ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" липня 2018 р.Справа № 5023/9521/11

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

розглянувши справу

за заявою ФОП ОСОБА_2, м. Харків
до ФОП ОСОБА_2, м. Харків
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Харківської області від 12.12.2011 р. ФОП ОСОБА_2 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.04.2017р. ліквідатором ФОП ОСОБА_2 призначено арбітражного керуючого Кошовського С.В.

До суду від ліквідатора Кошовського С.В. надійшла заява (вх. № 20073 від 11.07.2018 р.) , в якій він просить суд визнати договір купівлі-продажу №1391 від 23.11.2012, посвідчений ПН ХМНО Бондаренко Г. Ю., на гаражний бокс НОМЕР_3, заг.пл. 19,2 кв.м., що знаходиться в м. Харкові, вул. Культури №22, недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення становища сторін у початковий стан, а саме: повернути у власність фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1, адреса: 61174, АДРЕСА_1) гаражний бокс НОМЕР_3, заг.пл. 19,2 кв.м., що знаходиться в м. Харкові, вул. Культури №22., яка призначена до розгляду.

Також, до суду від ліквідатора Кошовського С.В. надійшла заява (вх. № 20069 від 11.07.2018 р.) про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, в якій він просить заборонити ОСОБА_4 (код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2) відчужувати у будь-який спосіб гаражний бокс НОМЕР_3, заг.пл. 19,2 кв.м., адреса: м. Харків, вул. Культури, 22, внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про заборону відчуження зазначеного майна.

В обґрунтування своєї заяви про забезпечення вимог кредиторів ліквідатор посилається на те, що, ним подано до суду заяву про визнання договору купівлі-продажу №1391 від 23.11.2012, посвідченого ПН ХМНО Бондаренко Г. Ю., на гаражний бокс НОМЕР_3, загальною площею 19,2 кв.м., що знаходиться в м. Харкові, вул. Культури №22, недійсним та застосування наслідків недійсності правочину шляхом, зокрема, повернення майна у власність банкрута. У випадку задоволення позовних вимог, виконання рішення буде неможливим у разі відчуження майна відповідачем. Тобто, у даному випадку, невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Розглянувши зазначену заяву, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»» господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи про банкрутство чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

У пункті 73 Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18.12.2009 р. «Про судову практику в справах про банкрутство» зазначено, що господарський суд має право вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, у тому числі передбачених статтею 67 ГПК України (у старій редакції).

При цьому, положення ГПК України про забезпечення позову застосовуються у справі про банкрутство з урахуванням вимог п. 6 ст. 12 ГПК України, що визначає особливості провадження у справі про банкрутство як окремої форми судового процесу.

Отже, приймаючи ухвалу про заборону відповідачу та/або іншим особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен визначитись як з предметом спору у співвідношенні з певними заходами забезпечення позову, які вимагається до застосування, і певними діями, які вимагається заборонити вчиняти, так і з доцільністю та обґрунтованістю вжиття таких заходів.

З метою захисту прав та інтересів кредиторів, а також збереження майнових активів боржника, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вправі вжити заходи щодо забезпечення вимог кредиторів, передбачені загальними положеннями відповідних норм ГПК України, а також інші заходи, застосування яких, за переконанням суду, є необхідним у конкретному випадку, з урахуванням спеціальних норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У п. 1 Постанови Пленуму ВГСУ №16 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 зазначеної Постанови Пленуму ВГСУ адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається; оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії; обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Суд враховує, що ОСОБА_4 є першим набувачем майна, а тому у разі задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним можливе застосування реституції, оскільки реституція застосовується виключно до сторін правочину. Відчуження майна на користь наступного набувача унеможливить застосування реституції. За таких обставин захист прав банкрута щодо повернення майна до ліквідаційної маси буде можливим виключно шляхом подання віндикаційного позову до наступного власника, що затягне ліквідаційну процедуру, створить інші негативні наслідки, порушуватиме права боржника та кредиторів у справі.

Виходячи з обставин справи, у випадку задоволення заяви ліквідатора, рішення про повернення майна буде стосуватися виключно ОСОБА_4, тобто особи, яка є безпосередньо стороною оскаржуваного правочину, оскільки лише щодо правовідносин з ним можливо застосувати реституцію.

У той же час, у випадку відчуження майна на користь будь-якої іншої особи (для чого на цей час у ОСОБА_4 не існує будь-яких обмежень), рішення суду виконати буде неможливо, оскільки він перестане бути власником спірного майна, а рішення суду не буде стосуватися прав та обов'язків наступного набувача майна, оскільки останній не є стороною оскаржуваного правочину.

Суд наголошує, що, враховуючи обставини спору, заходи забезпечення у вигляді заборони відчужувати майно жодним чином не позбавлять, не перешкоджатимуть та не порушуватимуть права ОСОБА_4 на вільне володіння та користування майном, та спрямовані виключно на забезпечення можливості реального виконання судового рішення (у разі задоволення позовних вимог), створюючи для цього необхідні об'єктивні умови.

Таким чином, для забезпечення можливості реального виконання рішення суду (у разі його прийняття) необхідно забезпечити незмінність зареєстрованого власника (фактичного володільця) майна - набувача за спірним правочином, тобто на момент прийняття рішення такою особою має бути саме ОСОБА_4

За таких обставин, запропоновані заходи є повністю об'єктивними, обґрунтованими, розумними, співмірними та адекватними предмету спору, оскільки не порушуватимуть відповідних прав та інтересів відповідача, при цьому забезпечать реальну можливість виконання рішення суду.

Отже, судом здійснено оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Судом враховано, що основною метою провадження у справі про банкрутство є відновлення платоспроможності боржника та задоволення вимог сукупного кола його кредиторів, яке передбачає послідовне виконання сторонами та учасниками процесу, арбітражним керуючим обов'язків, що визначені та передбачені положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Отже, приймаючи до уваги очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам кредиторів та одночасно співмірність заходів забезпечення, суд вважає доводи заявника обґрунтованими та вважає необхідним застосувати заходи забезпечення вимог кредиторів стосовно зазначеного майна.

Керуючись ст. 12, 136, 137 ГПК України, ст. 2, 18 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд

УХВАЛИВ:

Заборонити ОСОБА_4 (код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2) відчужувати у будь-який спосіб майно: гаражний бокс НОМЕР_3, заг.пл. 19,2 кв.м., адреса: м. Харків, вул. Культури, 22.

Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про заборону відчуження зазначеного майна.

Ухвалу направити ліквідатору та Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61200, м. Харків, пл. Конституції, буд. 7) для виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання.

Суддя Усатий В.О.