РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2018Справа № 910/2921/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Логістик"

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача

спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача

приватне підприємство "Автосоюз"

про стягнення 2 487 912, 04 грн.

за участю представників учасників справи:

позивача: Поліщук С.М., Кіндрась Я.І.

відповідача: Грабова І.А., Горбач І.В.

третьої особи1: не з`явились

третьої особи2: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пан Логістик" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" про стягнення 2 487 912, 04 грн., у тому числі: 1 731 493, 75 грн. - вартість пошкодженого вантажу та вантажу, щодо якого виявлено недостачу, 138 969, 77 грн. - витрати, пов'язані зі списанням пошкодженого вантажу та вантажу, щодо якого виявлено недостачу, 697, 30 грн. - витрати, пов'язані з утилізацією пошкодженого вантажу; 376 232, 16 грн. - витрати, пов'язані зі сплатою ПДВ за отримання відшкодування заподіяної шкоди; 167 232, 64 грн. - пеня; 16 512, 99 грн. - 3 % річних, 56 773, 43 грн. - інфляційні втрати.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором № 067.0979681.102 від 22.07.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2921/18, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.04.2018.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 11.04.2018 відповідач подав письмовий відзив на позов, в якому проти позову заперечував. Крім того, в поданому відзиві просив суд залучити до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД", на стороні відповідача - приватне підприємство "Автосоюз".

У судовому засіданні 17.04.2018 представник позивача подав письмову відповідь на відзив.

У судовому засіданні 17.04.2018 розглянуто клопотання відповідача про залучення до участі в справі третіх осіб.

Відповідно до частини першої та другої статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Враховуючи предмет та підстави позовних вимог, а також те, що рішення з даного спору може вплинути на права та обов'язки зазначених осіб, суд ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 задовольнив клопотання відповідача, залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД", залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватне підприємство "Автосоюз" та відклав підготовче засідання до 15.05.2018.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 15.05.2018 спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" подало письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 15.05.2018 задоволено клопотання позивача про продовження підготовчого провадження, постановлено ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати, якою продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 відкладено підготовче засідання на 29.05.2018 для надання можливості учасникам справи ознайомитися з поданими третьою особою письмовими поясненнями.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 29.05.2018 спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" подало письмові пояснення на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/2921/18 до судового розгляду по суті на 26.06.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 26.06.2018 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 26.06.2018 представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Треті особи у судове засідання, призначене для розгляду справи по суті не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 26.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 22 липня 2016 року укладено договір добровільного страхування відповідальності експедитора №067.0979681.102, за умовами якого позивач зобов'язався у встановлені строки сплатити страхові платежі, а відповідач - у випадку настання обумовленої договором події відшкодувати збиток страхувальника чи застрахованої особи.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (стаття 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів.

Відповідно до частини першої статті 981 Цивільного кодексу України договір страхування укладається у письмовій формі. За договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальнику грошову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

За умовою пункту 2 розділу другого договору №067.0979681.102 від 22.07.2016 його сторони визначили, що страхове покриття розповсюджується на наступні ризики:

а) відповідальність за майно - настання відповідальності страхувальника та/або застрахованої особи за втрату, викрадення, ушкодження або псування майна під час його перевезення та доставки;

b) відповідальність за запізнення доставки - настання відповідальності страхувальника та/або застрахованої особи за затримку в доставці майна:

c) відповідальність за відшкодування витрат - настання відповідальності страхувальника по відшкодуванню оплати за перевезення (фрахту), митних зборів та мита, а також інших витрат, пов'язаних з перевезенням та доставкою, у випадку повної або часткової втрати майна;

d) відповідальність перед третіми особами - настання відповідальності страхувальника та/або застрахованої особи за заподіяння збитку під час перевезення майну, що є власністю третіх осіб.

Розділом восьмим договору №067.0979681.102 від 22.07.2016 регламентовано дії страхувальника при настанні страхової події, у тому числі протягом п'яти робочих днів повідомити страхувальника про настання події.

Позивачем 2 травня 2017 року на підставі договору транспортного експедирування №17/04/2015 від 17.04.2015 та відповідної заявки ТОВ «Оптіма-Фарм, Лтд» було організовано перевезення вантажу (товарів медичного призначення) за маршрутом місто Київ - місто Івано-Франківськ загальною вартістю 7 685 00,00 грн.

У цей же день, наданий для здійснення перевезення автомобіль Renault (державний номерний знак НОМЕР_1) з причепом Krone (державний номерний знак НОМЕР_2) було завантажено на території складу вантажовідправника у місті Києві по вулиці Бориспільській 9Ж.

У визначений строк 03.05.2017 автомобіль не прибув до пункту вивантаження.

Позивач 04.05.2017 звернувся до відповідача з заявою про настання збитку.

Таким чином, позивачем виконано своє зобов'язання відповідно до розділу восьмого договору страхування в частині своєчасного надання відповідачу інформації про настання події з ознаками страхового випадку.

Після виявлення та повернення автомобіля на склад у місті Києві по вулиці Бориспільській 9Ж вантажовідправником виявлено часткову нестачу (загальною вартістю 1 419 452, 51 грн) та пошкодження товару (загальною вартістю 322 041, 24 грн). Загалом, прямі матеріальні збитки вантажовідправника від втрати товару склали 1 741 493, 75 грн.

Крім того, відповідно до направленої позивачу товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, Лтд» претензії від 24.05.2017, останнє від неналежно здійсненої організації перевезення позивачем зазнав додаткових збитків, пов'язаних з утилізацією пошкодженого товару та додатковим податковим навантаженням. Загальна сума претензії вантажовідправника до позивача склала 2 257 392, 98 грн.

