ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/1700/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Стратієнко Л.В.

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Донецької дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в порядку письмового провадження без виклику та повідомлення сторін

на рішення Господарського суду Донецької області

у складі судді: Матюхіна В.І.

від 09.10.2017

та на постанову Донецького апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Татенко В.М., Стойка О.В., Попков Д.О.

від 22.11.2017

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Донецької дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз"

про стягнення 128527,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрпошта" в особі Донецької дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" суми основного боргу за надані послуги за договором № 17 від 01.12.2006 в розмірі 78587,75 грн, суми 3% річних у розмірі 5668,77 грн та суми інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 44271,11 грн, всього 128527,63грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про приймання платежів від населення №17 від 01.12.2006, а саме: невиконання взятих на себе зобов'язань щодо оплати наданих послуг.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 09.10.2017 у справі №905/1700/17 відмовлено в позові повністю.

Відмовляючи у задоволені позову, господарський суд першої інстанції посилаючись на положення ст. 181 ГК України, дійшов висновку про те, що уклавши 04.06.2014 додаткову угоду до договору №17 від 01.12.2006, сторони вилучили з цього договору одну з істотних умов - ціну, наслідком чого стало фактичне припинення дії договору.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.11.2017 рішення Господарського суду Донецької області від 09.10.2017 у справі №905/1700/17 залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що договір №17 від 01.12.2006 було укладено сторонами за принципом свободи договору, що не суперечить нормам діючого законодавства, а отже, підстав вважати його неукладеним - немає. Згідно умов додаткової угоди від 04.06.2014 у період з 01.12.2014 по 30.04.2015, обов'язок щодо оплати відповідачем, наданих йому позивачем послуг був відсутній, що свідчить про безпідставність позовних вимог. Водночас, визнавши помилковим застосування місцевим господарським судом першої інстанції приписів ст.ст. 180 - 181 ГК України до процедури внесення змін та/чи доповнень до договору, суд визнав його таким, що не вплинуло на правильний висновок суду.

Публічне акціонерне товариство "Укрпошта" в особі Донецької дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.11.2017 року та Господарського суду Донецької області від 09.10.2017 року, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаржник вважає, що оскаржувані судові рішення є незаконними та такими, що прийняті за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, а саме ч. 3 ст. 509, ч. 4 ст. 632, ст. 901 ЦК України, оскільки, незважаючи на помилкове вилучення з договору умов про порядок оплати комісійної винагороди та її розмір, договір у спірний період діяв, що не звільняє сторони від обов'язку сплатити вартість наданих йому іншою стороною договору послуг.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.03.2018 поновлено Публічному акціонерному товариству "Укрпошта" в особі Донецької дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" строк на подання касаційної скарги. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Донецької дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" на рішення Господарського суду Донецької області від 09.10.2017 та на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.11.2017. Призначно до розгляду касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Донецької дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 23.05.2018 у зв'язку з відпусткою судді Студенця В.І. для розгляду справи №910/1700/17 визначено наступний склад колегії суддів Баранець О.М. - головуючий, Стратієнко Л.В., Вронська Г.О.

Відповідач - Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" відзив на касаційну скаргу не надав.

Колегія суддів, враховуючи положення п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України в редакції чинній з 15.12.2017 дійшла висновку про необхідність касаційного перегляду зазначеної справи.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.12.2006 між Українським державним підприємством поштового зв'язку "Укрпошта", у подальшому реорганізованим шляхом перетворення у Публічне акціонерне товариство "Укрпошта" та Відкритим акціонерним товариством "Донецькоблгаз", організаційно-правова форма якого у подальшому була змінена на Публічне акціонерне, був укладений договір про приймання платежів від населення №17, згідно п. 1.1. якого, пошта зобов'язується здійснювати приймання платежів від населення, яке мешкає на територіях, які обслуговуються виробничими одиницями підприємства, на користь підприємства, за послуги використання газу. Підприємство здійснює оплату пошті за розрахунково-касове обслуговування у відповідності з умовами договору, Законом України "Про поштовий зв'язок" від 04.10.2001 №2759-ІІІ, постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил про надання послуг поштового зв'язку" від 17.10.2002 №1155.

