ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.06.2018 Справа № 905/680/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.

при секретарі судового засідання Хадієва М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області (адреса: 87541, Донецька область, м. Маріуполь, бульвар Меотиди, буд 1) в інтересах держави в особі Департаменту міського майна Маріупольської міської ради (Ідентифікаційний код 23599040, адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів, буд. 25),

до відповідача: Приватного підприємства «Альтаир Плюс» (ідентифікаційний код 30364488, адреса: 87545, Донецька область, м. Маріуполь. вул. Пашковського, буд. 64 А),

про: стягнення 12 353,14 грн., дострокове розірвання договору та зобовязання повернути приміщення, -

за участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1 службове посвідчення;

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився, -

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області звернувся до господарського суду Донецької області в інтересах держави в особі Департаменту міського майна Маріупольської міської ради з позовом до Приватного підприємства «Альтаир Плюс», в якому просить:

1) стягнути з відповідача на користь Департаменту міського майна Маріупольської міської ради 12 353,14 грн., з яких: 10 834,13 грн. основна заборгованість, 1519,01 грн. пеня;

2) розірвати договір № 1286 О від 03.02.2012 про довгострокову оренду нежитлового приміщення площею 84,10 кв.м. за адресою: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Пашковського, 64а, яке складається з прибудови Літ.А1-2 до багатоквартирного будинку Літ.А-9, загальною площею 84,10 кв.м., а саме: з Літ.А1-2, приміщення № 1, кімнати 92-96, 65а, прибудова, для використання під їдальню;

3) зобовязати Приватне підприємство «Альтаир Плюс» повернути Департаменту міського майна Маріупольської міської ради за актом прийому-передачі нежитлове приміщення вартістю 92295 грн., яке складається з: прибудови Літ.А1-2 до багатоквартирного будинку Літ.А-9, загальною площею 84,10 кв.м., розташоване за адресою: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Пашковського, буд.64а, на земельній ділянці, яка знаходиться у розпорядженні міської ради, а саме: з Літ.А1-2, приміщення № 1, кімнати 92-96, 65а, прибудова для використання під їдальню.

Правовими підставами позову визначено ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 9, 18, 19, 26, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст. 11,391,509,525,526,527,530,762,785,795 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 202, 285, 232, 291 Цивільного кодексу України.

На підтвердження позовних вимог надано суду: договір нежитлового приміщення № 1286-О від 03.02.2012, витяг з Державного реєстру правочинів ТЛ № 363494 від 03.02.2012, акт прийому передачі нежитлового приміщення № 6904 від 21.02.2012, розрахунок заборгованості з орендної плати та пені, претензія №36-60385 36.1 від 19.10.2017, висновок про вартість майна від 01.12.2016, повідомлення до Департаменту міського майна Маріупольської міської ради про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, документ, що підтверджує повноваження особи, що підписала позовну заяву, копії яких долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 12.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/680/18; визначено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.05.2018; визначено відповідачу строк для подання суду відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), що підтверджують доводи відповідача, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 08.05.2018. Копію відзиву на позовну заяву і всі додані до нього докази направити позивачу, докази направлення надати суду у вказаний строк; явку представників сторін у судове засідання визнано не обовязковою.

15.05.2018 від відповідача надійшов у тому числі й відзив б/н від 08.05.2018 на позовну заяву, за змістом якого відповідач з посиланням на ст.6, 7, 13, 131-1, ч.1, ч.3 ст.143 Конституції України, п.3 ч.1 ст.7 Бюджетного кодексу України, абз.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» вважає, що представництво прокурором в суді інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування можливе виключно у випадках, коли предмет спору походить від делегованих органу місцевого самоврядування повноважень органів виконавчої влади. Оскільки управління майном, що перебуває у комунальній власності належить до власних повноважень органів місцевого самоврядування, то захист інтересів органу місцевого самоврядування або відповідної територіальної громади у спорах, повязаних з управлінням комунальним майном, не відноситься до інтересів держави. Відтак, на переконання відповідача, прокурор не має повноважень звертатись до суду з позовними заявами у спорах, що виникають з договорів оренди комунального майна, що є підставою для залишення позовної заяви без руху з наступним поверненням заявнику згідно п.4 ч.5 ст.174, ч.11 ст.176, ч.5 ст.162 ГПК України.

