РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2018Справа № 910/6524/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом приватного акціонерного товариства «ЖЛК-Україна»

до фізичної особи-підприємця Содоля Олександра Миколайовича

про стягнення 16 000,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Добрівська А.В. - представник (довіреність № 5 від 09.01.2018),

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2018 року приватне акціонерне товариства «ЖЛК-Україна» (далі - ПрАТ «ЖЛК-Україна», позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Содоля Олександра Миколайовича (далі - ФОП Содоль О.М., відповідач) про стягнення 16 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем його зобов'язань за договором безоплатного тимчасового користування обладнання № 11/10/16-02 від 12.10.2016 щодо повернення майна, переданого у користування, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача вартість неповернутого ним майна у розмірі 16 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.05.2018 відкрито провадження у справі № 910/6524/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.06.2018.

У судовому засіданні 26.06.2018 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 26.06.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

12.10.2016 між ПрАТ «ЖЛК-Україна» (власник) та ФОП Содоль О.М. (користувач) був укладений договір безоплатного тимчасового користування обладнання № 11/10/16-02 (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору з метою популяризації, демонстрації, зберігання та реалізації продукції ТМ «Віта», «LC», «Frigo», поставленої згідно договору № Ві-026 від 12.10.2016 (далі - товар), та збільшення обсягу реалізації власник передає, а користувач приймає морозильні камери або холодильні шафи (далі - обладнання), які будуть використовуватись винятково для зберігання з метою реалізації товару власника.

Конкретні дані й технічна характеристика обладнання вказуються в акті приймання-передачі, що є невід'ємною частиною даного договору (п.1.2 договору).

Відповідно до 2.1 договору обладнання, яке передається в тимчасове користування, залишається приватною власністю власника і користувач не має права без письмового погодження передавати будь-які права й обов'язки третім особам, надавати в користування, відчужувати, передавати під заставу й інше.

Пунктом 3.3.14 договору на користувача покладений обов'язок при першій вимозі протягом 3-х днів повернути обладнання по акту здачі-прийому (форма додаток № 1) у діючому стані, технічно справне та комплектне, з урахуванням його нормального зносу, або оплатити його вартість по ціні, що зазначена на момент передачі обладнання в додатку № 1.

На виконання умов договору позивач передав у користування відповідача шафу холодильну Torino-200с, заводський номер , інвентарний номер 3192, у кількості 1 шт., вартістю 16 000,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі обладнання від 12.10.2016, копія якого долучена до матеріалів справи.

30.03.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою (№ 162 від 29.03.2018) повернути шафу холодильну марки Torino-200с, заводський номер , інвентарний номер 3192, у кількості 1 шт., яку відповідач отримав 02.04.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте передане в користування позивачем майно останньому не повернув та доказів протилежного суду не надав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідач отримав вимогу повернути обладнання 02.04.2018, проте протягом 3-х днів, як встановлено п. 3.3.14 договору, обладнання позивачу не повернув та доказів протилежного суду не надав.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували відшкодування ним вартості переданого йому у користування майна користь позивача або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача вартості обладнання в розмірі 16 000,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Содоля Олександра Миколайовича (03115, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь приватного акціонерного товариства «ЖЛК-Україна» (09109, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське Шосе, буд. 176, ідентифікаційний код 00445794) вартість обладнання в розмірі 16 000,00 грн. (шістнадцять тисяч грн. 00 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 02.07.2018.

Суддя О.Г. Удалова