КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2018 р. Справа№ 910/21569/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко О.В.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 20.06.2018 року

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "АСВ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 року (повний текст підписано 27.03.2018 року) у справі №910/21569/17 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Приватного підприємства "АСВ"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

2. Приватного підприємства "Компанія "Крокус-Ком."

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства "АСВ" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та Приватного підприємства "Компанія "Крокус-Ком." про визнання недійсним Договору про внесення змін та доповнень № 2 від 25.03.2015 до Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 року у справі № 910/21569/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що погашення Приватним підприємством "Компанія "Крокус-Ком." заборгованості за кредитними договорами було нерозривно пов'язано з належним виконанням управителями (в тому числі і відповідачем 2 - Приватним підприємством "Компанія "Крокус-Ком." як довірителем) своїх зобов'язань щодо строків внесення платежів за об'єкт інвестування до ФФБ, які відповідачем були порушені, так як остаточний розрахунок за об'єкт інвестування відповідач 2 здійснив 27.03.2015 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у випадку несвоєчасного внесення довірителем грошових коштів за об'єкт інвестування, управитель зобов'язаний був відкріпити об'єкт інвестування та повернути відповідачу 2 сплачені грошові кошти, однак вказаних дій банком вчинено не було.

Апелянт зазначає, що строк дії Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року закінчився зі спливом строків виконання зобов'язань довірителя за умовами Правил ФФБ та ч. 6 п. 2.2.1 Договору про участь у ФФБ в частині остаточних розрахунків, які довіритель повинен був здійснити протягом 10 днів з дати введення об'єкту в експлуатацію. 19.10.2011 року об'єкт будівництва було введено в експлуатацію, тобто десятиденний термін закінчився 29.10.2011 року, в той час як довірителем остаточний розрахунок було проведено лише 27.03.2015 року. Таким чином, за твердженнями позивача, строк дії Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року закінчився 30.10.2011 року, а оспорюваний правочин до нього було укладено 25.03.2015 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 10.05.2018 року передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Гончарову С.А., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Михальська Ю.Б., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2018 року було прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 06.06.2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2018 року розгляд справи № 910/21569/17 відкладено до 20.06.2018 року

Відповідач-1, згідно з поданим до суду 30.05.2018 року відзивом зазначає, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позову, порушення своїх прав та інтересів укладенням вищезазначеного спірного договору, тому позов не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 року є законним та обгрунтованим.

Відповідач-2, згідно з поданим до суду 30.05.2018 року відзивом вважає апеляційну скаргу від 13.04.2018 року необгрунтованою, безпідставною, а рішення Господарського суду міста Києва законним та правильним.

Позивач до судового засідання, що відбулось 20.06.2018 року, не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

15.01.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (банк) та Приватним підприємством "АСВ" (позичальник) укладено Кредитний договір № 01/К-07 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти на умовах: ліміт кредитування - 4000000 грн. 00 коп., строк кредитної лінії - з 15.01.2007 року до 14.01.2009 року включно, мета кредитування - фінансування будівництва житлової вставки поміж житловими будинками № 39 по вул. Дунаєва та № 44 по вул. Будьонного у місті Миколаєві.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору № 01/К-07 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 15.01.2007 року видача кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснюється окремими частинами відповідно до графіку фінансування будівництва; надання кожного наступного траншу можливе лише після надання підтвердження цільового використання попереднього траншу та документального підтвердження виконаних будівельних робіт на об'єкті будівництва.

Згідно з п. 4.1 Кредитного договору № 01/К-07 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 15.01.2007 року повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів зі свого рахунку на позичковий рахунок, заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до графіку, а у випадку, якщо такий графік не був укладений - не пізніше останнього дня користування кредитною лінією (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору № 01/К-07 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 15.01.2007 року сплата процентів здійснюється щомісячно в строк з 28-го числа по останній робочий день поточного місяця.