Відповідно до п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди від 16.03.2009) грошові кошти, прийняті за спожитий природний газ від населення, перераховуються на рахунок 0068 в філії Промінвестбанку м. Докучаєвськ.

Підприємство на підставі рахунку пошти сплачує 1% за отримані розрахунково-касові послуги не пізніше останнього робочого банківського дня місця, в якому надані ці послуги (п. 3.2 в редакції додаткової угоди №6 від 01.11.2009).

Платежі які прийняті від населення, перераховуються в термін не менш 5-ти банківських днів з моменту їхнього одержання від платника, на поточний рахунок підприємства (п. 3.2 в редакції додаткової угоди від 04.06.2014).

Договір набуває чинності при узгоджені усіх істотних умов договору і діє з дати підписання договору сторонами по 31.12.2008. Дія договору може бути подовжена на наступний календарний рік на тих самих умовах, шляхом підписання додаткової угоди (р.7 договору).

Станом на 01.04.2009 згідно додаткової угоди №5 сторони погодили п. 3.2 договору у наступній редакції: "Платежі, за винятком утриманої комісійної винагороди (згідно п.3.1.), які прийняті від населення, перераховуються в термін не менш 5-ти банківських днів з моменту їхнього одержання від платника, на поточний рахунок "Підприємства":

відкриті у філії "Відділення Промінвестбанку в м. Докучаєвськ Донецької області" (Код банку 334204):

- 0068 - за транспортування природного газу, за послуги по газифікації та інші послуги, за матеріали;

- 0068 - за скраплений газ;

- 0068 - за природний газ промислових підприємств (платники ПДВ);

- 0068 - за природний газ промислових підприємств (не платники ПДВ);

- 0068 - за спожитий природній газ".

Додатковою угодою № 6 від 01.11.2009 сторони домовились:

1) "вилучити з пункту 3.1. Договору слова "…за винятком 1% за отримані розрахунково-касові послуги…";

2) із пункту 3.2 Договору вилучити "…за винятком суми за розрахунково-касові послуги (згідно п.3.1)…" та доповнити "…Підприємство на підставі рахунку Пошти сплачує 1% за отримані розрахунково-касові послуги не пізніше останнього робочого банківського дня місяця, в якому надані ці послуги…".

Додатковою угодою від 04.06.2014 сторони домовились викласти п. 3.2. договору в наступній редакції: "…п. 3.2. Платежі, які прийняті від населення, перераховуються в термін не менше 5 банківських днів з моменту їхнього одержання від платника, на поточний рахунок "Підприємства", відкритий у Публічному акціонерному товаристві "АЛЬФА-БАНК" в м. Києві (код банку 3003137601 - за послуги по газифікації, за скраплений газ, за матеріали…".

Пунктом 2 цієї додаткової угоди сторони передбачили, що вона є невід'ємною частиною договору № 17 від 01.12.2006 та вступає в силу з 01.06.2014.

Підставою своїх вимог, позивач зазначає, що на виконання умов договору протягом строку дії останнього, надавав відповідачу послуги, передбачені умовами договору, втім відповідач не оплатив вартість цих послуг в строки, в розмірі та в порядку, встановленому договором №17 від 01.12.2006 у період з 01.12.2014 по 30.04.2015 року, внаслідок чого, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 78587,75 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальний порядок укладення договорів врегульований положеннями, зокрема, статей 205, 207, 638-642 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України. З аналізу перелічених норм суд вбачає, що за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). При цьому укладання господарських договорів допускається у спрощений спосіб шляхом обміну листами, прийняття до виконання замовлень тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Частиною 2 ст. 642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, зі змісту ст. 901 ЦК України вбачається, що при наданні послуг оплаті підлягає сам процес діяльності виконавця, а тому чинним законодавством не вимагається оформлення приймання-передачі послуг, оскільки вони споживаються в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем.

