РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2018Справа № 910/6549/18
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м.Київ, вул. Дорогожицька , будинок 10)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТРЬОХСВЯТИТЕЛЬСЬКА, будинок 5/1,ЛІТ.А) стягнення заборгованості у розмірі 69 782 грн. 27 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 69 782 грн. 27 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 31.12.2015 року між Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (Замовник) було укладено Договір про надання телекомунікаційних послуг №42, предметом якого є надання телекомунікаційних послуг по технічному обслуговуванню стійкі та антен в апаратній «Лиса гора» за адресою: м. Київ, вул. Саперно - Слобідська, 20. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору він надав послуги у травні 2017 р. на суму 51 013 грн. 28 коп., проте Відповідачем не була здійснена оплата за вказаним Договором у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» перед Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення складає 51 013 грн. 28 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов Договору Позивач просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» 3% річних у розмірі 1 358 грн. 49 коп., інфляційні у розмірі 4 495 грн. 04 коп. та пеню в розмірі 12 915 грн. 46 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 13.06.2018 року була направлена на адреси Сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 18.06.2018 року уповноваженій особі Позивача та поштового конверту за закінченням встановленого терміну зберігання.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» є 01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТРЬОХСВЯТИТЕЛЬСЬКА, будинок 5/1,ЛІТ.А.

Суд зазначає, що Ухвала Господарського суду міста Києва у справі № 910/6549/18 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

31.12.2015 року між Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (Замовник) було укладено Договір про надання телекомунікаційних послуг №42, предметом якого є надання телекомунікаційних послуг по технічному обслуговуванню стійкі та антен в апаратній «Лиса гора» за адресою: м. Київ, вул. Саперно - Слобідська, 20. (а.с. 21-25)

Згідно з п.4.2 Договору Замовник здійснює оплату за надані послуги згідно Акту виконаних робіт протягом 5 банківських днів з дня підписання його, але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Термін дії Договору з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. включно. Надання послуг починається з дати підписання Сторонами Акту приймання - передачі обладнання, що є невід'ємною часиною договору.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що в разі неоплати чи/або несвоєчасної оплати за надані послуги у строки, зазначені у ч.4 даного Договору, Замовник сплачує на користь Виконавця, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але загалом не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України від цієї суми.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання телекомунікаційних послуг №42 від 31.12.2015 року Відповідач передав, а Позивач в свою чергу прийняв обладнання: антени у кількості 8 шт., стійку з обладнанням у кількості 15 шт. за адресою: м. Київ, вул. Саперно - Слобідська, 20. (а.с.26)

Додатковою угодою від 30.12.2016 року до Договору про надання телекомунікаційних послуг №42 від 31.12.2015 року Сторони дійшли згоди продовжити термін дії Договору до 31.12.2017 р. (а.с.27)

Крім того, на виконання умов Договору про надання телекомунікаційних послуг №42 від 31.12.2015 року Позивач неодноразово (22.01.2018 р., 27.03.2018 р.) направляв на адресу Відповідача акт виконаних робіт (надання послуг) №506 від 31.05.2017 року на суму 51 013 грн. 28 коп., рахунок на оплату №509 від 31.05.2017 р. на суму 51 013 грн. 28 коп., що підтверджується копіями описів вкладення у цінний лист від 27.03.2018 р., від 22.01.2018 р., рекомендованих повідомлених, фіскальних чеків від 27.03.2018 р., від 22.01.2018 р., які повернуті на адресу Позивача за закінченням встановленого терміну зберігання. (а.с.28-47)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що на виконання умов Договору він надав послуги у травні 2017 р. на суму 51 013 грн. 28 коп., проте Відповідачем не була здійснена оплата за вказаним Договором у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» перед Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення складає 51 013 грн. 28 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов Договору Позивач просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» 3% річних у розмірі 1 358 грн. 49 коп., інфляційні у розмірі 4 495 грн. 04 коп. та пеню в розмірі 12 915 грн. 46 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про надання телекомунікаційних послуг №42 від 31.12.2015 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання телекомунікаційних послуг №42 від 31.12.2015 року Відповідач передав, а Позивач в свою чергу прийняв обладнання: антени у кількості 8 шт., стійку з обладнанням у кількості 15 шт. за адресою: м. Київ, вул. Саперно - Слобідська, 20. (а.с.26)