Згідно з п. 6.1.1 Кредитного договору № 01/К-07 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 15.01.2007 року позичальник зобов'язаний використати кредит за цільовим призначенням і своєчасно повернути його відповідно до умов договору.

Згідно з п. 10.1 Кредитного договору № 01/К-07 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 15.01.2007 року договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами взаємних обов'язків.

Договором про внесення змін від 31.10.2008 року до Кредитного договору № 01/К-07 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 15.01.2007 року сторони внесли зміни до вказаного кредитного договору, зокрема, зазначивши, що ліміт кредитування становить 3733000 грн. 00 коп., строк кредитної лінії - з 15.01.2007 року до 14.07.2009 року включно; мета використання коштів - фінансування будівництва житлової вставки поміж житловими будинками № 39 по вул. Дунаєва та № 44 по вул. Будьонного у місті Миколаєві; виклали графік зменшення ліміту кредитування.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 04.09.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (управитель) та Приватним підприємством "АСВ" (забудовник) укладено Договір будівництва №05/Б-08, у порядку та на умовах, визначених цим договором, Правилами Фонду фінансування будівництва виду "А" будівництва будинку-вставки поміж житловими будинками № 39 по вул. Дунаєва та № 44 по вул. Будьонного у місті Миколаєві забудовник зобов'язується власними силами за рахунок власних або залучених коштів збудувати на виділеній для цих цілей ділянці об'єкт будівництва відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, ввести його в експлуатацію, здати приймальній комісії та передати об'єкти інвестування установникам фонду в строки та на умовах, визначених в даному договорі.

Відповідно до п. 1.2 Договору будівництва № 05/Б-08 від 04.09.2008 року об'єкт будівництва - будинок-вставка поміж житловими будинками № 39 по вул. Дунаєва та № 44 по вул. Будьонного у місті Миколаєві.

Відповідно до п.п. 1.4 Договору будівництва № 05/Б-08 від 04.09.2008 року початком будівельних робіт є вересень 2008 року.

Відповідно до п.п. 1.5, 1.6 Договору будівництва № 05/Б-08 від 04.09.2008 (в редакції Договору про внесення змін № 1 від 24.03.2009 року) закінчення будівельних робіт - 30 вересня 2009 року, дата введення об'єкта будівництва в експлуатацію - 24.12.2009 року.

Згідно з п. 1.7 Договору будівництва № 05/Б-08 від 04.09.2008 після введення об'єкта будівництва в експлуатацію забудовник підписує з кожним окремим довірителем акт приймання-передачі об'єкта інвестування.

Відповідно до п. 1.9 Договору будівництва № 05/Б-08 від 04.09.2008 року будівельні роботи вважаються виконаними після введення об'єкта будівництва в експлуатацію та підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних будівельних робіт.

Відповідно до п. 2.2.2 Договору будівництва № 05/Б-08 від 04.09.2008 року управитель зобов'язаний здійснювати фінансування будівництва об'єкта згідно з Графіком фінансування будівництва, який міститься у додатку № 3 до даного договору, в межах залучених у довірче управління коштів.

Згідно з п. 2.2.3 Договору будівництва № 05/Б-08 від 04.09.2008 року управитель зобов'язаний відкрити в своєму балансі рахунок ФФБ та акумулювати, зберігати й обліковувати на ньому отримані від довірителів кошти на умовах Правил Фонду.

Відповідно до п. 2.3.1 Договору будівництва № 05/Б-08 від 04.09.2008 року забудовник має право отримувати кошти на фінансування будівництва у процесі спорудження об'єкта будівництва відповідно до Графіка фінансування в разі наявності коштів на рахунку ФФБ або невикористаного ліміту кредитної лінії.