Щодо позовної вимоги про сплату заборгованості зазначає, що не заперечує проти наявності у нього перед позивачем заборгованості з орендної плати за договором №1286 О від 03.02.2012 в сумі 10 834,13 грн.

Разом з цим, проти задоволення позовної вимоги про розірвання договору №1286 О від 03.02.2012 на довгострокову оренду нежитлового приміщення та про зобовязання повернути орендоване нежитлове приміщення позивачу заперечує. Звертає увагу суду на те, що строк дії договору, що є предметом розгляду у цій справі, спливає 30.09.2018. Обовязок відповідача повернути орендоване майно позивачеві у випадку розірвання договору прямо встановлений як законом так і самим договором та відсутні жодні підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання цього обовязку, тому нема необхідності у додатковому (до закону та договору) зобовязанні відповідача повернути майно. Відповідач вважає, що позовні вимоги про розірвання договору та зобовязання повернути майно дублюють одне інше, відтак у висуненні прокурором позовної вимоги про зобовязання відповідача повернути орендоване майно вбачається невірно обраний спосіб судового захисту.

Просить у разі задоволення позовної заяви в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та розірвання договору №1286 О від 03.02.2012 відстрочити виконання рішення до 30.09.2018. На переконання відповідача, таке відстрочення надасть відповідачу можливість сформувати обґрунтовану пропозицію щодо погашення заборгованості, узгодити з позивачем умови мирного вирішення спору, а також забезпечить збереження орендованого майна, не завдавши при цьому жодної шкоди інтересам позивача та територіальної громади м.Маріуполя.

Ухвалою суду від 16.05.2018 підготовче засідання відкладено на 11.06.2018; визначено прокурору та Департаменту міського майна Маріупольської міської ради строк для надання суду відповіді на відзив до 06.06.2018. Копію відповіді на відзиви на позовну заяву і всі додані до неї докази направити відповідачу, докази направлення надати суду у встановлений строк; явка представників сторін у судове засідання визнана не обовязковою.

21.05.2018 від Департаменту міського майна Маріупольської міської ради через канцелярію суду отримано Відповідь №2335/2018 від 12.05.2018 на відзив на позовну заяву, відповідно до якої останній підтримує позовні вимоги прокурора та просить задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на приписи ст.10, 18, 19, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.615, 651, 785 Цивільного кодексу України, п.8.3, п.4.2. і), п.8.6 в) договору оренди.

З посиланням на п.2 ст.121 Конституції України, ст.2 ГПК України, п.31 ст.26, ст.29, п.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.1.1, п.2.1 Положення про Департамент міського майна Маріупольської міської ради вважає посилання відповідача на те, що у прокурора відсутні підстави для звернення до суду з відповідною заявою помилковим.

До означеної відповіді на відзив додано копію довіреності на представника позивача та докази направлення такої відповіді на відзив іншим учасникам процесу.

07.06.2018 до канцелярії суду Маріупольською місцевою прокуратурою № 2 Прокуратури Донецької області подано Відповідь №01 61 2487вих. 18 від 05.06.2018 на відзив, згідно якої останній позовну заяву підтримує в повному обсязі, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зазначає, що підстави для залишення позовної заяви без руху, у звязку з тим, що позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності відсутні.

Зауважує на тому, що договором не передбачено відстрочення виконання своїх зобовязань, у випадку виникнення непередбачених обставин у сторін. Так, факти, якими відповідач обґрунтовує неможливість своєчасної сплати орендної плати, не можуть бути взятими до уваги, оскільки ніяких змін та доповнень до договору з моменту його укладання не вносилось, у звязку з чим, викладені обставини не можуть бути визнані поважними для несплати орендної плати відповідачем.

Підкреслює, що факт невиконання відповідачем своїх обовязків за договором підтверджується наступними матеріалами: претензією №36 60385 36.1 від 19.10.2017 та розрахунком заборгованості №270/1 від 15.03.2018.

Зважаючи на те, що період заборгованості зі сплати орендної плати за користування нежитловим приміщенням ПП «Альтаир Плюс» складає більше 1 року 6 місяців, виникають сумніви щодо можливості подальшого існування договірних відносин з відповідачем, та запобігання утворенню нової заборгованості.

На переконання прокуратури, вимога повернути нежитлове приміщення виникає із договірних відносин та вимог Закону, та виступає гарантією швидкого повернення майна орендодавцю.

Ухвалою суду від 11.06.2018 закрито підготовче провадження у справі №905/680/18; призначено розгляд справи по суті на 27.06.2018; явка представників сторін у судове засідання визнано необовязковою.

Прокурор у судовому засіданні 27.06.2018, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Департамент міського майна Маріупольської міської ради та Приватне підприємство «Альтаир - плюс» своїх представників в судове засідання не направили, правом приймати участь при розгляді справи не скористались, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи, що явка представників сторін обовязковою визнана не була, наявних матеріалів достатньо для вирішення спору, тому справа розглядається за наявними матеріалами без участі представників позивача та відповідача.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази та пояснення, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.02.2012 між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради (далі орендодавець, позивач) та Приватним підприємством «Альтаир Плюс» (далі орендар, відповідач) було укладено договір на довгострокову оренду нежитлового приміщення №1286-О.

Предметом цього договору є строкове платне користування нежитловим приміщенням з прибудови Літ. А1 2 до багатоквартирного будинку Літ. А 9, загальною площею 84,10 кв.м., розташованим за адресою: місто Маріуполь, вулиця Пашковського, будинок № 64а (шістдесят чотири «а») на земельній ділянці, яка знаходиться у розпорядженні міської ради, а саме: з Літ. А1 -2, приміщення №1 (один), кімната 92- 96, 65а, прибудова, для використання під їдальню. Нежитлове приміщення належить територіальній громаді м. Маріуполя згідно свідоцтва на право власності САС №192199, виданого Маріупольською міською радою 28.10.2011 та зареєстрованого у реєстрі прав власності на нерухоме майно згідно витягу про реєстрацію від 28.10.2011 року, виданого Маріупольським БТІ за реєстраційним № 24772980 та витягу із реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Маріупольським БТІ від 07.11.2011 № 31933315 під реєстраційним № 24772980 (номер запису: 3052 у книзі:5)(п.1.1. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору, орендар зобовязаний прийняти за актом прийому передачі не житлове приміщення у 10- денний термін після укладання договору оренди та щомісячно і в повному обсязі вносити одержувачу орендну плату не пізніше останнього дня поточного місяця.

Пунктами 5.2., 5.3. договору передбачено, що за вказане у п. 1.1. договору приміщення орендар оплачує орендну плату за базовий місяць у розмірі 363,31 грн. з розрахунку 4,32 грн. за 1 кв.м. та перераховує її на розрахунковий рахунок одержувача не пізніше останнього дня поточного місяця, з урахуванням індексу інфляції. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оплата проводиться щомісячно не пізніше останнього дня поточного місяця. Орендар зобовязаний отримати рахунок на оплату у бухгалтерії управління міського майна Маріупольської міської ради.

Відповідно до 7.3. договору, у разі порушення терміну внесення орендної плати, починаючи з першого числа місяця, наступного за звітним, з орендаря стягується пеня у розмірі двох облікових ставок Національного банку України від місячної орендної плати за кожний день прострочення. Нарахування штрафних санкцій за прострочку внесення орендної плати припиняється з того дня, коли зобовязання виконані у повному обсязі.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації і діє до 27 січня 2022 року (п.8.1. договору).

Договір на довгострокову оренду нежитлового приміщення №1286-О від 03.02.2012 посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_2 та зареєстровано у реєстрі за № 311. Також цей договір зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.02.2012.

Матеріали справи свідчать, що позивач передав, а відповідач прийняв без зауважень за актом приймання-передачі № 6904 від 21.02.2012 нежитлове приміщення загальною площею 84,10 кв.м., розташоване Літ. А 2, приміщення № 1, кім. 92, 93, 94, 95, 96, 65у будинку 64 «а» по вул. Пашковського, приміщення має інженерне забезпечення: холодне водопостачання, гаряче водопостачання, газопостачання, електропостачання, теплопостачання, засоби звязку. Технічний стан приміщення задовільний.

Доказів внесення змін до цього договору матеріали справи не містять.

Доказів розірвання чи визнання цього договору недійсним у судовому порядку сторонами до матеріалів справи не подано.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин сторони перебували в договірних відносинах.

Також, в матеріалах справи відсутні і сторонами не надано документального підтвердження виконання відповідачем своїх грошових зобовязань у порядку та строки, обумовлені цим договором оренди.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно позивача станом на 01.02.2015 та від 27.06.2018 вбачається, що 02.02.2015 були внесені зміни щодо повного найменування та перейменовано Управління міського майна Маріупольської міської ради в Департамент міського майна Маріупольської міської ради.

Позивач 19.10.2017 звертався до відповідача з претензією № 36 60385 36.1. про сплату заборгованості з орендної плати в сумі 353262,92 грн. за договорами оренди № 1247-О від 17.12.2998 та № 1286-О від 03.02.2012.

Як зазначає відповідач у наданому ним відзиві на позовну заяву, останній не заперечує проти наявності у нього заборгованості перед позивачем за договором №1286-О від 03.02.2012 в сумі 10 834,13 грн.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1 ст.760 Цивільного кодексу України).

Приписами ч.ч. 1, 3 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

В силу норм ч.1 ст.795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч.2 ст. 759 ЦК України).

В силу норм ч.ч.1, 3 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч.ч.1, 4 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до вимог, передбачених статтями 2, 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», правовою підставою користування майном є договір оренди.

Статтею 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що істотною умовою договору є - орендна плата.

Відповідно до приписів ст.12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Приписами частини 3 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено обовязки орендаря, де зазначено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата вноситься орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, що кореспондується зі ст. 193 Господарського кодексу України, передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки відповідач не оспорює наявність боргу з орендної плати; таке визнання позову є правом відповідача, яке він використовує на власний розсуд; станом на час розгляду справи відповідачем не подано суду доказів повного чи часткового погашення цього боргу, тому суд вважає вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за договором №1286-О від 03.02.2012 за період з червня 2016 по січень 2018 в сумі 10 834,13 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування пені за період з 01.08.2016 по 15.03.2018 у розмірі 1 519,01 грн., суд зазначає наступне.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу. Крім того, ст. 611 Цивільного кодексу України одним з наслідків порушення зобов'язання, встановлених договором або законом, визначає сплату неустойки, що узгоджується із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов'язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а штрафом є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а штрафом є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання.

Суд, перевіривши арифметичні розрахунки позовних вимог та їх відповідність умовам договору і приписам ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги щодо стягнення пені за період з 01.09.2016 по 01.03.2018 у розмірі 1 519,01 грн.

