ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.07.2018

Справа № 910/5763/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Комунального підприємства "Кривбасводоканал", м. Кривий Ріг

до Публічного акціонерного товариства "Укрпошта", м. Київ

про стягнення 53 071,49 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Кривбасводоканал" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" (відповідач) суми витрат води за порушення строку тривалості повірки засобів обліку за Договором №369 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 16.04.2007р. в розмірі 53 071,49 грн., з урахуванням штрафних та фінансових санкцій, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов’язків за договором.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати: відповідачу – відзив на позовну заяву, позивачеві – відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, 17.05.2018р. ухвала суду про відкриття провадження у справі від 15.05.2018р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22.

21.05.2018р. до суду повернулось поштове повідомлення про вручення 18.05.2018р. поштового відправлення відповідачеві (ухвали суду від 15.05.2018р.).

19.06.2018р. (надіслано до суду засобами поштового зв’язку 14.06.2018р.) до суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній вказує на те, що ним отримано ухвалу суду від 15.05.2018р. – 06.06.2018р.

З метою перевірки викладених у відзиві на позовну заяву отримання ухвали суду від 15.05.2018р. за даними офіційного вебсайту Публічного акціонерного товариства “Укрпошта” (http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku), судом встановлено, що поштове відправлення разом з ухвалою суду від 15.05.2018р. з пошуковим ідентифікатором 639 вручене відповідачеві 18.05.2018р.

Відтак, в силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (18.05.2018р.) є днем вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі та саме з цієї дати починає свій відлік запропонований судом строк для подачі відповідачем відзиву на позовну заяву.

Посилання відповідача на отримання ухвали суду від 15.05.2018р. його структурним підрозділом 06.06.2018р., у зв’язку з чим відзив направлено до суду 14.06.2018р. суд не приймає, оскільки позивач отримавши відповідний процесуальний документ 18.05.2018р. не був позбавлений свого права та можливості подати відзив на позовну заяву у запропонований судом строк.

За таких обставин, з огляду на пропуск відповідачем встановленого судом строку на подання відзиву на позовну заяву, за відсутності у матеріалах справи мотивованого клопотання про поновлення такого строку, відзив відповідача на позовну заяву залишається судом без розгляду та як наслідок подана позивачем відповідь на нього судом також не розглядається.

Крім того, при дослідженні матеріалів відзиву на позовну заяву судом також встановлено відсутність доданих до нього доказів направлення позивачеві, що є порушенням приписів ст. 165 ГПК України та така заява по суті відповідача в будь-якому разі не може бути прийнята судом до розгляду.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, –

ВСТАНОВИВ:

16.04.2007р. між позивачем (Кривбасводоканал) та відповідачем (споживач) укладено Договір № 369 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення (надалі – Договір), за умовами якого позивач взяв на себе зобов’язання забезпечити споживача питною водою відповідної якості та прийняти від нього стічні води, а споживач зобов’язувався прийняти та оплатити питну воду за встановленими тарифами, а також стічні води у погоджених сторонами обсягах.

В п. п. 9.1., 9.2. Договору сторони домовились, що Договір набирає чинності з 16.04.2007р. і діє в частині надання послуг з водопостачання і водовідведення до 19.12.2007р., а в частині здійснення розрахунків за надані послуги – до повного погашення заборгованості. Якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодна зі сторін не заявить про намір його розірвати або внести до нього зміни, він продляє свою дію на наступний рік.

За відсутності в матеріалах справи доказів (заяв про намір) розірвати або внести до договору відповідні зміни, суд виходить з того, що станом на момент виникнення спірних правовідносин та станом на час розгляду справи в суді договір є діючим.

В п. 4.2. Договору відповідач взяв на себе зобов’язання не перешкоджати здійсненню контролю КП «Кривбасводоканал» за технічним станом водопровідних мереж та обладнання; стежити за схоронністю приладів обліку, пломб і з'єднань водо лічильника, запірної арматури, манометра, термометрів і іншого устаткування водомірного вузла, вчасно робити ремонт і здійснювати державну повірку приладів обліку, письмово погоджувати з «Кривбасводоканал» виклик представника для зняття пломб і наступного опломбування приладів.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" питне водопостачання - діяльність, пов'язана з виробництвом, транспортуванням та/або постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та/або систем питного водопостачання; водовідведення - діяльність із збирання, транспортування та очищення стічних вод за допомогою систем централізованого водовідведення або інших споруд відведення та/або очищення стічних вод.

Статтею 3 названого закону передбачено, що законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Згідно ст. 22 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" на споживачів питної води, послуг з питного водопостачання та водовідведення покладено обов’язки, зокрема, раціонально використовувати питну воду, не допускати її витоків із внутрішньобудинкових мереж та обладнання; не перешкоджати здійсненню контролю за технічним станом інженерного обладнання в приміщеннях; забезпечувати безперешкодний доступ відповідальних представників підприємств питного водопостачання до власних водопровідних мереж та обладнання для контролю за рівнем споживання питної води, а також для виконання відключення і обмеження споживання відповідно до встановленого порядку.

Спірні правовідносини також регулюються Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, що затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2008 р. за № 936/15627 (надалі – Правила № 190), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Так, згідно п. п. 3.1., 3.3., 3.4. Правил № 190 розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. У разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

За змістом п. 5.10. Правил № 190 засоби обліку в місцях їх приєднання до трубопроводів повинні бути опломбовані представником виробника і захищені від несанкціонованого втручання в їх роботу, яке може порушити достовірний облік кількості отриманої води. Засувки на обвідних лініях повинні бути опломбовані виробником. Неопломбовані засоби обліку до експлуатації не допускаються.

Відповідно до п. 5.14. Правил № 190 усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці. Задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації. Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією. У випадку тривалості повірки понад місяць об'єм води визначається відповідно до п. 3.3 цих Правил до дня установки повіреного засобу обліку.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, 25 квітня 2017 року уповноваженим представниками КП «Кривбасводоканал» на об'єкті водокористування за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лермонтова, буд. 18, знята пломба № КП КРВК 10306012 з водолічильника № 0054178 для проходження обов'язкової державної повірки (Акт зняття охоронної пломби на вузол і обліку № 481). 08.06.2017р. здійснено встановлення охоронної пломби № 1047, порушення строку тривалості повірки, за твердженнями позивача, склало 14 діб, у зв’язку чим відповідачу здійснено розрахунок витрат води на суму 4 931,85 грн. (розрахунок витрат у матеріалах справи).

25 квітня 2017 року уповноваженим представниками КП «Кривбасводоканал» на об'єкті водокористування за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Старовокзальна (Урицького), буд. 51, знята пломба №КП КРВК 10307129 з водолічильника №0054348 для проходження обов'язкової державної повірки (Акт зняття охоронної пломби на вузол і обліку № 482) 06.06.2017 року здійснено встановлення охоронної пломби, про що складено Акт на встановлення охоронної пломби №1032. Порушення строку тривалості повірки, за твердженнями позивача, склало 12 діб у зв'язку з чим відповідачу здійснено розрахунок витрат води на суму 4 227,30 грн. (розрахунок витрат у матеріалах справи).

26 квітня 2017 року уповноваженим представниками КП «Кривбасводоканал» на об'єкті водокористування за адресою: м. Кривий Ріг, вул. П.Калнишевського (Харитонова), буд. 24, знята пломба №КП КРВК 09088860 з водолічильника №0046203 для проходження обов'язкової державної повірки (Акт зняття охоронної пломби на вузол і обліку №497). 06.06.2017 року здійснено встановлення охоронної пломби, про що складено Акт на встановлення охоронної пломби №1031, порушення строку тривалості повірки, за твердженнями позивача, склало 11 діб, у зв’язку чим відповідачу здійснено розрахунок витрат води на суму 3 880,80 грн. (розрахунок витрат у матеріалах справи).

25 квітня 2017 року уповноваженим представниками КП «Кривбасводоканал» на об'єкті водокористування за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Алмазна (Погребняка), буд. 18 знята пломба №КП КРВК 10306014 з водолічильника №0046192 для проходження обов'язкової державної повірки (Акт зняття охоронної пломби на вузол і обліку № 496) 22.06.2017 року здійснено встановлення охоронної пломби, про що складене Акт встановлення охоронної пломби №1142, порушення строку тривалості повірки, за твердженнями позивача, склало 28 діб, у зв’язку чим відповідачу здійснено розрахунок витрат води на суму 9 316,08 грн. (розрахунок витрат у матеріалах справи).