Згідно з п. 2.3.4 та п. 2.4.10 Договору будівництва № 05/Б-08 від 04.09.2008 року, якщо будівельні роботи виконані забудовником за рахунок кредиту, отриманого в банку-управителя, то після надходження коштів довірителів на рахунок ФФБ за умови документального підтвердження обсягів виконаних робіт та письмовою згодою управителя, забудовник може направити кошти, перераховані йому управителем на фінансування будівництва, на погашення заборгованості по кредиту, наданого на фінансування будівництва.

Відповідно до п. 12.4 Договору будівництва № 05/Б-08 від 04.09.2008 року цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" договір управителя із забудовником (далі - договір) - договір, який регулює взаємовідносини управителя із забудовником щодо організації спорудження об'єктів будівництва з використанням отриманих в управління управителем коштів та подальшої передачі забудовником об'єктів інвестування установникам управління майном та укладається у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" Правила фонду (Правила ФФБ, Правила ФОН) - система норм, затверджена та оприлюднена управителем цього фонду, якої мають дотримуватися всі суб'єкти системи фінансово-кредитних механізмів будівництва житла для досягнення мети управління майном, визначеної установником управління, що повинні відповідати вимогам цього Закону.

Відповідно до п. 1 Правил Фонду фінансового будівництва виду "А" будинку-вставки поміж житловими будинками № 39 по вулиці Дунаєва та № 44 по вулиці Будьонного у місті Миколаєві, управителем якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (затверджені протоколом Правління ТОв "Укрпромбанк" № 97 від 05.11.2008 року), фонд фінансового будівництва - це кошти, отримані управителем, відповідно до цих правил та договорів про участь у Фонді фінансового будівництва від фізичних та юридичних осіб в довірчу власність, що використані чи будуть використані управителем в майбутньому на фінансування будівництва; управитель - Товариство з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк"; забудовник - Приватне підприємство "АСВ"; довіритель - фізична або юридична особа, яка відповідно до Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" є установником управління майна та учасником ФФБ, передає кошти управителю у довірчу власність на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва та визнання і дотримання цих правил.

Відповідно до п. 3.3 Правил Фонду фінансового будівництва виду "А" на підставі даних щодо фактичної загальної площі об'єктів інвестування в разі, якщо фактична площа об'єкта відрізняється від про інвестованої більше ніж на 0,5 кв.м., довірителі протягом 10 робочих днів з дати направлення їм повідомлення, за поточною ціною вимірної одиниці об'єкта інвестування , здійснюють остаточні розрахунки з ФФБ та отримують в управителя ФФБ довідку за встановленою формою про внесення 100% коштів по оплаті обраного та закріпленого за ним об'єкта інвестування.

Згідно з п. 6.1 Правил Фонду фінансового будівництва виду "А" в межах отриманих в управління грошових коштів, за винятком оперативного резерву, управитель здійснює фінансування будівництва.

Судом встановлено, що 06.10.2009 року між Приватним підприємством "Компанія "Крокус-Ком." (довіритель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (управитель) укладено Договір № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого довіритель дає згоду на участь у Фонді фінансового будівництва, бере на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передає кошти управителю у довірче управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, а управитель приймає кошти на рахунок ФФБ у довірче управління з подальшим використанням коштів ФФБ у порядку, визначеному правилами ФФБ.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року фонд фінансового будівництва будинку-вставки поміж житловими будинками № 39 по вулиці Дунаєва та № 44 по вулиці Будьонного у місті Миколаєві є ФФБ виду "А" відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п. 1.3 Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року об'єктом будівництва за цим договором є будинок-вставка поміж житловими будинками № 39 по вулиці Дунаєва та № 44 по вулиці Будьонного у місті Миколаєві.

Відповідно до п. 1.4 Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року об'єктом інвестування за цим договором є житлові приміщення (квартира) № 7, кількість кімнат - 3, загальна площа 102,86 кв.м. за адресою: поміж житловими будинками № 39 по вул. Дунаєва та № 44 по вул. Будьонного у місті Миколаєві.