Крім того, на виконання умов Договору про надання телекомунікаційних послуг №42 від 31.12.2015 року Позивач неодноразово (22.01.2018 р., 27.03.2018 р.) направляв на адресу Відповідача акт виконаних робіт (надання послуг) №506 від 31.05.2017 року на суму 51 013 грн. 28 коп., рахунок на оплату №509 від 31.05.2017 р. на суму 51 013 грн. 28 коп., що підтверджується копіями описів вкладення у цінний лист від 27.03.2018 р., від 22.01.2018 р., рекомендованих повідомлених, фіскальних чеків від 27.03.2018 р., від 22.01.2018 р., які повернуті на адресу Позивача за закінченням встановленого терміну зберігання. (а.с.28-47)

Згідно з п.4.2 Договору Замовник здійснює оплату за надані послуги згідно Акту виконаних робіт протягом 5 банківських днів з дня підписання його, але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

За таких підстав, враховуючи неотримання Замовником Акту виконаних робіт (надання послуг) №506 від 31.05.2017 року на суму 51 013 грн. 28 коп. з причин, що не залежали від Позивача, надані Позивачем послуги вважаються прийнятими Відповідачем без заперечень та зауважень, а тому у Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» станом на час розгляду даної справи обов'язок по оплаті настав.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» перед Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення за Договором про надання телекомунікаційних послуг №42 від 31.12.2015 року становить 51 013 грн. 28 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в розмірі 51 013 грн. 28 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату наданих й прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 51 013 грн. 28 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 21.06.2017 р. по 10.05.2018 р. у розмірі 1 358 грн. 49 коп. та інфляційні у розмірі 4 495 грн. 04 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за надані послуги за Договором про надання телекомунікаційних послуг №42 від 31.12.2015 року за загальний період прострочки з 21.06.2017 р. по 10.05.2018 р. у розмірі 1 358 грн. 49 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки липень 2017 р. по березень 2018 р. у розмірі 4 495 грн. 04 коп., що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявлено Позивачем розмірі, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 21.06.2017 р. по 11.05.2018 р. у розмірі 12 915 грн. 46 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що в разі неоплати чи/або несвоєчасної оплати за надані послуги у строки, зазначені у ч.4 даного Договору, Замовник сплачує на користь Виконавця, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але загалом не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України від цієї суми.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 21.06.2017 р. по 11.05.2018 р. у розмірі 12 915 грн. 46 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача в частині застосування вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, так як нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. А тому до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня за загальний період прострочки з 21.06.2017 р. по 21.12.2017 р. у розмірі 6 605 грн. 17 коп.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» на користь Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 51 013 грн. 28 коп., 3% річних у розмірі 1 358 грн. 49 коп., інфляційні у розмірі 4 495 грн. 04 коп., пеню у розмірі 6 605 грн. 17 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТРЬОХСВЯТИТЕЛЬСЬКА, будинок 5/1,ЛІТ.А, Ідентифікаційний код юридичної особи 30753866) на користь Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м.Київ, вул. Дорогожицька, будинок 10, Ідентифікаційний код юридичної особи 01190043) заборгованість у розмірі 51 013 (п'ятдесят одна тисяча тринадцять) грн. 28 (двадцять вісім) коп., 3% річних у розмірі 1 358 (одна тисяча триста п'ятдесят вісім) грн. 49 (сорок дев'ять) коп., інфляційні у розмірі 4 495 (чотири тисячі чотириста дев'яносто п'ять) грн. 04 (чотири) коп., пеню у розмірі 6 605 (шість тисяч шістсот п'ять) грн. 17 (сімнадцять) коп. та судовий збір у розмірі 1 602 (одна тисяча шістсот дві) коп. 66 (шістдесят шість) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 20 липня 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин