ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

"25" липня 2018 р.Справа № 922/2005/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

розглянувши матеріали

позовної заяви ФО Монастирського Олександра Олександровича, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хутро-Х", м. Харків (перший відповідач) , ФО Шейгарт Вікторії, США (другий відповідач) , ФО Гаріб'ян Ернеста Артуровича, м. Харків (третій відповідач) , ФО Ємельяненко Жанни Валеріївни, м. Харків (четвертий відповідач)
про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа Монастирський Олександр Олександрович, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хутро-Х" (перший відповідач), Фізичної особи - Шейгарт Вікторії (другий відповідач), Фізичної особи - Гаріб'ян Ернеста Артуровича (третій відповідач) та Фізичної особи Ємельяненко Жанни Валеріївни (четвертий відповідач), в якому просить суд визнати недійсними договори купівлі-продажу (загалом 58 договорів) та застосувати наслідки недійсності правочину.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що згідно з п. 11.5.3. Статуту Товариства директор має право розпоряджатися майном та коштами Товариства. Директор не має права підписувати договори, що стосуються розпорядження майном та коштами Товариства на суму більш ніж 30000,00 гривень без попередньої письмової згоди Загальних зборів учасників Товариства. Проте, маючи на меті уникнути обмеження повноважень директора щодо підписання договорів з відчуження нерухомого майна, директор Доуртмес П.О. від імені ТОВ "Хутро-Х" систематично укладав договори купівлі-продажу, згідно яких єдині майнові комплекси були відчужені частинами на користь виключно двох осіб - Гаріб'яна Е.А. та Шейгарт Вікторії. У подальшому, вказані приміщення згідно договорів поділу було зареєстровано як окремі об'єкти нерухомого майна. З наведеного вбачається, що сторони не мали на меті відчуження і подальше використання окремих приміщень, які були предметами спірних договорів купівлі-продажу. Таким чином, при укладенні спірних договорів купівлі-продажу їх дійсним наміром було здійснити відчуження на користь двох осіб практично усього майна Товариства, що в силу положень п. 11.5.3. Статуту було б неможливо без рішення Загальних зборів. Підтвердженням дійсних намірів було також те, що договори укладалися або в один день, або з кроком в один чи декілька днів. Покупцями в усіх спірних договорах купівлі-продажу були лише дві особи - Гаріб'ян Е.А. та Шейнгарт Вікторія. Усі оскаржувані договори купівлі-продажу, за якими відбувалося відчуження майна ТОВ "Хутро-Х", мають посилання, що від імені ТОВ "Хутро-Х" діє директор Доуртмес П.О. на підставі Статуту. Отже, Гаріб'ян Е.А. та Шейнгарт Вікторія беззаперечно знали про існування Статуту та наявність обмежень повноважень директора ТОВ "Хутро-Х" при підписанні договорів. Позивач є учасником Товариства з часткою 50% та вважає за необхідне звернутись до суду з цим позовом аби поновити порушені майнові права ТОВ "Хутро-Х".

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, проаналізувавши приписи чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається.

До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом.

До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Згідно ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

З огляду на викладені положення вбачається, що спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем та трьома відповідачами у даній справі є фізичні особи, які не є підприємцями, у зв'язку з чим останні не набули статусу сторони у справі, що може розглядатися за правилами господарського судочинства.

Крім того, з матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом даного спору є вимога про визнання недійсними договорів, укладених фізичними особами.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на те, що п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 "Про деякі питання практики вирішення спорів, які виникають з корпоративних правовідносин" роз'яснено, що до корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб'єктного складу сторін - спори про визнання права власності на акції, спори щодо укладення, розірвання, зміни, виконання, а також визнання недійсними договорів купівлі-продажу акцій, та спори щодо інших правочинів з акціями, крім спорів, пов'язаних з порушенням переважного права акціонерів на придбання акцій; спори між набувачем права власності на частку в статутному капіталі та учасниками ТОВ або ТДВ про право власності на частку.

Отже, аналіз суб'єктного складу позову свідчить про те, що між сторонами виник спір, що підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому позовна заява подана із порушенням правил підсудності, встановлених ГПК України для відповідного позову.

Відповідно до п. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки підвідомчий суду загальної юрисдикції.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 175 ГПК України, про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п'яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Керуючись ст.ст. 4, 20, 45, 175, 232-235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі Монастирському Олександру Олександровичу у відкритті провадження у справі.

Роз'яснити Фізичній особі Монастирському Олександру Олександровичу, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена, в порядку ст.ст. 255 - 257 ГПК України до Харківського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Ухвала підписана 25 липня 2018 року.

.

Суддя О.В. Погорелова