донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

02.07.2018 справа №905/2467/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача): суддів: при секретарі судового засідання: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_5 за довіреністю; Не зявився;
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ, м.Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від 19.03.2018р. (повний текст підписано 22.03.2018р.)
у справі №905/2467/16 (головуючий суддя Кротінова О.В., судді Курило Г.Є., Чорненька І.К.)
за позовомАкціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ, м.Київ
до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м.Краматорськ Донецької області
простягнення 101 990 912,84 грн.
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство УКРТРАНСГАЗ, м.Київ (далі Позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз м.Краматорськ Донецької області (далі Відповідач) про стягнення 101990912,84 грн., у тому числі: суми основного боргу в розмірі 34327252,45 грн., пені у розмірі 33273283,17 грн., інфляційних втрат у розмірі 13027063,32 грн., 3% річних в розмірі 2436616,89 грн., 7% штрафу в розмірі 18926697,01 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.03.2018р. позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача суму основного боргу у розмірі 9540261,80 грн., пені у розмірі 1377875,11грн., 3% річних у розмірі 87954,03 грн., інфляційних втрат у розмірі 2808967,75 грн. та витрати зі сплати судового збору. В частині вимог про стягнення боргу в сумі 18259626,55 грн. провадження у справі закрите. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням господарського суду Донецької області від 02.04.2018р. вирішено питання про стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат, повязаних з проведенням судової експертизи у розмірі 62 893,12 грн.

Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення пені в розмірі 31 895 408,06 грн., 3% річних в розмірі 2 348 662,86грн. та інфляційних втрат в розмірі 10 218 095,57грн. та задовольнити в цій частині позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм процессуального та матеріального права України, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного рішення по справі.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, що затверджений постановою КМУ № 20 від 11.01.2005, не змінював строки виконання Відповідачем грошових зобовязань перед Позивачем, оскільки сторони не вносили змін до Договору в частині строків та порядку розрахунків.

За таких обставин, Позивач зазначав, що Відповідач має відповідати за загальними правилами, відповідно до умов укладеного Договору. Наголошує, що наявні в матеріалах справи спільні протокольні рішення вважає лише узгодженням між сторонами порядку погашення існуючої заборгованості Відповідача, які, на думку скаржника, не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за несвоєчасно виконане зобовязання за договором.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Також, у судовому засіданні Позивач повідомив про зміну найменування підприємства з Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ на Акціонерне товариство УКРТРАНСГАЗ. У якості доказу зазначеного, Позивачем надано рішення акціонера Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ №186 від 21.05.2018р. та статут підприємства. Наведені докази Позивач просив долучити до матеріалів справи, заявивши відповідне клопотання.

Ухвалою судової колегії, що занесена до протоколу судового засідання, заявлене клопотання задоволено, надані Позивачем документи долучені до матеріалів справи, змінено найменування Позивача з Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ на Акціонерне товариство УКРТРАНСГАЗ через зміну організаційноправової форми останнього.

Відповідач в судове засідання 02.07.2018р. не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, у звязку з чим судова колегія вважає за можливе закінчити розгляд справи у його відсутності.

На адресу Донецького апеляційного господарського суду від Відповідача надійшов відзив, за змістом якого останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення та просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення з Відповідача суми основного боргу у розмірі 9 540 261,80грн. у звязку з відсутністю предмету спору. Зазначав зокрема, що частково не згоден з рішенням суду, оскільки станом на 18.07.2017р. заборгованість, яка стягнута рішенням господарського суду у розмірі 9 540 261,80грн. погашена у повному обсязі.

Однак, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Проте, Відповідач не звертався з апеляційною скаргою на рішення суду у даній справі, отже судова колегія зазначені вимоги Відповідача залишає поза увагою.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

- укладення 27.09.2011 між сторонами Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н09 (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого (в редакції додаткової угоди №1 від 17.01.2013р.) Позивач (Газотранспортне підприємство) зобовязався надати Відповідачу (Замовнику) послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а Відповідач вносити плату за надані послуги в розмірі, у строки та порядку, які передбачені умовами Договору;

- факт надання протягом січня 2014р. червня 2016р. Позивачем послуг з транспортування природного газу на підставі зазначеного Договору на загальну суму 276476888,11 грн.;

- підписання в період з 20.03.2014р. по 24.06.2016 між Головним управлінням Державної казначейської служби України Донецькій області, Департаментом фінансів Донецької обласної державної адміністрації, ПАТ "Донецькоблгаз", ПАТ "Укртрансгаз" та НАК "Нафтогаз України" двадцяти трьох спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету;

- погодження сторонами спільних протокольних рішень (Розділ 2), послідовність перерахування коштів Державного бюджету України однією стороною іншій, зокрема, встановлення (п. 2.5.), що Відповідач у справі, перераховує Позивачу кошти в певній сумі (за кожним протокольним рішенням відповідна сума) згідно Договору від 27.09.2011 № /Н09;

