Про внесення змін до рішення ОСОБА_1 сільської ради від 20.10.2009, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 08.10.2012, укладеного між ОСОБА_1 сільською радою та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Каспій на земельну ділянку площею 0,50 га з кадастровим номером :01:002:0215 для розміщення готельно-розважального комплексу терміном на 49 років, яка розташована на території ОСОБА_1 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням законодавства при віднесенні частини земель до земель готельно-ресторанного комплексу та передачі першим відповідачем другому відповідачу земельної ділянки в оренду, оскільки такі землі мали лісогосподарське призначення, а відтак відбулась незаконна зміна цільового призначення земель.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/479/18 та призначено підготовче засідання на 20.04.2018.

11.04.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від першого відповідача надійшло пояснення № 02-26/275 від 04.04.018 (вх. 7114/18), згідно якого останній заявив про застосування позовної давності до вимог прокуратури.

11.04.2018 до канцелярії господарського суду Київської області від першого відповідача надійшла заява № 02-26/276 від 04.04.2018 (вх. № 7115/18), згідно якої останній просив суд розглянути справу без участі представника першого відповідача з урахуванням письмових пояснень.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.04.2018 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні відкладено на 22.06.2018.

24.04.2018 до канцелярії господарського суду Київської області від першого позивача надійшло клопотання № 06-31/881 від 18.04.2018 (вх. № 8122/18), згідно якого останній підтримав позовні вимоги та просив суд розглянути справу без участі першого позивача.

04.05.2018 до канцелярії господарського суду Київської області від першого відповідача надійшла заява № 02-26/358 від 27.04.2018 (вх. № 8649/18), згідно якої останній просив суд розглянути справу без участі представника першого відповідача з урахуванням письмових пояснень.

22.06.2018 до канцелярії господарського суду Київської області від другого позивача надійшла заява № 01-490 від 22.06.2018 (вх. № 11876/18), згідно якої останній просив суд розглянути справу без участі представника другого позивача. Позовну заяву підтримав повністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.06.2018 закрито підготовче засідання у справі № 911/479/18, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні на 13.07.2018.

У судовому засіданні 13.07.2018 представник прокуратури підтримав задоволення позовних вимог.

Представник другого відповідача у судове засіданні 13.07.2018 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням до господарського суду Київської області копій ухвали господарського суду Київської області від 28.03.2018 та 20.04.2018 з відмітками поштової установи з відмітками «за закінченням встановленого строку зберігання».

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши промову (заключне слово) представника прокуратури, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявного в матеріалах справи та дослідженого судом рішення 22 сесії 5 скликання ОСОБА_1 сільської ради від 20.10.2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Каспій» затверджено проект землеустрою щодо відведення та надання в оренду ТОВ «Каспій» земельної ділянки площею 0,50 га терміном на 49 років для розміщення готельно-ресторанного комплексу, яка розташована в с. Віта Поштова вздовж автомагістралі Київ-Одеса.

Рішення ОСОБА_1 сільської ради від 10.09.2012 № 20-56 «Про внесення змін в рішення 22 сесії 5 скликання ОСОБА_1 сільської ради від 20.10.2009» внесено зміни до вищевказаного рішення ОСОБА_1 сільської ради, збільшено розмір орендної плати, яка становить 12 % від грошової оцінки, що в розрахунку становить 187 368 грн та зобовязано ТОВ «Каспій» укласти та зареєструвати з ОСОБА_1 сільської радою договір оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0215.

На виконання даних рішень, між ОСОБА_1 сільською радою Києво-Святошинського району Київської області (Орендодавець) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Каспій» (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець зобовязався надати, а орендар прийняти в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,50 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Віта Поштова вздовж автомагістралі Київ-Одеса для розміщення готельно-ресторанного комплексу орендарем (далі «земельна ділянка»).