Позивачем 12.06.2017 надано відповідачу загалом 40 позицій документів, які підтверджують розмір завданих подією збитків та обставини цієї події.

Відповідач 23.08.2017 звернувся до позивача з повідомленням про здійснення виплати за іншою страховою справою у розмірі 40 714,50 грн та вимогою про надання додаткових документів у справі, що є предметом даного судового дослідження.

Позивачем 27.10.2017 з супровідним листом №427 надано відповідачу частково необхідні відповідачу документи та пояснення щодо доказів, які він не може отримати з незалежних від нього причин.

Відповідно до підпункту «b» пункту третього розділу десятого договору №067.0979681.102 від 22.07.2016 відповідач був зобов'язаний протягом 20 робочих днів прийняти одне з трьох рішень:

- про виплату страхового відшкодування;

- відмову у виплаті страхового відшкодування;

- відтермінування виплати.

Зазначений обов'язок відповідач у встановлений договором строк не виконав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідачем не надано суду жодного доказу того, що у встановлений договором строк ним приймалось та направлялось позивачу будь-яке рішення з переліку підпункту «b» пункту третього розділу десятого договору №067.0979681.102 від 22.07.2016.

Не містить посилання на факт прийняття такого рішення і відзив на позовну заяву.

Таким чином, факт порушення відповідачем свого договірного зобов'язання мав місце і цей факт доведено позивачем.

Наведені у відзиві доводи, які мають логічним завершенням висновок про те, що саме перевезення не здійснювалось, не відповідають дійсним обставинам, оскільки застрахованою відповідно до умов договору №067.0979681.102 від 22.07.2016 є цивільно-правова відповідальність позивача перед третіми особами як експедитора, а не як перевізника.

Крім того, посилання на можливу грубу необережність або недбалість посадових осіб позивача для застосування відповідного положення договору має бути доведено у встановленому процесуальним Законом порядку належними доказами.

Крім того, твердження відзиву про виникнення відповідальності страхувальника внаслідок видачі вантажу особі, яка не мала права на його отримання взагалі не відповідає достатньо чіткому визначенню підпункту (3) пункту другого розділу третього договору.

Не відповідає умовам договору і твердження відзиву про неналежного позивача у даній справі з огляду на умови пункту 1 розділу десятого договору страхування. Дана договірна умова лише допускає можливість та право відшкодування страхувальником збитків третім особам до виплати страхового відшкодування і не ставить виплату страхового відшкодування в залежність від факту здійснення страхувальником цих виплат.

У будь-якому випадку, всі ці доводи, за умови підтвердження відповідними доказами власного розслідування, мали знайти своє місце у прийнятому рішенні про відмову у виплаті або її відтермінуванні, прийнятому у встановлений договором страхування строк.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (презумпція вини).

Відповідач не довів суду, що порушення господарського зобов'язання сталось не з його вини. Крім того, в процесі розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність усіх складових, необхідних для застосування правових наслідків порушення господарсько-правового зобов'язання, у тому числі примусового виконання зобов'язання та застосування санкцій.

В процесі розгляду справи судом встановлено право позивача на отримання страхового відшкодування відповідно до укладеного сторонами у справі договору №067.0979681.102 від 22.07.2016 за страховим випадком, що мав місце 02.05.2017.

Проте, суд не може погодитись з обчисленим позивачем розміром цього відшкодування. Як зазначалось раніше, за умовою пункту 2 розділу другого договору №067.0979681.102 від 22.07.2016 страхове покриття розповсюджується на чотири групи ризиків: відповідальність за майно, відповідальність за запізнення доставки, відповідальність за відшкодування витрат та відповідальність перед третіми особами.

Підпункти b, c та d пункту 2 не регулюють правовідносини сторін, що склались в результаті даного страхового випадку, при цьому умовами підпункту «с» передбачено обов'язок страховика відшкодувати митні збори та мита, проте відшкодування інших податкових виплат, у тому числі додаткових зобов'язань з податку на додану вартість, укладеним сторонами у справі договором страхування не передбачено.

Таким чином, позивач фактично має право на отримання страхового відшкодування у розмірі вартості втраченого та пошкодженого майна вантажовідправника за ризиком «відповідальність за майно».

Відповідне право на отримання 1 731 493, 75 грн (вартість втраченого та пошкодженого майна з вирахуванням встановленої договором франшизи) підлягає примусовому захисту.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 216 та частиною другою статті 217 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, яка не може бути задоволена судом з огляду на відсутність узгодженого договором розміру пені.

Посилання позивача до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» є помилковим, оскільки ця правова норма визначає лише граничний розмір нарахувань і не встановлює ставку пені для суб'єктів цивільно-правових відносин.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням часткового задоволення судом вимоги про стягнення страхового відшкодування, вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат підлягають частковому задоволенню відповідно у розмірах 12 665,99 грн та 43 287,33грн.

Враховуючи приписи частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору розподіляються між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Логістик" до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (02160, м. Київ, проспект Соборності, 19, ідентифікаційний код 30968986) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Логістик" (03040, м. Київ, вул. Деміївська, 43, ідентифікаційний код 36958491) 1 741 493 (один мільйон сімсот сорок одна тисяча чотириста дев'яносто три) грн. 75 коп. - відшкодування, 12 665 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят п'ять) грн. 99 коп. - 3 % річних, 43 287 (сорок три тисячі двісті вісімдесят сім) грн. 33 коп. - інфляційні втрати, 26 962 (двадцять шість тисяч дев'ятсот шістдесят дві) грн. 00 коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання судовим рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено:02.07.2018.

Суддя Т.Ю.Кирилюк