- погашення частини боргу з оплати послуг з транспортування природного газу, наданих Відповідачу в період березня 2016р. червня 2016р. за спірним Договором в сумі 18259626,55 грн., що підтверджується матеріалами справи (копії вказаних протокольних рішень та платіжних доручень залучені до матеріалів справи). При цьому, встановивши, що спільні протокольні рішення були профінансовані станом на день розгляду справи в суді першої інстанції, тобто частину основного боргу погашено в розмірі 18259626,55 грн., судом першої інстанції закрито провадження у справі у вказаній частині на підставі ч. 1 п. 2 ст. 231 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору;

- обставини порушення Відповідачем грошового зобовязання в сумі 9540261,80 грн.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Проте, Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань з оплати наданих Позивачем послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в період січня 2014р.-червня 2016р., в результаті чого у Відповідача перед Позивачем утворився борг, який підлягає стягненню. Крім того, як стверджує Позивач, за порушення виконання договірних зобов'язань зі своєчасної та повної оплати наданих послуг, Відповідач, відповідно до ст.ст. 611, ч. 2 ст. 625 ЦК України та умов Договору, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних від простроченої суми, а також пеню в розмірі, передбаченому Договором.

Відповідач, у суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначав про наявність форс мажорних обставин, що підтверджуються сертифікатом Торгово промислової палати України №1983/05 4 від 23.07.2014р. про форс мажорні обставини, що виключає можливість нарахування штрафних санкцій. Також, Відповідач не погоджувався з розрахунком інфляційних витрат та вважав неправомірним застосування штрафу на підставі ч.2 ст.231 Господарського кодексу України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення зміною сторонами порядку і строків проведення розрахунків за надані послуги на підставі Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н09 від 27.09.2011р. укладанням відповідних спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за послуги з транспортування природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету. Змінені названими спільними протокольними рішеннями порядок та строки оплати за послуги, за висновками суду першої інстанції, було Відповідачем частково дотримано, що в сукупності стало підставою для часткового задоволення позову та підставою для закриття провадження у справі щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 18259626,55грн.

Висновок суду щодо зміни сторонами порядку і строків проведення розрахунків за надані послуги на підставі Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н09 від 27.09.2011р., апелянт вважає неправомірним та просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог. В іншій частині висновки суду не оскаржуються.

Колегія суддів погоджується з такими висновками господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з вимог апеляційної скарги, Позивач ПАТ "Укртрансгаз" оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови у стягненні 3% річних, інфляційних втрат та пені, вважаючи, що судом порушено вимоги ст. 526,611,625 Цивільного кодексу України та приписи ст. 193, ч. 3 ст. 198 Господарського кодексу України.

Колегія суддів вважає такі твердження скаржника помилковими враховуючи наступне.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

В свою чергу, відповідно до ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Положеннями пункту 1.2. Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, яким сторони керувались при підписанні відповідних спільних протокольних рішень, визначено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку2.

Колегія суддів зазначає, що спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків підписуються усіма учасниками розрахунків: відповідним департаментом фінансів, відповідним головним управлінням Казначейства, постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг), ПАТ "НАК "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз". Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, за електроенергію та природний газ або вугілля додатково погоджуються з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

Таким чином, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, ПАТ "Укртрансгаз" у такий спосіб виявив свою згоду здійснити розрахунки відповідно до згаданого Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за надані ним послуг з транспортування природного газу за Договором № /Н09 від 27.09.2011р.

Отже, незалежно від того, що правовідносини Позивачем та Відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Разом з тим, при розгляді справ щодо застосування у подібних правовідносинах норми частини другої статті 625 ЦК України та санкцій, передбачених умовами договору, слід зазначити, що необхідною умовою для їх застосування є те, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи, і, відповідно до якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору. Укладенням договору про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 10.02.2016 у справі № 902/1652/13, від 11.11.2015 у справі № 927/1733/14, від 25.03.2015 у справі № 924/1265/13, від 09.09.2014 у справах №№ 5011-1/1043-2012-42/528-2012, 5011-35/1272-2012-42/527-2012, 5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 10.02.2016 № 3-1267гс15.

Підписання сторонами спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, що сторони фактично погодились, що оплата наданих послуг за Договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень. Тим самим сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу, надані відповідно до Договору. Тобто, враховуючи спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони узгодили порядок проведення розрахунків, змінивши строки виконання боржником зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору.

Дані обставини виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, так само як і нарахування 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання і нарахувань інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що не було досліджено у повній мірі, як з підписанням спільних протокольних рішень змінились строки виконання всіх грошових зобов'язань.

За таких обставин, судова колегія перевіривши розрахунок розміру позовних вимог, вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення вимог в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз м.Краматорськ Донецької області, пені у сумі 1377875,11 грн., інфляційних витрат у сумі 2808967,75 грн. та 3% річних у сумі 87954,03 грн.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 19.03.2018 у справі № 905/2467/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ, м.Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 19.03.2018 у справі № 905/2467/16 (з урахуванням додаткового рішення від 02.04.2018р.) залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство УКРТРАНСГАЗ, м.Київ.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 05.07.2018р.

Головуючий (суддя-доповідач): О.В. Стойка

Судді: О.О.Радіонова

ОСОБА_3