Щодо позовних вимог про розірвання договору на довгострокову оренду нежитлового приміщення №1286-О від 03.02.2012 та зобовязання відповідача повернути Департаменту міського майна Маріупольської міської ради за актом прийому-передачі нежитлове приміщення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Загальні вимоги до виконання господарського зобовязання сформульовані в ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За умови про сплату орендної плати ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» віднесені до істотних умов договору оренди у розумінні ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України. Дотримання зазначених умов є обовязковим для відповідача згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, а їх порушення зумовлює правомірність ініціювання питання про розірвання договору згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до п. 2 ст. 202 ГК України господарське зобовязання припиняється, зокрема, у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002р. №15-пр/2002 недотримання позивачем ст.188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.09.2011р. у справі №3-74гс11.

Відповідно до п. 8.3. договору, дострокове розірвання договору може бути за згодою сторін. Орендодавець має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору та вимагати від орендаря повернення орендованого нежитлового приміщення, вказаного у п. 1.1 цього договору, якщо орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд, не використовує приміщення протягом одного року за цільовим призначенням або іншим чином порушує суттєві умови договору. У випадку відмови орендодавця від договору, договір є розірваним з моменту отримання орендарем звістки орендодавця про відмову від договору. Також договір може бути розірваний за ініціативою однієї із сторін за рішенням суду, у випадку невиконання другою стороною обовязків або інших підстав, які передбачені чиним законодавством.

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо розірвання договору оренди, оскільки факт невиконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором не оспорюється відповідачем та зважаючи на ту обставину, що період заборгованості зі сплати орендної плати за користування нежитловими приміщеннями складає більше 1 року 6 місяців, що є істотним порушенням умов такого договору, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині розірвання договору №1286-О від 03.02.2012.

Відповідно до п.п. «і» п. 4.2. договору орендар зобовязаний у випадку припинення дії цього договору негайно повернути обєкт оренди орендодавцю, підписавши у 7денний термін акт прийому передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що позовні вимоги про розірвання договору та зобовязання повернути майно дублюють одне інше і що прокурором невірно обраний спосіб захисту, оскільки вимога щодо повернення нежитлового приміщення виникає із договірних відносин та вимог закону, та виступає гарантією швидкого повернення майна орендодавцю.

Отже, позивач обґрунтовано заявив позовну вимогу про зобовязання відповідача повернути Департаменту міського майна Маріупольської міської ради за актом прийому-передачі нежитлове приміщення.

У відзиві на позовну вимогу відповідач просив відстрочити виконання рішення до 30.09.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно зі з ч.ч. 3,4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012 року, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Проте, відповідачем не наведено обставин, з якими чинне законодавство повязує можливість надання відстрочки виконання рішення, не надано суду доказів, які-б підтверджували його матеріальне становище, а також документального підтвердження вжиття заходів для уникнення порушення взятих на себе зобовязань за договором оренди, а також доказів того, що після запропонованої ним дати відстрочки відповідач буде здатний добровільно виконати рішення суду, тощо.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у встановлений строк, у звязку з чим у задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області до 30.09.2018 слід відмовити.

При цьому, суд зазначає, що відповідач не позбавлений права та можливості звернутись до суду з відповідним клопотанням повторно.

Доводи відповідача про відсутність у прокурора підстав для звернення з позовом у цій справі суд також відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 ст. 121 Конституції України визначено, що на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадян або держави в суді і шляхом предявлення цього позову реалізуються зазначені повноваження.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру, передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень.

Згідно із положеннями ст. 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно із ст. 327 ЦК України та ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також обєкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Несплата до місцевого бюджету орендної плати за користування комунальним майном позбавляє конкретну територіальну громаду правомочностей власника одержувати надходження до відповідного бюджету в тому обсязі, який дозволяє забезпечити функціонування і життєдіяльність відповідної територіальної громади та держави в цілому.

Порушення умов договору оренди в частині повних та своєчасних розрахунків за користування обєктами комунальної власності підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави, яку згідно із ст. 7 Конституції України, гарантує місцеве самоврядування.