Згідно з п. 1.2. договору в строкове платне користування передається земельна ділянка площею 0,50 га, кадастровий номер :01:002:0215, опис меж: від А до Б землі ШЕД 623, від Б до В землі сільської ради, від В до Г землі загального користування, від Г до А землі сільської ради. Склад угідь: землі запасу.

Відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання ВО «Укрдержліспроект» від 19.06.2017 та матеріалів лісовпорядкування 1993, 2003, 2014 років Васильківського лісництва» ДП «Київське лісове господарство» частина земельної ділянки із кадастровим номером :01:002:0215 розташована у виділі 3 кварталу 50 Васильківського лісництва за матеріалами лісовпорядкування 1993, 2003 років, та у виділі 11 кварталу 50 Васильківського лісництва за матеріалами лісовпорядкування 2014 року, є земельною ділянкою лісового фонду, покрита лісовою рослинністю.

За інформацією Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 05.02.2018 № 04-48/300 та ДП «Київське лісове господарство» від 06.02.2018 № 02-02/133 з долученими планово-картографічними матеріалами, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0215 знаходиться в кварталі 50 виділі 11 Васильківського лісництва за матеріалами лісовпорядкування 2014-2015 років, а за матеріалами лісовпорядкування 1993, 2003 років у виділі 3 кварталу 50 Васильківського лісництва, використовується для ведення лісового господарства та щодо неї не надавались погодження щодо вилучення та зміни цільового призначення.

Відповідно до Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» (ДЛГО «Київліс») 2004 року спірна земельна ділянка частково покрита лісовою рослинністю та має наступні таксаційні характеристики виділ 3, площа 0,9, складу 9 дерев берези повислої та 1 акації білої, вік 40 років, висота 19 м, діаметр 16 см, запас деревини на 1 га 180 метрів кубічних.

Згідно Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» (ДЛГО «Київліс») 2014-2015 років має наступні таксаційні характеристики виділ 11, площа 0,9, складу 9 дерев берези повислої та 1 акації білої, вік 51 рік, висота 22 м, діаметр 22 см, запас деревини на 1 га 200 метрів кубічних

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Суд встановив, що частина спірної земельної ділянки відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у користуванні ДП «Київське лісове господарство», що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 1993, 2003 та 2014 років.

Предметом позову є вимоги про визнання недійсним рішення 22 сесії 5 скликання ОСОБА_1 сільської ради від 20.10.2009 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу в оренду земельної ділянки ТОВ Каспій, визнання недійсним рішення ОСОБА_1 сільської ради від 10.09.2012 № 20-56 Про внесення змін до рішення ОСОБА_1 сільської ради від 20.10.2009, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 08.10.2012, укладеного між ОСОБА_1 сільською радою та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Каспій на земельну ділянку площею 0,50 га з кадастровим номером :01:002:0215 для розміщення готельно-розважального комплексу терміном на 49 років, яка розташована на території ОСОБА_1 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Згідно ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (ч. 1 ст. 393 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 5 Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі ЛК України) до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності (ч. 1 ст. 8 ЛК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі ЗК України) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Згідно ст. 57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища (ч. 3 ст. 57 ЛК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, вирішуючи спір про визнання недійсним договору необхідно встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що другий позивач, як постійний землекористувач спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення та перший позивач, як орган виконавчої влади з питань лісового господарства, не погоджували вилучення спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення та зміну цільового призначення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, вкритої багаторічними лісовими насадженнями на землі для розміщення готельно-ресторанного комплексу.

Відтак суд дійшов висновку, що доводи прокуратури на те, що рішення ОСОБА_1 сільської ради від 20.10.2009 та від 10.09.2012 прийнято всупереч вимогам ст.ст. 3, 12, 20, 56, 57, 84, 116, 141, 149 Земельного кодексу України, ст.ст. 31, 33, 57 ЛК України, оскільки ліси взагалі не можуть надаватися в оренду для інших цілей, ніж визначені в ст. 57 Земельного кодексу України, в тому числі для розміщення готельно-ресторанного комплексу, підтверджені матеріалами справи.

