Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "22" червня 2018 р. Справа № 906/282/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

за участі секретаря судового засідання Шевчук - Сингаївської І.

за участю представників сторін:

- від позивача: Каплун О.В. - представник за дов. №23-1/51090 від 06.12.2017

- від відповідача: Ліневич М.Т. - представник за дов. №ННВ 653316 від 26.03.2018

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (м. Київ)

до Фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича (м. Житомир)

про стягнення 40702,96 швейцарських франків (станом на 21.03.2016 за курсом НБУ 1103381,21 грн.) та 66254,46 грн. заборгованість по пені

ПАТ "УкрСиббанк" звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з ФОП Дубини Р. М. за кредитним договором № 0 від 20.03.2007 (в системі обліку банку договір № 1) боргу за кредитом та процентами у розмірі 40 402,96 шв. франка та пені у розмірі 66 254,46 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані порушенням відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення своєчасних платежів у повному обсязі для погашення боргу по кредиту та нарахованих відсотках, у зв'язку з чим у відповідача утворилась така заборгованість:

- за кредитом у розмірі 36 071,42 швейцарських франка;

- прострочена заборгованість за процентами у розмірі 4 631,54 шв. франка;

- пеня за несвоєчасне повернення боргу за кредитом у розмірі 44 246,17 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення боргу за процентами у розмірі 22 008,29 грн., які заявлені позивачем до стягнення.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 13.02.2017 у справі № 906/282/16 у задоволенні зазначеного позову відмовлено (а. с. 167 - 169 у т. 1).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 вказане рішення господарського суду залишено без змін (а. с. 253 - 256 у т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд, з яким погодився Рівненський апеляційний господарський суд, виходив з такого:

- згідно з п. 5.4 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492, з поточного рахунку в іноземній валюті юридичних осіб-резидентів за розпорядженням власника рахунку здійснюється, в тому числі, продаж валюти уповноваженим банком відповідно до законодавства України;

- проте документального підтвердження, яке б свідчило, що продаж швейцарських франків та зарахування коштів на гривневий рахунок здійснено саме за розпорядженням відповідача, позивачем надано не було;

- ухвалою господарського суду від 13.07.2016 у справі було призначено судову економічну експертизу; однак, судовий експерт повідомив про неможливість надання висновку, оскільки йому не було надано для дослідження кредитну справу; первинні документи (заяви, меморіальні ордери, платіжні доручення тощо), що підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів; погашення кредиту, сплату відсотків та інших платежів (комісія, пеня) з 20.03.2007 по 21.03.2016;

- у зв'язку з відсутністю у матеріалах справи всіх необхідних документів, які б свідчили про реальне перерахування валюти, не підтвердженням належними доказами факту надання відповідачу кредитних коштів в іноземній валюті, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Постановою від 17.10.2017 ВГСУ постанову РАГС від 20.04.2017 та рішення господарського суду від 13.02.2017 скасував; справу передав на новий розгляд до господарського суду; вказав, що при вирішенні спору підлягало з'ясуванню питання щодо надання позивачем кредитних коштів; зі встановлених судами обставин вбачається, що за умовами п. 1.5 кредитного договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника №2800; тому, з моменту зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача, вони є його власністю; відповідно, банк вважається таким, що виконав зобов'язання з надання кредиту; однак, цього не було досліджено судами попередніх інстанцій (а.с. 57-64 у т. 2).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2017, справу №906/282/16 передано для розгляду судді Лозинській І.В.

Ухвалою від 13.11.2017 господарський суд прийняв справу до провадження; призначив засідання суду, витребував від сторін відповідні документи.

Ухвалою від 26.01.2018 господарський суд постановив здійснювати розгляд справи за правилами Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII; визначив форму судового процесу як загальне позовне провадження та стадію розгляду справи - розгляд справи по суті; призначив судове засідання на 21.02.2018 о 14:30 (а. с. 170, 171 у т. 2).

В ухвалі від 21.02.2018 господарський суд зазначив, що розгляд справи по суті не розпочався у зв'язку із клопотанням відповідача про перенесення судового засідання; призначив справу для розгляду по суті на 14.03.2018 о 14:30 (а. с. 179 у т. 2).

З аналогічних підстав ухвалою господарського суду від 14.03.2018 було відкладено розгляд справи та призначено розгляд справи по суті на 28.03.2018 (а. с. 193 у т. 2).

В мотивувальній частині ухвали від 28.03.2018 господарський суд вказав, що позов підлягає розгляду у строк більший, ніж передбачено ст. 195 ГПК України, однак з дотримання критеріїв розумності строку, визначених у практиці Європейського суду з прав людини та призначив розгляд справи по суті на 18.04.2018 (а. с. 244, 245 у т. 2).