Згідно з п. 1.11 Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року довіритель отримує у власність закріплені за ним об'єкти інвестування після введення об'єкта будівництва в експлуатацію на умовах, визначених Правилами ФФБ, тільки за умови оплати 100% вартості об'єктів інвестування, визначеної виходячи із загальної площі об'єктів інвестування за даними БТІ та поточної вартості вимірної одиниці об'єктів інвестування.

Згідно з пп. 6 п. 2.2.1 Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року довіритель зобов'язаний після введення об'єкта будівництва в експлуатацію протягом 10 календарних днів з дати направлення довірителю повідомлення, здійснити остаточні розрахунки за даними БТІ на умовах Правил ФФБ та оформити нотаріально посвідчену довіреність на визначену банком особу на замовлення та отримання документів про право власності на квартиру у відповідних служб міста.

Відповідно до п. 3.4 Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року поточна ціна вимірної одиниці об'єкта інвестування визначається з урахуванням поточної ціни вимірної одиниці об'єкта інвестування. Поточна ціна вимірної одиниці об'єкта інвестування на дату укладення цього договору становить 50,00 грн. Коефіцієнт, встановлений забудовником, на дату підписання цього договору, становить 1,54 та діє до 24.12.2009 року. Довіритель перераховує кошти у сумі 792022 грн. 00 коп. до 10.10.2009 року. Подальший графік внесення коштів визначений у свідоцтві про участь у ФФБ.

Згідно з п. 5.1 Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, сплати довірителем винагороди управителю згідно з п. 6 цього договору та внесення коштів до ФФБ і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором відповідно до правил ФФБ або до моменту розірвання цього договору за ініціативою будь-якої із сторін та/або за їх взаємною згодою.

Відповідно до п. 5.2 Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009, якщо довіритель виконав усі зобов'язання перед управителем та після введення об'єкта будівництва в експлуатацію підписав акт приймання-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування, отримав свідоцтво про право власності на квартиру від управителя, умови цього договору про участь у ФФБ вважаються виконаними та управління майном припиняється.

Згідно з п. 7.4 Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 внесення змін та доповнень до договору можливе лише в письмовій формі за погодженням сторін.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09.03.2017 у справі №915/1562/16, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.04.2017, встановлено, що 06.10.2009 Приватне підприємство "Компанія "Крокус-Ком." сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" грошові кошти у розмірі 792022 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що 06.10.2009 року між Приватним підприємством "Компанія "Крокус-Ком." (довіритель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (управитель) укладено Договір уступки майнових прав №7/1К, відповідно до умов якого управитель уступає, а довіритель приймає майнові права на об'єкт інвестування, які управитель набув відповідно до умов Договору будівництва № 05/Б-08 від 04.09.2008 року між забудовником (Приватним підприємством "АСВ") та управителем.

Відповідно до п. 2.1 Договору уступки майнових прав №7/1К від 06.10.2009 року під об'єктом інвестування сторони розуміють житлові приміщення (квартиру) № 7, кількість кімнат - 3, загальна площа 102,86 кв.м. за адресою: поміж житловими будинками № 39 по вул. Дунаєва та № 44 по вул. Будьонного у місті Миколаєві.

Згідно з п. 2.2 Договору уступки майнових прав №7/1К від 06.10.2009 року загальна вартість об'єкту інвестування згідно з Договором № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року становить 792022 грн. 00 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.06.2011 року у справі № 2-2682/2011, яке набрало законної сили 11.07.2011, встановлено, що відповідно до рішення НБУ заборгованість за кредитом Приватного підприємства "АСВ" у зв'язку з ліквідацією Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" була передана Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" на підставі Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Крім того, судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.06.2011 року у справі № 2-2682/2011, яке набрало законної сили 11.07.2011 року, замінено управителя Фонду фінансування будівництва виду "А" будинку - вставки поміж житловими будинками № 39 по вулиці Дунаєва та № 44 по вулиці Будьоного у місті Миколаєві, забудовником якого є Приватне підприємство "АСВ", з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" на Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"; передано Фонд фінансування будівництва виду "А" будинку - вставки поміж житловими будинками № 39 по вулиці Дунаєва та № 44 по вулиці Будьоного у місті Миколаєві, забудовником якого є Приватне підприємство "АСВ", його документацію в повному обсязі та резервний фонд від Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09.03.2017 року у справі №915/1562/16, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 року, встановлено, що відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурного контролю Миколаївської області 19.10.2011 року, будинок-вставка № 39Б по вул. Дунаєва у місті Миколаєві вважається закінченим будівництвом та готовим до експлуатації.

