ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/796/18
Господарський суд Одеської області у складі: судді Волкова Р.В.

секретар судового засідання - Кришталь Д.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН (54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск,1)

до відповідача: Публічне акціонерне товариство Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська,5, код 40075815)

в особі регіональної філії Одеська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська,19, код 40081200)

про стягнення 80633,36 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю),

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН (далі Позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця про стягнення 80633,36 грн. збитків завданих нестачею вантажу. Позивач також просить покласти на відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1762 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 3600 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на залізничну накладну № 33273442 від 30.12.2017 (основна відправка) та досильну накладну № 40361651 від 03.01.2018, за якими він є вантажовідправником та вантажоодержувачем в одній особі та за якими було відвантажено насипом насіння сої у вагонах №№ 95369161, 95540753, 95667606, 95358073, виявлення ознак нестачі вантажу під час переважування вказаних вагонів по масі брутто, звернення до начальника станції Миколаїв-вантажний з вимогою прийняти участь у комісійному переважуванні вагонів та складанні комерційних актів, отримання відмови, подання скарг на відмову та отримання відповіді Херсонської дирекції залізничних перевезень про відсутність підстав для проведення комісійної видачі вантажу та для задоволення скарг, безпідставність такої відмови, складання актів за участі експертів Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, запропонування керівництву станції Миколаїв-вантажний направити представника для участі у прийманні вантажу та складанні вказаних актів, ненаправлення залізницею свого представника, встановлення актами експертизи та актами приймання продукції певних обставин щодо технічної несправності вагонів та можливості доступу до вантажу у процесі перевезення та інших обставин на підтвердження вини залізниці, відсутність таких технічних несправностей на станції відправлення та виникнення її під час перевезення, встановлення чинним законодавством презумпції вини перевізника, відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за нестачу вантажу, визначення вартості нестачі відповідно до вимог чинного законодавства, підсудність спору господарському суду Одеської області, судову практику щодо розгляду справ цієї категорії.

Також в обґрунтування своїх вимог посилається на ст.ст.193,224-226,314,315 ГК України, ст.ст.22, 95, 526, 924 ЦК України, п.п.105, 110, України,113-115, 127, 129, 131 Статуту залізниць України, п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, п.7 Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. № 334, п.16 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. № 334, п.п.2.7, 2.10, 3.4, 3.9, 3.13 розяснення президії Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею від 29.05.2002 р. № 04-5/601, ст.ст.2, 12, 29, 30, 176, 247, 252 ГПК України та на додатки до позовної заяви.

Відповідач надав відзив (а.с.111-112), яким просить у задоволенні позову відмовити з посиланням на самостійне визначення маси вантажу відправником без участі залізниці, технічно-справний стан вагонів, цілісність запірно-пломбувальних пристроїв, отримання вантажу одержувачем згідно з памятками без будь-яких зауважень, відсутність комерційних актів та актів загальної форми, складання актів експертизи регіональною Торгово-промисловою палатою Миколаївської області без участі представника залізниці та як наслідок неналежність цього доказу, припинення відповідальності перевізника за збереження вантажу з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення, ст.ст. 31, 32, 52, 1134, 111, 130 Статуту залізниць України, п.16 Правил видачі вантажів, ст.ст.73-74,76-79, 91 ГПК України, ст.310 ГК України.

Позивач надав відповідь на відзив (а.с.116-127), в якому з запереченнями відповідача не погодився та надав додаткове обґрунтування щодо видачі вантажу у розмірі меншому аніж прийнято до перевезення, презумпції вини перевізника, дотримання порядку визначення відправником маси вантажу перед відправленням вагонів, прийняття вантажу до перевезення залізницею без зауважень щодо визначеної маси, відсутність доказів її невірного визначення вантажовідправником, наявність у залізниці права перевірити масу переданого до перевезення вантажу, безпідставність відмови у складанні комерційних актів, можливість встановити відповідальність залізниці на підставі інших аніж комерційні акти доказів, наявність у торгово-промислових палат повноважень на складання актів експертиз, не припустимість перевезення зазначеного вантажу на відкритому рухомому складі, наявність воронкоподібних поглиблень у вантажу які характерні для стікаючого вантажу в усіх вагонах, прихований характер воронок та можливість встановити їх наявність лише після зняття пломб, прихований характер несправності вагонів, неможливість викрадення вантажу на території Перевантажувальному терміналі позивача через наявність низки заходів щодо його охорони, не передбаченість законодавством внесення до памятки будь-яких інших відомостей щодо факту передачі вагону та відповідно безпідставність тверджень відповідача щодо доказового значення відсутності зауважень позивача у памятках.