З встановлених судами обставин вбачається вчинення обома сторонами дій на виконання зазначеного правочину, а саме позивачем надавалися передбачені договором послуги (здійснювалося приймання платежів), а відповідач сплачував комісійну винагороду з 04.06.2014 до грудня 2014 року (протягом дії додаткової угоди) у розмірі - 1% від прийнятих платежів.

В підтвердження звичайної ціни (винагороди) за надані послуги по прийманню платежів за споживання газу у період з грудня 2014 по травень 2015 року на території Донецької області позивачем були долучені копії договорів про приймання платежів між безбалансовими структурними підрозділами Донецької дирекції ПАТ «Укрпошта» та управліннями по газопостачанню та газифікації Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», листи звернення до філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» і до філії «Донецького регіонального управління» ПАТ комерційний банк «Приватбанк» та відповідь останнього, стосовно надання інформації щодо розміру комісійної винагороди за приймання платежів. Відповідно до зазначених документів звичайною ціною (винагородою) за надані послуги по прийманню платежів за споживання газу у період з грудня 2014 по травень 2015 року на території Донецької області була комісійна винагорода у розмірі 1 %.

Відповідач визнав свою заборгованість перед позивачем за надані послуги згідно договору, що підтверджується Актами звірки взаємних розрахунків за період з 01.10.2014 по 31.05.2015, підписаними керівниками та головними бухгалтерами Сторін та скріплених їх печатками; листами вих. № 15/1-687 від 24.04.2015, вих.№02/552 від 27.05.2015, вих. №02/485 від 30.04.2015 та актами наданих послуг від 30.01.2015 року.

З огляду на викладене колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги про помилкове незастосування судами першої та апеляційної інстанцій до спірних правовідносин норм ч. 4 ст. 632 Цивільного кодексу України щодо оплати вартості отриманих послуг, адже згідно з встановленими судами обставинами відповідач отримав послуги за наявності достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, а саме на підставі договірних відносин щодо приймання платежів від населення.

Невизначення ціни в договорі не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість за надані йому позивачем послуги, оскільки відповідно до приписів ч. 4 ст. 632 ЦК України в такому разі ціна за договором визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні роботи або послуги на момент його укладення.

Отже, місцевий господарський суд дійшов до хибних висновків про припинення дії договору від 01.01.2006 №17 з моменту укладення додаткової угоди від 04.06.2014 у зв'язку з відсутністю істотної умови договору - ціни.

Апеляційний господарський суд визнавши помилковість застосування судом першої інстанції положень ст.ст. 180 - 181 Господарського кодексу України, вказав, що це не вплинуло на правильний висновок суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї позиції про безпідставність позовних вимог вказав про можливість надання послуг без їх оплати з посиланням на ст. 903 ЦК України, проте не досліджив обставин виконання сторонами умов договору та обґрунтованість вартості наданих позивачем послуг.

Таким чином, наведене вище вказує на неповноту встановлених судом першої інстанції обставин, що мають суттєве значення для вирішення даного спору та підтверджує відсутність дій апеляційного суду на усунення таких порушень, що, відповідно вказує на передчасність висновків судів попередніх інстанцій про безпідставність позовних вимог.

Верховний Суд вважає, що допущені процесуальні порушення на предмет повноти дослідження обставин справи щодо розгляду позовних вимог, які ґрунтуються лише на додатковій угоді від 04.06.2014 до договору є такими помилками, які порушили принцип повноти та об'єктивності розгляду господарським судом вимог позивача.

За приписами частин першої та другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (тут і надалі в редакції, що діє з 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ч.3 ст.310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи у суді касаційної інстанції не дають права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Під час нового розгляду справи господарським судам слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами нового судового розгляду.

Враховуючи, що судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа передається на новий розгляд до місцевого господарського суду, розподіл судових витрат у справі, в тому числі, й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Донецької дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" задовольнити частковою.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 09.10.2017 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.11.2017 року у справі №905/1700/17 скасувати.

3. Справу №905/1700/17 передати на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

Л. Стратієнко