Судом встановлено, що 15.11.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор) та Приватним підприємством "АСВ" (позичальник) укладено Договір кредитної лінії № НКЛ-2003281/1, відповідно до умов якого кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Згідно з п. 1.1.1 Договору кредитної лінії № НКЛ-2003281/1 від 15.11.2011 року надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (траншами) на умовах, визначених цим договором, в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 500000 грн. 00 коп., зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 19% річних в порядку, визначеному цим договором, та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 15.07.2012 року на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього.

Відповідно до п. 1.2 Договору кредитної лінії № НКЛ-2003281/1 від 15.11.2011 року кредит (транші) надається позичальнику на наступні цілі - завершення будівництва та прийняття в експлуатацію будинку-вставки поміж житловими будинками № 39 по вулиці Дунаєва та № 44 по вулиці Будьонного у місті Миколаєві.

Крім того, судом встановлено, що 15.11.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор) та Приватним підприємством "Компанія "Крокус-Ком." (позичальник) укладено Договір кредитної лінії №НКЛ-2003281, відповідно до умов якого кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п. 1.1.1 Договору кредитної лінії № НКЛ-2003281 від 15.11.2011 року надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (транш) в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 2399731 грн. 62 коп. зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 12% та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 15.07.2012 року на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору кредитної лінії № НКЛ-2003281 від 15.11.2011 року кредит надається позичальнику на наступні цілі - поповнення обігових коштів.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09.03.2017 року у справі №915/1562/16, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 року, встановлено, що станом на 04.12.2012 року було виготовлено уточнений технічний паспорт на квартиру № 7 у житловому будинку № 39Б по вул. Дунаєва у м. Миколаєві, за яким було виявлено збільшення площі об'єкту інвестування з 102,86 кв.м. до 114,90 кв.м.

Судом встановлено, що 25.03.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (управитель) та Приватним підприємством "Компанія "Крокус-Ком." (довіритель) укладено Договір про внесення змін та доповнень № 2 до Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року, яким сторони дійшли згоди внести зміни до ч. 6 пп. 2.2.1 п. 2.2 ст. 2 Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року, виклавши його у наступній редакції: "після введення об'єкта будівництва в експлуатацію здійснити з управителем остаточні розрахунки за неоплачену кількість вимірних одиниць об'єкта інвестування та розрахунки на підставі даних технічної інвентаризації щодо фактичної загальної площі об'єкта інвестування у порядку та у строки, що передбачені Правилами ФФБ, але не пізніше 30.03.2015 року. У разі прострочення кінцевого строку проведення розрахунків управитель здійснює відкріплення об'єкта інвестування від довірителя без будь-яких додаткових повідомлень та погоджень з довірителем".

У п. 2 Договору про внесення змін та доповнень № 2 від 25.03.2015 року зазначено, що у зв'язку з тим, що відповідно до даних технічного паспорту на квартиру № 7 у житловому будинку № 39-Б по вул. Дунаєва у м. Миколаєві, виготовленого 04.12.2012 року КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" фактична загальна площа об'єкта інвестування збільшилась порівняно з загальною площею об'єкта інвестування за проектом на 12,04 кв.м. та становить 114,90 кв.м., довіритель вносить до ФФБ кошти в сумі, що відповідає поточній вартості відповідно кількості вимірних одиниць об'єкта інвестування, на яку збільшилась загальна площа об'єкта інвестування.

Відповідно до п. 4 Договору про внесення змін та доповнень № 2 від 25.03.2015 року загальна сума доплати на підставі даних технічної інвентаризації щодо фактичної загальної площі об'єкта інвестування за станом на 25.03.2015 року становить 92708 грн. 00 коп.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09.03.2017 року у справі №915/1562/16, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.04.2017, встановлено, що 27.03.2015 року Приватним підприємством "Компанія "Крокус-Ком." здійснено остаточний розрахунок за об'єкт інвестування - квартиру № 7 у житловому будинку № 39-Б по вул. Дунаєва у м. Миколаєві.

При цьому, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09.03.2017 року у справі №915/1562/16, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 року, зобов'язано Приватне підприємство "АСВ" у примусовому порядку підписати акт прийняття-передачі об'єкта інвестування - квартири № 7 у будинку № 39Б по вулиці Дунаєва у місті Миколаєві, загальною площею 114,90 кв.м. про передання об'єкта інвестування від забудовника до Приватного підприємства "Компанія "Крокус-Ком.".

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є визнання недійсним Договору про внесення змін та доповнень № 2 від 25.03.2015 до Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що між ТОВ "Укрпромбанк" (управитель) та ПП "Компанія Крокус Ком." (довіритель) було укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 7/1К від 06.10.2009 на підставі затверджених ТОВ "Укрпромбанк" правил Фонду фінасування будівництва виду "А" будівництва будивнку - вставки поміж житловими будинками № 39 по вул. Дунаєва та № 44 по вул. Дунаєва та № 44 по вул. Будьонного в м. Миколаїв. 06.10.2009 між ТОВ "Укрпромбанк" (управитель) та ПП "Компанія Крокус Ком." (довіритель) укладається договір уступки майнових прав № 7/1К на об'єкт інвестування у вигляді квартири № 7 в об'єкті будівництва будинку - вставки поміж житловими будинками № 39 по вул. Дунаєва та № 44 по вул. Будьонного в м. Миколаїв, відповідно до умов якого управитель уступає, а довіритель приймає майнові права на об'єкт інвестування, які управитель набув відповідно до умов Договору будівництва № 05/Б-08 від 04.09.2008 між забудовником ПП "АСВ" та управителем. Крім того, Заводським районним судом міста Миколаїв ухвалено рішення відповідно до якого змінено управителя Фонду фінансування будівництва з ТОВ "Укрпромбанк" на АТ "Дельта Банк". Як зазначає позивач у позовній заяві, довірителем було сплачено суму за попередніми розрахунками об'єкту інвестування у розмірі 792022 грн 00 коп., а остаточний розрахунок повинен був здійснений протягом 10 днів із дати направлення управителем довірителю остаточних розрахунків на підставі остаточного технічного паспорту. 25.03.2013 між АТ "Дельта Банк" та ПП "Компанія Крокус Ком." укладається договір про внесення змін та доповнень № 2 до договору №7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 за яким змінюється дата остаточних розрахунків з 10 днів із дати направлення повідомлення управителем остаточних розрахунків та підставі остаточного технічного паспорту (паспорт від 04.12.2012) на не пізніше 30.03.2015. У позовній заяві позивачем зазначено, що дія договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 7/1К від 06.10.2009 закінчилась зі спливом строків виконання зобов'язань довірителя за умовами Правил Фонду фінансування будівництва та ч. 6 п. 2.2.1 договору про участь у Фонду фінансування будівництва в частині остаточних розрахунків, які довіритель повинен був здійснити протягом 10 днів з дати введення об'єкту в експлуатацію (19.10.2011 введено в експлуатацію об'єкт), тобто десятиденний термін закінчується 29.10.2011, в той час як довірителем по факту сплачено лише 27.03.2015. Таким чином, укладення договору про внесення змін та доповнень № 2 до договору №7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 порушило майнові права позивача на підставі того, що від своєчасної оплати довірителя залежало і погашення заборгованості за кредитними зобов'язаннями, які виникли у зв'язку із отриманням кредиту для вказаного будівництва. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати недійною з моменту укладення Договір про внесення змін та доповнень № 2 від 25.03.2015 до Договору про участь у Фонді фінансування будівництва №7/1К від 06.10.2009, укладеного між АТ "Дельта Банк" та ПП "Компанія "Крокус Ком."