За наведених обставин, суд вважає, що прокурором було обґрунтовано підстави подання позову, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не суперечить вимогам чинного законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з віднесенням судових витрат за розгляд цієї справи на відповідача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області в інтересах держави в особі Департаменту міського майна Маріупольської міської ради до Приватного підприємства «Альтаир Плюс» про стягнення з відповідача на користь Департаменту міського майна Маріупольської міської ради 12 353,14 грн. (дванадцять тисяч триста пятдесят три гривні 14 коп.), з яких: 10 834,13 грн. (десять тисяч вісімсот тридцять чотири гривні 13 коп.) основна заборгованість, 1519,01 грн. (одна тисяча пятсот девятнадцять тисяч 01 коп.) пеня, розірвання договору № 1286 О від 03.02.2012 про довгострокову оренду нежитлового приміщення площею 84,10 кв.м. за адресою: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Пашковського, 64а, яке складається з прибудови Літ.А1-2 до багатоквартирного будинку Літ.А-9, загальною площею 84,10 кв.м., а саме: з Літ.А1-2, приміщення № 1, кімнати 92-96, 65а, прибудова, для використання під їдальню та про зобовязання Приватного підприємства «Альтаир Плюс» повернути Департаменту міського майна Маріупольської міської ради за актом прийому-передачі нежитлове приміщення вартістю 92295 грн., яке складається з: прибудови Літ.А1-2 до багатоквартирного будинку Літ.А-9, загальною площею 84,10 кв.м., розташоване за адресою: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Пашковського, буд.64а, на земельній ділянці, яка знаходиться у розпорядженні міської ради, а саме: з Літ.А1-2, приміщення № 1, кімнати 92-96, 65а, прибудова для використання під їдальню, задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Альтаир Плюс» (, адреса: 87545, Донецька область, м. Маріуполь. вул. Пашковського, буд. 64 А) на користь Департаменту міського майна Маріупольської міської ради (, адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів, буд. 25) заборгованість з орендної плати в сумі 10 843,13 грн. (десять тисяч вісімсот тридцять чотири гривні 13 коп.) та пені в сумі 1 519,01 грн. (одна тисяча пятсот девятнадцять тисяч 01 коп.).

3. Розірвати договір № 1286 О від 03.02.2012 про довгострокову оренду нежитлового приміщення площею 84,10 кв.м. за адресою: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Пашковського, 64а, яке складається з прибудови Літ.А1-2 до багатоквартирного будинку Літ.А-9, загальною площею 84,10 кв.м., а саме: з Літ.А1-2, приміщення № 1, кімнати 92-96, 65а, прибудова, для використання під їдальню.

4. Зобовязати Приватне підприємство «Альтаир Плюс» (, адреса: 87545, Донецька область, м. Маріуполь. вул. Пашковського, буд. 64 А) повернути Департаменту міського майна Маріупольської міської ради (, адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів, буд. 25) за актом прийому-передачі нежитлове приміщення вартістю 92 295 грн., яке складається з: прибудови Літ.А1-2 до багатоквартирного будинку Літ.А-9, загальною площею 84,10 кв.м., розташоване за адресою: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Пашковського, буд.64а, на земельній ділянці, яка знаходиться у розпорядженні міської ради, а саме: з Літ.А1-2, приміщення № 1, кімнати 92-96, 65а, прибудова для використання під їдальню

5. Стягнути з Приватного підприємства «Альтаир Плюс» (, адреса: 87545, Донецька область, м. Маріуполь. вул. Пашковського, буд. 64 А) на користь прокуратури Донецької області (, адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, б.6; р/р 6251, Держказначейська служба України, МФО 820172, отримувач прокуратура Донецької області) судовий збір у розмірі 5 286,00 грн. (пять тисяч двісті вісімдесят шість гривень).

6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

7. Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили через двадцять днів з дня його підписання та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, встановленому Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

8. Повний текст рішення підписано 27.06.2018.

Суддя Н.В. Величко