ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2018 р. Справа № 5023/5847/11

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Россолов В.В.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на підставі Ордеру про надання правової допомоги ХВ №000125 від 31.03.2017р.,

кредитора Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" - Мошенця Д.В. - на підставі довіреності від 22.05.2018р. №153,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1, м. Харків, (вх.№834Х/2) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс", м. Київ, (вх.№835Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у справі №5023/5847/11 (суддя Швидкін А.О., повний текст ухвали складено 16.04.2018р.)

за заявою Фізичної особи - підприємця Ринського Владислава Леонідовича, м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Постановою господарського суду Харківської області від 20.07.2011р. у справі №5023/5847/11 Фізичну особу - підприємця Ринського Владислава Леонідовича визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.

09.08.2016р. ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Корольовим Вадимом Вячеславовичем подано до господарського суду Харківської області заяву про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№26308), в якій просив суд визнати за Ринським В.Л. право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1,47-2,47-3 в літ.А-5, загальною площею 80,1кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; витребувати від ОСОБА_1 на користь Ринського В.Л. нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1,47-2,47-3 в літ.А-5, загальною площею 80,1кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.11.2016р. у даній справі задоволено заяву ліквідатора ФОП Ринського В.Л. арбітражного керуючого Корольова В.В.; визнано за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; витребувано від ОСОБА_1 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвала місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 388 та 392 Цивільного кодексу України мотивована тим, що договір купівлі-продажу від 15.10.2011р., який було укладено в межах ліквідаційної процедури між попереднім ліквідатором боржника ФОП Ринського В.Л. та гр.ОСОБА_7, на підставі якого спірне нежитлове приміщення вибуло з власності боржника, у судовому порядку визнано недійсним, а тому підстава, на якій спірне майно набуто наступними набувачами у ланцюгу наступних договорів купівлі-продажу, згодом відпала, отже, особа, за якою зареєстровано право власності на момент звернення ліквідатора із заявою про повернення спірного майна в порядку статті 388 Цивільного кодексу України зобов'язана його повернути. Крім того, господарський суд першої інстанції дійшов висновку по те, що оскільки право власності на спірне майно належить Ринському В.Л., однак воно не визнається іншими особами, то вимога про визнання права власності на спірне майно також підлягає задоволенню.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р. скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 10.11.2016р. у справі №5023/5847/11 та прийняти нове рішення, яким заяву ліквідатора ФОП Ринського В.Л. арбітражного керуючого Корольова В.В. задоволено; визнано за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; витребувано від ОСОБА_1 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційним господарським судом було скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 10.11.2016р. у даній справі з підстав порушення норм процесуального права, які полягали в тому, що подальших набувачів спірного майна, а саме - ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 не було залучено місцевим господарським судом до участі у справі, тобто фактично місцевий господарський суд прийняв рішення про права і обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Разом з тим, переглянувши справу в апеляційному порядку, у відповідності до приписів статті 101 та пункту 2 статті 103 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.), суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення заяви ліквідатора боржника арбітражного керуючого Корольова В.В. про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.2017р. скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 10.11.2016р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р. у справі №5023/5847/11; справу № 5023/5847/11 в частині розгляду заяви ліквідатора Корольова В.В. №29/1-5023/5847 від 02.08.2016р. передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суду.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, Вищим господарським судом України було зазначено про те, що даний спір виник між особою, стосовно якої порушено справу про банкрутство - ФОП Ринським В.Л., та не учасником провадження у справі про банкрутство, а саме фізичною особою ОСОБА_1 з приводу відновлення порушеного права на володіння спірними нежитловими приміщеннями шляхом їх вилучення у натурі в порядку статті 388 Цивільного кодексу України (витребування майна з чужого незаконного володіння).

У зв'язку із вказаними обставинами ,суд касаційної інстанції дійшов висновку, щодо того, що виходячи з характеру спірних правовідносин, який виник суто із цивільних правовідносин, не пов'язаних із банкрутством ФОП Ринського В.Л., суди попередніх інстанцій помилково не врахували суб'єктний склад сторін такого спору, де особа, стосовно якого порушено провадження у справі про банкрутство, фактично є позивачем, а фізична особа, яка не є учасником провадження у справі про банкрутство, відповідно, - відповідачем, і дійшли передчасного висновку про підвідомчість справи господарським судам України.

Після повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції, ухвалою господарського суду Харківської області від 29.12.2017р. у даній справі було призначено до розгляду заяву ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№26308 від 09.08.2016р.).