Відповідачем також надані заперечення на відповідь позивача (а.с.162-165), в яких він більш детально обґрунтував свої заперечення проти позову та додатково повідомив про те, що подальший рух вагонів після їх здачі позивачеві виконується локомотивом Ольшанської філії ПрАТ Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту.

Також 21.06.2018р. відповідачем було заявлено клопотання (а.с.169) про витребування у позивача оригіналу договору № 50 про надання послуг з перевезення вантажів від 12.08.2012р. між позивачем та ПрАТ Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту та залучено до матеріалів справи наявну у відповідача копію цього договору (а.с.170-173).

Позивач з цього приводу надав письмові пояснення від 21.06.2018р. (а.с.174-177) та копію договору № 50 від 12.08.2017р. між позивачем та ПрАТ Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту (а.с.178-187).

В судовому засіданні від 26.06.2018р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст.240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Позивачем, який є вантажовідправником та вантажоодержувачем в одній особі, зі станції відправлення Каменець-Подільський за залізничною накладною № 33273442 від 30.12.2017 (основна відправка) та досильною накладною № 40361651 від 03.01.2018 на станцію призначення Миколаїв-Вантажний було відправлено вантаж (насіння сої насипом) у вагонах №№ 95369161, 95540753, 95667606, 95358073. Маса вантажу у вагоні № 95369161 - 63200кг, № 95540753 - 63150кг, № 95667606 - 61800кг, № 95358073 - 59800кг.

Вагони №№ 95369161, 95540753, 95667606, прибули на станцію призначення 04.01.2018, вагон № 95358073 - 05.01.2018р.

Згідно з памяткою про подавання вагонів № 20 (а.с.113), вагони №№ 95369161, 95540753, 95667606 були передані при подаванні 04.01.2018, а відповідно до памятки № 27 про забирання вагонів (а.с.113 зворотна сторона) передані при забиранні - 05.01.2018. Вагон № 95358073 - за памятками № 32 про подавання вагонів та № 39 про забирання вагонів (а.с.114) - 06.01.2018р. та 07.01.2018р. відповідно.

Під час переважування вагонів по масі бруто було виявлено ознаки нестачі вантажу, а саме - у вагоні № 95369161 у розмірі 1850кг (акт про виявлення нестачі вантажу від 04.01.2018, а.с.25), № 95540753 - 2100кг (акт про виявлення нестачі вантажу від 04.01.2018, а.с.26), № 95667606 - 2100кг (акт про виявлення нестачі вантажу від 04.01.2018, а.с.27), № 95358073 - 2400кг (акт про виявлення нестачі вантажу від 06.01.2018, а.с.28).

Позивач звертався до начальника станції Миколаїв-Вантажний з листами від 04.01.2018 вих. № 186/3-18/15 (а.с.29) відносно вагонів №№ 95369161, 95540753, 95667606 та від 06.01.2018р. вих. № 06/35 (а.с.30) відносно вагону 95358073, в яких повідомив про невідповідність маси вантажу у вагонах даним, вказаним у перевізному документі, та вимагав прийняти участь у перевірці маси вантажу і скласти комерційний акт.

Листами від 04.01.2018р. № 9/М та від 06.01.2018р. № 10М позивачу було відмовлено у комісійній видачі вантажу у зв'язку з прибуттям вагонів на станцію у технічно-справному стані з непошкодженими пломбами та з посиланням на ст.52 Статуту залізниць України (а.с.31-32).