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11, якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Таким чином, позивачем у справі про визнання договору недійсним може бути не сторона (учасник) оспорюваного правочин, яка повинна довести суду належними та допустимими доказами факт порушення оспорюваним правочином її прав та охоронюваних законом інтересів, а суд в такому випадку перевіряє доводи та докази, якими позивачем обґрунтовує свої вимоги та вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову.

Суд зазначає, що позивач у даній справі не є стороною оспорюваного правочину - Договору про внесення змін та доповнень № 2 від 25.03.2015 до Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009, з огляду на що позивач повинен довести суду належними та допустимими доказами, що у зв'язку з укладенням між сторонами оспорюваного правочину були порушені права та інтереси позивача.

Водночас, подана позивачем позовна заява не містить будь-яких посилань на конкретні норми закону, які були порушені відповідачами при укладенні оспорюваного правочину та призвели до порушення прав та інтересів позивача, не обґрунтовано, яких саме вимог, передбачених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, не було додержано відповідачами при укладенні оспорюваного договору, та які, відповідно, є підставами для визнання договору недійсним (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Суд першої інстанції вірно зазначає, що (враховуючи викладені позивачем підстави позову в обгрунтування порушення прав позивача) внесення змін до укладеного між відповідачами договору щодо необхідності здійснення доплати за об'єкт будівництва та строків такої оплати є правом сторін договору (відповідачів) та жодним чином не стосуються виконання зобов'язань позивача перед банком за кредитними договорами (повернення кредиту, сплати процентів, тощо), так як зобов'язання позивача перед банком виникли на підставі укладених кредитних договорів та їх виконання позивачем не залежить від виконання відповідачами своїх зобов'язань за Договором № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Одним з принципів підприємницької діяльності є власний комерційний ризик (ст. 44 Господарського кодексу України).

Місцевий суд вірно звертає увагу на те, що будівництво позивачем об'єкту інвестування за рахунок отриманих від банку кредитних коштів, так само як і отримання кредиту, є власними комерційними ризиками позивача, які позивач мав змогу оцінити при укладенні відповідних договорів, зокрема, позивач мав змогу передбачити фінансові ризики щодо можливого прострочення виконання грошових зобов'язань довірителем за договором про участь у фонді фінансування будівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р. під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано та не доведено наявності будь-яких обставин, що є підставами для визнання оспорюваного договору недійсним, а так само не доведено порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок укладення між відповідачами Договору про внесення змін та доповнень № 2 від 25.03.2015 року до Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року, суд дійшов висновку про відмову у позові Приватного підприємства "АСВ" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та Приватного підприємства "Компанія "Крокус-Ком." про визнання недійсним Договору про внесення змін та доповнень № 2 від 25.03.2015 до Договору № 7/1К про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.10.2009 року.

Заперечення позивача до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону.

З огляду на викладене позовні вимоги Приватного підприємства "АСВ" є необґрунтованими та такими, в задоволені яких вірно відмовлено судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2018 року у справі № 910/21569/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Приватного підприємства "АСВ", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного підприємства "АСВ" на рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2018 у справі № 910/21569/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покласти на Приватного підприємства "АСВ".

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "АСВ" на рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2018 року у справі № 910/21569/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2018 року у справі № 910/21569/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/21569/17 повернути до суду першої інстанції.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Ю.Б. Михальська

О.В. Тищенко

повний текст складено 27.06.2018 року