26 квітня 2017 року уповноваженим представниками КП «Кривбасводоканал» на об'єкті водокористування за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Купріна, буд. 116, знята пломба №КП КРВК 09088822 з водолічильника № 0054626 для проходження обов'язкової державної повірки (Акт зняття охоронної пломби на вузол і обліку №495). 22.06.2017 року здійснено встановлення охоронної пломби, про що складено Акт на встановлення охоронної пломби №1143, порушення строку тривалості повірки, за твердженнями позивача, склало 27 діб, у зв’язку чим відповідачу здійснено розрахунок витрат води на суму 9 517,20 грн. (розрахунок витрат у матеріалах справи).

25 квітня 2017 року уповноваженим представниками КП «Кривбасводоканал» на об'єкті водокористування за адресою: м. Кривий Ріг, вул. В. Великого (Мелешкіна), буд. 24 знята пломба №КП КРВК 08934679 з водолічильника №0057607 для проходження обов'язкової державної повірки (Акт зняття охоронної пломби на вузол і обліку № 501). 21.06.2017 року здійснено встановлення охоронної пломби, про що складено Акт на встановлення охоронної пломби №1151, порушення строку тривалості повірки, за твердженнями позивача, склало 27 діб, у зв’язку чим відповідачу здійснено розрахунок витрат води на суму 9 517,20 грн. (розрахунок витрат у матеріалах справи).

Як зазначає позивач, у зв'язку з допущеними порушеннями, відповідно до п. п. 3.3., 3.4., 3.14. та 5.14. Правил №190, позивачем пред’явлено відповідачеві рахунок №25738/04/934к від 30.06.207 року на суму 46 034,36 грн., який отримано представником відповідача 05.07.2017 року.

Як передбачено в п. 3.1. Договору розрахунки за надані послуги водопостачання та водовідведення здійснюються споживачем у грошовій формі протягом трьох банківських днів після пред’явлення платіжного доручення, рахунку або квитанції.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що ним виконано взяті на себе договірні зобов’язання у повному обсязі та належним чином, тоді як відповідач порушує умови договори та вимоги названих вище нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, у зв’язку з чим позивач в судовому порядку просить стягнути з відповідача 42 546,87 грн. суми основного боргу, 5 631,32 грн. пені, 3 840,71 грн. інфляційних втрат та 1 052,59 грн. 3 % річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір № 369 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 16.04.2007р. як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов’язків.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вказаний правочин є договором про надання послуг.

Як передбачено ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

В силу положень ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, уповноваженими працівниками позивача було проведено відповідні дії щодо зняття пломб з водолічильників для проходження обов'язкової державної повірки, про що складені відповідні акти, які містяться у матеріалах справи та підписані обома сторонами, про які вказано судом вище та у зв’язку з порушенням строку тривалості повірки, відповідачу здійснено розрахунки витрат води на відповідні суми.

Як погоджено сторонами в укладеному між ними Договорі (п. 3.1. Договору) розрахунки за надані послуги водопостачання та водовідведення здійснюються споживачем у грошовій формі протягом трьох банківських днів після пред’явлення платіжного доручення, рахунку або квитанції.

Так, позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що у зв'язку з допущеними порушеннями, відповідно до п. п. 3.3., 3.4., 3.14. та 5.14. Правил №190, позивачем пред’явлено відповідачеві рахунок №25738/04/934к від 30.06.207 року на суму 46 034,36 грн., який отримано представником боржника 05.07.2017 року, з яких відповідачем оплачено 3 487,49 грн., що підтверджується Бухгалтерською довідкою від 07.05.2018р. та не заперечується відповідачем.

Будь-яких заперечень щодо неправильно виставленого позивачем рахунку у визначеному договором порядку, претензій відповідача, тощо, матеріали справи не містять.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням викладеного, беручи до уваги п. 3.1. Договору обов’язок відповідача щодо оплати вартості наданих позивачем послуг мав бути виконаний у строк протягом трьох банківських днів після пред’явлення (05.07.2017р.) рахунку №25738/04/934к від 30.06.2017 року, а саме до 10.07.2017р. включно (8-9 липня 2017р. вихідні дні).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим, в розумінні Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 № 996-XIV (далі – Закон) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вимоги до первинного документу наведені у статті 9 названого Закону, яка визначає, що первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказані вище розрахунки витрат води за порушення строку тривалості повірки відповідають вищевказаним вимогам Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, в силу чого підлягають кваліфікації як первинні документи, що фіксують вчинення господарської операції.