19.03.2018р. ліквідатором банкрута подано до господарського суду Харківської області заяву про залишення без розгляду заяви про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№7282), у зв'язку зі зміною характеристик спірних приміщень.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у даній справі відмовлено ліквідатору у задоволенні заяви (вх.№7282 від 19.03.2018р.) про залишення без розгляду заяви ліквідатора (вх.№26308 від 09.08.2016р.) про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння; закрито провадження з розгляду заяви ліквідатора (вих.№29/1-5023/5847 від 02.08.2016р., вх.№26308 від 09.08.2016р.) про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що виходячи з характеру спірних правовідносин, які виникли суто з цивільних правовідносин, не пов'язаних із банкрутством ФОП Ринського В.Л., що в даному випадку вимогу про витребування майна подано боржником до інших осіб, відповідна вимога не може розглядатися в межах справи про банкрутство, а має розглядатися шляхом подання окремої позовної заяви за установленою підсудністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у справі №5023/5847/11 та передати справу на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевий господарський суд при постановленні оскаржуваної ухвали дійшов до передчасного висновку щодо закриття провадження з розгляду заяви ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України, Закону про банкрутство, та правових позицій Верховного Суду, Верховного суду України та Вищого господарського суду України, заява ліквідатора має розглядатись саме в межах даної справи про банкрутство. Апелянт наголошує на тому, що розгляд заяви про витребування майна на користь Ринського В.Л. в межах справи про банкрутство ФОП Ринського В.Л. є законним, та забезпечує судовий контроль в межах справи про банкрутство за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.05.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" на ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у справі №5023/5847/11; встановлено учасникам провадження у справі про банкрутство строк до 17.05.2018р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 24.05.2018р.

ОСОБА_1 з ухвалою суду першої інстанції також не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у справі №5023/5847/11 та направити справу для продовження розгляду до господарського суду Харківської області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт також посилається на те, що місцевий господарський суд при постановленні оскаржуваної ухвали дійшов до передчасного висновку щодо закриття провадження з розгляду заяви ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки відповідно до положень Закону про банкрутство, та правових позицій Верховного Суду, Верховного суду України та Вищого господарського суду України, концентрація спорів про витребування майна банкрута у добросовісного набувача або з чужого незаконного володіння в межах справи про банкрутство забезпечує реалізацію контролю суду в провадженні якого перебуває справа про банкрутство за діяльністю боржника, та є ефективним засобом юридичного захисту прав як банкрута так і кредиторів та узгоджується з приписами частини 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", пункту 7 частини 1 статті 12, частини 3, частини 10 статті 16 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.) та статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній після 15.12.2017р.).

Отже, враховуючи спрямованість Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси в тому числі майна, яке безпідставно вибуло з права власності банкрута, для забезпечення повного або часткового задоволення вимог кредиторів, а також беручи до уваги те, що до повноважень ліквідатора банкрута відноситься обов'язок вживати заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, апелянт вважає, що заява ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння має розглядатись у межах даної справи про банкрутство, у зв'язку із чим, ухвала господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у справі №5023/5847/11 підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.05.2018р. прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у справі №5023/5847/11 до спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" та призначено у відкритому судовому засіданні на 24.05.2018р.

22.05.2018р. апелянтом - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" подано до апеляційного господарського суду клопотання про розгляд справи без участі його уповноваженого представника (вх.№3849).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.05.2018р. оголошено в судовому засіданні перерву до 13.06.2018р.

13.06.2018р. апелянтом - ОСОБА_1 подано до апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із перебуванням уповноваженого представника на лікуванні на денному стаціонарі в КЗОЗ "Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова " (вх.№4491).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.06.2018р. відкладено розгляд справи на 26.06.2018р.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2018р. у зв'язку з відпусткою судді Шутенко І.А. для розгляду справи №5023/5847/11 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Бородіної Л.І., судді Россолова В.В.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.2018р. представник кредитора ПАТ "ВТБ Банк" заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із неявкою в судове засідання ліквідатора боржника, а також у зв'язку із необхідністю ознайомлення зі змістом апеляційних скарг.

Представник апелянта ОСОБА_1 не заперечив проти відкладення розгляду справи.

Судова колегія, розглянувши заявлене представником кредитора клопотання про відкладення розгляду справи зазначає наступне.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України , яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, в обґрунтування наявності відстав для задоволення вказаного клопотання представник кредитора посилався на те, що ним особисто, як представником копії апеляційних скарг не отримувались.

Разом з тим, з матеріалів доданих до апеляційних скарг вбачається, що апелянтами було направлено копії апеляційних скарг кредитору ПАТ "ВТБ Банк" на адресу: 01004, м.Київ, вул.Шевченка/вул.Пушкінська, буд.8/26, вказана адреса також зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судова колегія також зазначає, що оскільки кредитором у даній справі є юридична особа - Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк", а не безпосередньо представник банку, то неотримання особисто представником копій апеляційних скарг не є підставою для задоволення клопотання відкладення розгляду справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що апеляційним господарським судом було виконано свій процесуальних обов'язок щодо забезпечення учасникам провадження у справі про банкрутство рівних можливостей та прав, виходячи з принципів господарського судочинства таких, як: рівність перед законом і судом, принцип диспозитивності, зокрема, ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 07.05.2018р., від 16.05.2018р., від 24.05.2018р., від 13.06.2018р., було повідомлено кредитора ПАТ "ВТБ Банк" про розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс".