Крім того, суд вважає, що укладення спірного договору оренди землі від 08.10.2012 без припинення права користування нею у другого відповідача або їх вилучення, призвело до вибуття спірної земельної ділянки з користування держави всупереч встановленому законом порядку, що є підставою для визнання недійсним спірного договору оренди земельної ділянки від 08.10.2012.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання недійсним рішення 22 сесії 5 скликання ОСОБА_1 сільської ради від 20.10.2009 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу в оренду земельної ділянки ТОВ Каспій, визнання недійсним рішення ОСОБА_1 сільської ради від 10.09.2012 № 20-56 Про внесення змін до рішення ОСОБА_1 сільської ради від 20.10.2009, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 08.10.2012, укладеного між ОСОБА_1 сільською радою та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Каспій на земельну ділянку площею 0,50 га з кадастровим номером :01:002:0215 для розміщення готельно-розважального комплексу терміном на 49 років, яка розташована на території ОСОБА_1 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Водночас суд звертає увагу сторін, що на момент отримання спірної земельної ділянки в користування другий відповідач не знав і не міг знати, що орендована земельна ділянка є земельною ділянкою лісогосподарського призначення.

Також першим відповідачем у поясненні № 02-26/275 від 04.04.2018 заявлено про застосування до позовних вимог позовної давності.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 267 ЦК особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд встановив, що прокурор звернувся з позовом до суду 06.03.2018, що підтверджується відміткою поштової установи на конверті (а.с. 78).

Судом також встановлено, що у відповідності до положень Лісового кодексу України та Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2017 № 848 (далі Порядок) до завдань Держлісагенства входить ведення державного лісового кадастру лісовий кадастр та облік лісів за єдиною для усіх лісів системою за рахунок коштів державного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді України

Підприємства, установи, організації та громадяни, що мають у постійному користуванні або у приватній власності ліси, надсилають до 1 березня року проведення чергового державного обліку лісів погоджену з територіальними органами Держгеокадастру та оформлену в установленому порядку документацію первинного обліку лісів відповідним державним лісогосподарським підприємствам Держлісагентства для узагальнення і подання органам Держлісагентства до 1 травня зведеної облікової інформації. Органи Держлісагентства перевіряють повноту і достовірність зазначеної інформації, формують зведені дані кадастру по Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києву та Севастополю і подають Держлісагентству до 1 серпня року проведення чергового державного обліку лісів (п. 9 Порядку).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у разі належного виконання позивачами обовязку щодо щорічного кількісного та якісного моніторингу лісів, останні могли довідатися про порушення прав держави шляхом прийняття спірних рішень та договору у 2012-2013 роках, а відтак суд дійшов висновку про пропуск позивачами трирічного строку позовної давності.

Оскільки Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та Державне підприємство Київське лісове господарство є структурними підрозділами Державного агентства лісових ресурсів України, а держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку мають норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 11.05.2016 у справі № 910/3723/14.

Відтак, суд дійшов висновку про пропуск позивачами позовної давності у вказаній справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення 22 сесії 5 скликання ОСОБА_1 сільської ради від 20.10.2009 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу в оренду земельної ділянки ТОВ Каспій, визнання недійсним рішення ОСОБА_1 сільської ради від 10.09.2012 № 20-56 Про внесення змін до рішення ОСОБА_1 сільської ради від 20.10.2009, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 08.10.2012, укладеного між ОСОБА_1 сільською радою та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Каспій на земельну ділянку площею 0,50 га з кадастровим номером :01:002:0215 для розміщення готельно-розважального комплексу терміном на 49 років, яка розташована на території ОСОБА_1 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, у звязку з пропуском позовної давності на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на Прокуратуру Київської області.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 237-239, 240 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства Київське лісове господарство до ОСОБА_1 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Каспій про визнання недійсними рішень та договору оренди відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Київського апеляційного господарського суду або через господарський суд Київської області до Київського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 19.07.2018.

Суддя П.В.Горбасенко