ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2018 року Справа № 917/1815/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070,

до Приватного підприємства "Явір-2000", 36007, м. Полтава, вул. С.Кондратенка, 6,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, 49075, м. Дніпро, вул. Житомирська, 163

про стягнення 18 443,72 грн.

Суддя Білоусов С. М.

Секретар судового засідання Кльопова І.Г.

Представники:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи: не з'явився.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 18 443,72 грн. витрат по сплаті страхового відшкодування.

Позивач через канцелярію суду надав клопотання № СУ/3272/6-10 від 06.07.2018 року (вх. № 6501 від 11.07.2018 року) про проведення розгляду справи за відсутності представника позивача та повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує, оскільки вважає, що водій ОСОБА_1 не перебуває і ніколи не перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством "Явір-2000", а тому посилання на ст. 1172 ЦК України є безпідставним.

У зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо; сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін, за наявними в ній матеріалами, на підставі ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

08.01.2016 року о 02:10 в м. Дніпро, вул. Полтавське шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MAN (д.р.н. АЕ 9366 ЕР), який належить ПП "Транс Логістик" під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Renault - Logan (д.р.н. ВІ 9313 ВО), власником якого є ПП "Явір-2000", під керуванням ОСОБА_1.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль MAN (д.р.н. АЕ9366ЕР), який було застраховано ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" згідно договору добровільного страхування № 01а6д від 06.01.2016 року.

Відповідно до довідки № 83449811 про ДТП дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 ПДР України (ст. 124 КпАП України).

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська постановою від 17.02.2016 року визнав винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З наявного в матеріалах справи розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2001788 від 02.02.2016 року, страхового акту № АХА2038293 від 21.04.2016 року та умов Договору страхування № 01а6д від 06.01.2016 року вбачається, що розмір страхового відшкодування склав 36 859,45 грн., яке ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно платіжних доручень № 221 211 від 03.02.2016 року на суму 31 710,95 грн. та № 237 974 від 22.04.2016 року на суму 5 148,50 грн.

З позовної заяви видно, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винного за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Renault - Logan (д.р.н. ВІ9313ВО) була застрахована відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування" (поліс № АЕ/6760009).

26.07.2016 року позивач звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування" із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за № 6713/18/ЦВ.

Вищевказана заява була задоволена частково - ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування" сплатило на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 18 415,73 грн.

За таких обставин сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову становить 36 859,45 грн. -18 415,73 грн. = 18 443,72 грн.

У зв'язку з вищезазначеним, позивач вважає, що до ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" перейшло право вимоги на отримання від ПП "ЯВІР-2000", так як винна особа ОСОБА_3 на момент ДТП перебував з ПП "ЯВІР-2000" у трудових відносинах, про що вказано в постанові Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2016 року компенсації матеріальної шкоди.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 10.01.2017 року було направлено на адресу відповідача претензію за вих. № СУ/003272/4-1, яка була одержана відповідачем 16.01.2017 року.

У відповідь на вказану претензію відповідачем було направлено запит вих. № 93 від 26.01.2017 року про надання додаткових документів.

23.02.2017 року позивачем було направлено ці додаткові документи. Однак, як вказує позивач, відповідачем не було вчинено жодних дій щодо відшкодування завданих збитків.

У зв'язку з вище зазначеним позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача 18 443,72 грн. витрат по сплаті страхового відшкодування.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника.

Саме такі висновки щодо застосування положень статті 1172 ЦК України висловлені Верховним Судом України у постанові від 28 січня 2015 року (№ 6-229цс14).

Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2016 року, в якій вказано, що винна особа ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував з ПП "ЯВІР-2000" у трудових відносинах.

Однак, суд, досліджуючи даний документ, встановив, що у вищевказаній постанові зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого ПП "ЯВІР-100".

Інших належних доказів щодо підтвердження факту виконання ОСОБА_3 своїх трудових (службових) обовязків на ПП "Явір-2000" позивач не надав до суду.

Натомість, відповідач подав до суду довідку № 627 від 31.05.2018 року (вх. № 5336 від 31.05.2018 р.), відповідно до якої ОСОБА_1 не перебуває і ніколи не перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством "Явір-2000".

Також відповідач листом № 628 від 31.05.2018 року (вх. № 5337 від 31.05.2018 р.) повідомив суду, що транспортний засіб Renault - Logan (д.р.н. ВІ 9313 ВО), що належить ПП "Явір-2000" був переданий у користування іншому підприємству ТОВ "Явір-2000".

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, позивач не надав суду належних доказів протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) відповідача, що призвело до понесення позивачем збитків на заявлену суму, наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками та не доведено вину відповідача у спричинених збитках.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до положень п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 23.07.2018 року.

Суддя Білоусов С. М.