При цьому, суд виходить з того, що рахунок №25738/04/934к від 30.06.207 року на суму 46 034,36 грн. є документом, який передбачає лише виставлення позивачем визначених сум до оплати відповідачеві за отримані послуги та не фіксує факт надання послуг за договором, оскільки не є первинним документом в розумінні Законі України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України”.

Підсумувавши обраховані позивачем суми у наявних у матеріалах справи розрахунках витрат води від 08.06.2017р. (4 931,85 грн.), від 08.06.2017р. (4 227,30 грн.), від 22.06.2017р. (3 880,80 грн.), від 22.06.2017р. (9 316,08 грн.), від 22.06.2017р. (9 517,20 грн.), від 21.06.2017р. (9 517,20 грн.), судом встановлено, що загальна сума витрат складає 41 390,43 грн.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Саме на позивача покладається обов’язок довести обставини на які він посилається у своєму позові, зокрема, щодо вартості наданих ним послуг, натомість доказів споживання відповідачем наданих позивачем послуг за договором понад названу суму (41 390,43 грн.) матеріали справи не містять.

При цьому, позивач вказує на те, що відповідачем оплачено 3 487,49 грн., що підтверджується Бухгалтерською довідкою від 07.05.2018р. та не заперечується останнім.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

У зв’язку з неналежним виконанням своїх зобов’язань за договором щодо оплати вартості наданих позивачем послуг, відсутністю доказів повного погашення спірної заборгованості відповідачем, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу, виходячи з заявлених вимог та наявних у справі доказів підлягають частковому задоволенню на суму 37 902,94 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов’язку з оплати вартості наданих позивачем послуг не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов’язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов’язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов’язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.2. Договору за несвоєчасну оплату послуг водопостачання та водовідведення у термін, зазначений у п. 3.1. Договору, споживач сплачує на користь Кривбасводоканалу пеню у розмірі 0,5% від суми платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок пені та встановлено, що він частково не відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умовам Договору, оскільки позивачем в період розрахунку включено 10.07.2017р., яка охоплюється 3-денним періодом для сплати відповідачем вартості послуг з урахуванням того, що рахунок отримано відповідачем 05.07.2017р., а 8-9 липня 2017р. були вихідними днями, а також здійснено такі нарахування за період, більший ніж це передбачено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та в контексті встановлених судом обставин на більшу суму заборгованості.

Таким чином, за розрахунком суду, виходячи з суми заборгованості в розмірі 37 902,94 грн. за період з 11.07.2017р. по 10.01.2018р. обґрунтованою та такою, що підлягає до стягнення з відповідача є сума пені в розмірі 4 990,73 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За розрахунком суду, виходячи з суми заборгованості в розмірі 37 902,94 грн., сума інфляційних втрат за заявлений позивачем період складає 3 421,57 грн., щодо розрахунку 3 % річних, суд відзначає, що за заявлений позивачем період (24.07.2017р. – 07.05.2018р.) обґрунтованою та такою, що підлягає до стягнення є сума 3 % річних в розмірі 897,21 грн., відповідно вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на названі суми.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу та нарахованих штрафних та фінансових санкцій, водночас позивачем не доведено суду наявності обставин щодо стягнення з відповідача суми боргу та покладення на відповідача відповідальності у вигляді штрафних та фінансових санкцій, понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/5763/18 підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 37 902,94 грн. суми основного боргу, 4 990,73 грн. пені, 3 421,57 грн. інфляційних втрат та 897,21 грн. 3 % річних.

Судовий збір у розмірі 1 567,48 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" (ідентифікаційний код 21560045, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22) на користь Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (ідентифікаційний код 03341316, адреса: 50027, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, буд. 6А) 37 902,94 грн. (тридцять сім тисяч дев’ятсот дві гривні 94 коп.) суми основного боргу, 4 990,73 грн. (чотири тисячі дев’ятсот дев’яносто гривень 73 коп.) пені, 3 421,57 грн. (три тисячі чотириста двадцять одну гривню 57 коп.) інфляційних втрат, 897,21 грн. (вісімсот дев’яносто сім гривень 21 коп.) 3 % річних та 1 567,48 грн. (одну тисячу п’ятсот шістдесят сім гривень 48 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06.07.2018р.

Суддя                                                    С.М. Морозов