Вказані ухвали отримувались представником кредитора ПАТ "ВТБ Банк", про що свідчать повернуті повідомлення про вручення поштових відправлень (т.12б а.с.27,64,119,158).

Таким чином, кредитор ПАТ "ВТБ Банк" мав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи (апеляційними скаргами), підготовки відзивів на апеляційні скарги та направлення їх на адресу суду, проте наданим йому господарським процесуальним законодавством правом не скористався.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Представник апелянта ОСОБА_1 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у справі №5023/5847/11 скасувати та направити справу на розгляд до господарського суду Харківської області.

Представник кредитора ПАТ "ВТБ Банк" заперечив проти задоволення вимог апеляційних скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс", просив відмовити в їх задоволенні, ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у справі №5023/5847/11 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, учасники провадження у справі про банкрутство про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені завчасно належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.12б а.с.155-156,159-160), колегія суддів вважає за можливе розглянути скарги в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційних скаргах доводи апелянтів, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Постановою господарського суду Харківської області від 20.07.2011р. у справі №5023/5847/11 Фізичну особу - підприємця Ринського Владислава Леонідовича визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Шинкарчука А.В.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник був власником нерухомого майна, а саме:

"нежитлові приміщення першого поверху №47 - 1, 47 - 2, 47 - 3 в літ. "А - 5" заг. пл. 80, 1 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2007р. та рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 25.07.2011р. у справі №2-5794".

15.10.2011р. між колишнім ліквідатором ФОП Ринського В.Л. арбітражним керуючим Шинкарчуком А.В. та гр. ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу вищезазначених нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я.М., відповідно до якого колишнім ліквідатором банкрута - Шинкарчуком А.В., що діяв на підставі постанови господарського суду Харківської області від 20.07.2011р., було продано ОСОБА_7 вищезазначену нерухомість за ціною 95600,00грн. (згідно з протоколом аукціону від 26.07.2011р.). Спірна нерухомість перебувала в іпотеці ПАТ ВТБ "Банк" на підставі договору іпотеки № 1541-17/07-ДЮ1 від 08.11.2007р., укладеного в забезпечення виконання умов кредитного договору №1541-17/07-СК від 08.11.2007р.

В подальшому вказані нежитлові приміщення були відчужені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8, який, в свою чергу, відчужив це майно ОСОБА_1 за договором від 12.09.2012р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.12.2013р. звільнено арбітражного керуючого Шинкарчука А.В від виконання обов'язків ліквідатора ФОП Ринського В.Л, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Капустіна В.В. (т.3 а.с.7-10).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.05.2015р. призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича який є ліквідатором ФОП Ринського В.Л. на даний час.

19.01.2015р. Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" звернулось до місцевого господарського суду з заявою про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, укладеного за результатами аукціону (з урахуванням уточненої заяви від 10.08.2015р.), в якій просило суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 15.10.2011р., укладений між ФОП Ринським В.Л. в особі арбітражного керуючого Шинкарчука А.В. та громадянином ОСОБА_7, щодо реалізації нежитлових приміщень першого поверху в літері "А-5" №47-1, №47-2, №47-3 загальною площею 80, 1кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.5 а.с.20-22, 66).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.09.2015р. залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015р. було задоволено заяву ПАТ "ВТБ Банк"; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 15.10.2011р., укладений між ФОП Ринським В.Л. в особі арбітражного керуючого Шинкарчука А.В. та гр.ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. в реєстрі за №992 на підставі протоколу проведення прилюдних торгів №7 від 26.07.2011р. щодо реалізації нежитлових приміщень першого поверху в літері "А-5" №47-1, №47-2, №47-3 загальною площею 80,1 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.5 а а.с.67-79).

В подальшому, 09.08.2016р. ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Корольовим Вадимом Вячеславовичем було подано до господарського суду Харківської області заяву про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№26308), в якій просив суд визнати за Ринським В.Л. право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1,47-2,47-3 в літ.А-5, загальною площею 80,1кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; витребувати від ОСОБА_1 на користь Ринського В.Л. нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1,47-2,47-3 в літ.А-5, загальною площею 80,1кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.9 а.с.18-29).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.11.2016р. було задоволено заяву ліквідатора ФОП Ринського В.Л. арбітражного керуючого Корольова В.В.; визнано за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; витребувано від ОСОБА_1 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.10 а.с.85-90).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р. скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 10.11.2016р. та прийнято нове рішення, яким заяву ліквідатора ФОП Ринського В.Л. арбітражного керуючого Корольова В.В. задоволено; визнано за Ринським Владиславом Леонідовичем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; витребувано від ОСОБА_1 на користь Ринського Владислава Леонідовича нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-2, 47-3 в літ. А-5, загальною площею 80,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.12 а.с.51-61).

Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.2017р. скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 10.11.2016р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р.; справу № 5023/5847/11 в частині розгляду заяви ліквідатора Корольова В.В. №29/1-5023/5847 від 02.08.2016р. передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суду (т.12 а.с.215-223).

Після повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції, ухвалою господарського суду Харківської області від 29.12.2017р. у даній справі було призначено до розгляду заяву ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№26308 від 09.08.2016р.).

10.04.2018р. господарським судом Харківської області було постановлено оскаржувану ухвалу, якою закрито провадження з розгляду заяви ліквідатора (вих.№29/1-5023/5847 від 02.08.2016р., вх.№26308 від 09.08.2016р.) про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (т.12а а.с.197-200), що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" до апеляційного господарського суду з відповідними апеляційними скаргами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційних скаргах доводи апелянтів, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов до передчасного висновку про закриття провадження з розгляду заяви ліквідатора боржника про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (пункт 24). У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ".

Згідно з частиною 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон про банкрутство), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Статтею 9 Закону про банкрутство встановлено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Таким чином, провадження у справах про банкрутство регулюється Господарським процесуальним кодексом України у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу, або процесуальної дії, з урахуванням встановлених Законом особливостей.

Так, відповідно до пункту 6 статті 20 Господарського процесуального кодексу України. господарські суди розглядають, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Водночас, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний у постановах від 16.04.2018р. у справі №920/847/17, від 13.03.2018р. у справі №922/928/17, від 03.05.2018р. у справі №904/7981/17.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 06.04.2018р. у справі №925/1874/13, забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм права, зазначив про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, дійшов висновку про правомірність розгляду заяви про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційного позову) у межах справи про банкрутство з вимогами до фізичної особи.

Як було зазначено вище, 09.08.2016р. ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Корольовим Вадимом Вячеславовичем подано до господарського суду Харківської області заяву про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх.№26308), в якій просив суд визнати за боржником - Ринським В.Л. право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1,47-2,47-3 в літ.А-5, загальною площею 80,1кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; витребувати від ОСОБА_1 на користь Ринського В.Л. нежитлові приміщення 1-го поверху №47-1,47-2,47-3 в літ.А-5, загальною площею 80,1кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Вказана заява була подана ліквідатором боржника до місцевого господарського суду з урахуванням підсудності, встановленої частини 4 статті 10 Закону про банкрутство та пункту 7 частини 1 статті 12, частини 3, частини 10 статті 16 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.), що також узгоджується з приписами статті 20 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній після 15.12.2017р.): стороною майнового спору є боржник, заява про витребування майна подана за місцезнаходженням майна, заяву подано до господарського суду у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Судова колегія також враховує, що відповідно статті 13 Конвенції "Про захист прав і основоположних свобод людини", кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996р. у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Судова колегія зазначає, що концентрація спорів про витребування майна банкрута у добросовісного набувача або з чужого незаконного володіння в межах справи про банкрутство забезпечить реалізацію контролю суду в провадженні якого перебуває справа про банкрутство за діяльністю боржника, та є ефективним засобом юридичного захисту прав як банкрута так і кредиторів та узгоджується з приписами частини 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", пункту 7 частини 1 статті 12, частини 3, частини 10 статті 16 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.) та статті 20 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній після 15.12.2017р.).

Враховуючи спрямованість Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси в тому числі майна, яке безпідставно вибуло з права власності банкрута, для забезпечення повного або часткового задоволення вимог кредиторів, а також беручи до уваги те, що до повноважень ліквідатора банкрута відноситься обов'язок вживати заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, колегія суддів вважає, що заява ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння має розглядатись у межах даної справи про банкрутство .

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що місцевим господарським судом при постановленні оскаржуваної ухвали передчасно, без врахування правової позиції викладеної у постановах Верховного Суду, яка відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права, було закрито провадження з розгляду заяви ліквідатора про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд першої інстанції без належного дослідження всіх обставин справи, повної та всебічної перевірки зібраних по справі доказів дійшов необґрунтованого та передчасного висновку щодо наявності підстав для затвердження мирової угоди у даній справі, у зв'язку із чим, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" підлягають задоволенню, а ухвала господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у справі №5023/5847/11 підлягає скасуванню.

Керуючись, ст.ст. 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2018р. у справі №5023/5847/11 скасувати та направити справу на розгляд до господарського суду Харківської області.

Повний текст постанови складено 27 червня 2018р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя Плахов О.В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Россолов В.В.