Після отримання вказаних листів позивач направив до Херсонської дирекції залізничних перевезень скаргу на відмову у складанні комерційного акту від 04.01.2018 вих. № 191/3-18/35 (а.с.33) та скаргу на відмову у складанні комерційного акту від 07.01.2018 вих. № 07/35 (а.с.34) відносно вагонів №№ 95369161, 95540753, 95667606 та вагону № 95358073 відповідно.

За результатами розгляду скарг позивач отримав відповіді листами від 05.01.2018 (а.с.35) та від 07.01.2018р. (а.с.36) про обґрунтованість відмови у комісійній видачі вантажу.

Позивач листом від 05.01.2018р. (а.с.37) повідомив начальника станції Миколаїв-Вантажний про те, що буде відбуватися приймання вантажу з вагонів №№ 95369161, 95540753, 95667606 за участі експертів Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області тата запропонував направити повноважного представника для участі у прийманні та складанні відповідних актів. Аналогічний за змістом лист був направлений 07.01.2018р. (а.с.38) відносно вагону № 95358073.

Вказані листи було отримано, проте представник залізниці для участі у прийманні не направлявся.

Експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області 05.01.2018 за участі представників позивача було складено акт експертизи № 120-017 відносно вагонів №№ 95369161, 95540753, 95667606.

У цьому акті експерт дійшов наступних висновків: „При зважуванні і огляді трьох залізничних вагонів (хопер) №95369161, №95540753, №95667606, за непорушеними пломбами відправника, завантажених насінням сої фактична загальна маса нетто складає 182300 кг, що на 5850 (П'ять тисяч вісімсот п'ятдесят) кг менше проти даних, вказаних у накладній № 33273442 . (Див. детально результати зважування, які значаться у таблиці №1 цього акта експертизи).

Виявлені сліди впливу на розвантажувальні люки не забезпечує збереженню вантажу при транспортуванні.

Також 07.01.2018р. Експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області за участі представників позивача було складено акт експертизи № 120-028 відносно вагону № 95358073. Експертом зроблений наступний висновок: „При зважуванні і огляді залізничного вагону (хопер) № 95358073, за непорушеними пломбами відправника, завантаженого насінням сої фактична маса нетто складає 57600 кг, що на 2200 (Дві тисячі двісті) кг менше проти даних, вказаних у накладних... Цільність закриття третього від сходин розвантажувального люка не забезпечує збереженню вантажу при транспортуванні.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного Кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Ч.3 вказаної статті зазначає, що Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Аналогічне правове регулювання договір перевезення вантажу закріплено у ч.1 та ч.2 ст.303 Господарського Кодексу України:

1. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

2. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до п.6 Статуту залізниць України, накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Фактичне укладання сторонами договору перевезення внаслідок вчинення дій зі складання перевізного документу свідчить про виникнення у них взаємних прав та обов'язків, що випливають з договорів такого типу.

П.113 Статуту залізниць України передбачає, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

При цьому п.52 Статуту залізниць України передбачає, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі:

прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій;

прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами;

прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах);

прибуття вантажу, який був завантажений залізницею;

видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею;

прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Проте, як вже зазначалось раніше, у складанні комерційного акту було відмовлено.

Підпункт „а пункту 111 Статуту залізниць України передбачає, що Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення

Відповідно до п.129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Згідно п.16 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. № 334, у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень (далі Дирекція) безпосередньо або через начальника станції. При поданні скарги через начальника станції або безпосередньо начальнику Дирекції одержувачу видається розписка про прийняття скарги.

Відповідно до п.3.4 розяснень президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» від 29.05.2002 р. № 04-5/601 якщо начальник залізничної станції необґрунтовано відмовився скласти комерційний акт або акт загальної форми, вантажоодержувач має право оскаржити таку відмову в порядку, передбаченому п.16 Правил складання актів, і здійснити приймання вантажу відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю № П-6, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю № П-7, Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженої спільним наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету статистики України від 02.04.98 № 81/38/101/235/122. У разі додержання порядку оскарження відмови начальника станції у складанні зазначених актів вантажоодержувач має право звернутися до залізниці з претензією або позовом, до яких необхідно додати докази оскарження дій начальника залізничної станції та акти приймання вантажу.

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач здійснив всі необхідні дії, з якими чинне законодавство пов'язує можливість стягнення з відповідача збитків за нестачу вантажу.

Пунктом 113 Статуту залізниць України передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до пп.а) ст.114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме - за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відповідно до вказаної норми, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

П.115 Статуту залізниць України встановлює, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Посилання відповідача на отримання вантажу одержувачем згідно з памятками без будь-яких зауважень у тексті пам'яток як на доказ незаконності вимог позивача суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Складання вказаних пам'яток, врегульовано Правилами користування вагонами і контейнерами (ст. 119-126 Статуту залізниць України), затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. № 113. З п.4 цих правил вбачається, що у Пам'ятці про подавання/забирання вагонів зазначається час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці. Жодних посилань на необхідність встановлення пам'яткою інших обставин у Правилах не міститься.

Відповідач також вказував на необхідність застосування ч.3 ст.310 Господарського Кодексу України. Дійсно, вказана норма встановлює, що відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення. Проте це не означає, що відповідач звільняється від обов'язку компенсувати збитки від нестачі вантажу, які виникли до цього моменту. Йдеться лише про те, що він не буде нести негативних наслідків у разі нестачі або втрати вантажу які можуть статися вже після передачі вагонів одержувачу.

Так саме безпідставними вважає суд спроби відповідача покласти відповідальність за нестачу вантажу на ПрАТ Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту, оскільки такі твердження не підтверджуються матеріалами справи.

Завантаження вагонів вантажовідправником та цілісність пломб на думку суду також не може розглядатися судом як доказ відсутності вини відповідача виходячи з встановлених експертами торгово-промислової палати обставин щодо стану вагонів та їх нездатності забезпечити збереження вантажу. Суд також приймає до уваги встановлений експертами факт наявності воронок (порожнин), характерних для стікаючого вниз вантажу та вважає це одним з доказів втрати частини вантажу саме під час перевезення.

Твердження відповідача про те, що вантаж видано у схоронному стані та про відсутність ознак втрати вантажу під час перевезення, суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Посилання відповідача на правомірність відмови в комісійній видачі вантажу та складанні комерційного акту суд також вважає безпідставними виходячи з встановленого п.52 Статуту залізниць України обовязку залізниці на станціях призначення перевірити масу і стан вантажу не лише у випадку пошкодження пломб відправника, а і у разі прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері).

Під час здійснення розрахунку суми позову з урахуванням загального розміру нестачі, норми природної втрати в 0,5% та визначеної вартості 1 тони вантажу в розмірі 11840грн. з ПДВ без включення провізних платежів (довідка вантажовідправника від 10.04.2018 № 4505/3-18/27) позивачем вірно визначено збитки від нестачі у розмірі дійсної вартості в сумі 80633,36грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та перевіривши доданий до позову розрахунок позивача, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення 80633,36 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.123, 129 Господарського процесуального Кодексу України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються відповідача.

До складу судових витрат, які підлягають відшкодуванню за рахунок ПАТ „Українська залізниця, судом включаються витрати позивача по оплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. та вартості експертизи регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області у розмірі 3600,00грн. проведення якої підтверджується документами, які містяться в матеріалах справи.

На підставі викладеного та керуючись п.3.4 розяснень президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» від 29.05.2002 р. № 04-5/601, ст.909 Цивільного Кодексу України, п.п. 6, 52, 111, 113, 114, 115, 129 Статуту залізниць України, ст. ст. 46, 73, 74, 77, 79, 86, 91, 98, 123, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН до Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця про стягнення 80633,36 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська,5, ) в особі регіональної філії Одеська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, код 40081200) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН (54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск,1, ) 80633/вісімдесят тисяч шістсот тридцять тири/грн. 36коп. збитків, завданих нестачею вантажу, 1762/одну тисячу сімсот шістдесят дві/грн. 00коп. витрат повязаних зі сплатою судового збору, 3600/три тисячі шістсот/грн. 00коп. витрат повязаних з оплатою експертизи регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом двадцяти днів з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 26.06.2018р. Повний текст рішення буде складений та підписаний 02 липня 2018 р.

Суддя Р.В. Волков