Ухвалою від 18.04.2018 господарський суд призначив до розгляду клопотання відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи (а. с. 19,.20 у т. 3).

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав в повному об'ємі з підстав, викладених у позовній заяві, поясненні від 21.02.2018, вих. №2551/18 (а. с. 174, 175 у т. 2); поясненні та запереченні на клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи від 18.04.2018 (а. с. 3 - 6 у т. 3); додаткових письмових поясненнях від 19.06.2018 (а. с. 50 - 52 у т. 3).

В засіданнях суду відповідач повідомив, що він звернувся за отриманням кредитних коштів для придбання нерухомості до позивача, фахівці якого повідомили про неможливість видачу кредиту у гривні, однак, запропонували оформити кредит у швейцарських франках. У зв'язку з необхідністю термінового оформлення кредиту для сплати коштів за об'єкт приватизації, позивач змушений був погодитися на умови відповідача, усвідомлюючи негативні валютні ризики для себе, пов'язані з астрономічною девальвацією гривні по відношенню до швейцарського франка і розміром відсотків по кредиту.

За таких обставин позивач підтвердив факт отримання кредитних коштів; однак проти позову щодо стягнення заборгованості у швейцарських франках заперечував із зазначених підстав та викладених у додаткових поясненнях на позовну заяву від 08.02.2017 (а. с. 154 - 156 у т. 1); та додаткових запереченнях на позовну заяву від 12.12.2017 (а. с. 124 - 128 у т. 2); додаткових поясненнях від 14.02.2017 (а.с. 132 у т.2); додаткових поясненнях від 24.04.2018 (а. с. 24-26 у т. 3), заяві щодо відмови у задоволенні позову за безпідставністю від 05.06.2018 (а. с. 43- 45 у т. 3).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

06.02.2007 між Територіальною громадою м. Житомира в особі Відділу по управлінню та приватизації комунального майна Житомирської міської ради та ФОП Дубиною Р.М. було укладено договір купівлі - продажу приміщення магазину (об'єкт приватизації) у м. Житомирі по вул. Космонавтів, №38/17, за ціною 391795,20 грн; у п. 2.3 вказаного договору зазначено, що кошти за об'єкт приватизації перераховуються відповідно до платіжного доручення з рахунка покупця: р/р 095 в ЖРУ ЗАТ КБ "ПриватБанк" МФО 311744 на вказаний рахунок міськвиконкому в УДК у Житомирській області (а. с. 146 у т. 2).

20.03.2007 між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (змінено назву на ПАТ "УкрСиббанк") (далі - банк/позивач) і ФОП Дубиною Р. М. (далі - позичальник/відповідач) укладено Кредитний договір № 0 (далі - Кредитний договір), згідно з яким банк надав кредит в іноземній валюті в сумі 96600,00 шв. франків, що дорівнювало еквіваленту 391795,00 грн за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язався повернути суму кредиту, сплатити плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафи та інші грошові платежі згідно з умовами договору (а. с. 13 - 19 у т. 1; 227 - 233 у т. 2).

Строк кредитування - вісімдесят чотири місяці (п. 1.2 кредитного договору).

Відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору), але у будь - якому випадку, не пізніше 20.03.2014.

Пунктом 1.3.1 кредитного договору встановлено, що за використання кредитних коштів встановлено процентну ставку в розмірі 8,99 % річних.

Згідно з п. 1.5 Кредитного договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № 2800 у банку, для подальшого використання за цільовим призначенням: придбання нерухомості - приміщення магазину літ. А, загальною площею 143,2 кв. м., що знаходиться у м. Житомирі по вул. Космонавтів, 38/17 (п. 1.4 Кредитного договору).

З метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки від 20.03.2007, за яким відповідач передав в заставу нерухоме майно - приміщення магазину, розташоване по вул. Космонавтів, 38/17 у м. Житомирі; згідно з пунктом 1.1.1 договору іпотеки вартість предмета іпотеки сторонами була оцінена в 391795,20 грн. ( а. с. 90, 91 у т. 2).

Крім того, між позивачем, відповідачем і гр. ОСОБА_4 укладено договір поруки №0/1/п від 20.03.2007 (а. с. 88 у т. 2), за умовами якого ( пункти 1.1 - 1.4) поручитель поручився солідарно з боржником в повному обсязі відповідати за виконання зобов'язань за Кредитним договором як тих, що існують на момент укладення договору, так і тих, що виникнуть у майбутньому.

Як зазначено у виписці за особовим рахунком за 21.03.2007 (а. с. 42 у т. 1), меморіальному ордері № від 21.03.2007 (а. с. 93 у т. 1) та довідці про рух коштів по рахунку №2800 з 20.03.2007 по 25.05.2016 (а. с. 94 - 99 у т. 1), банк перерахував відповідачу на рахунок №2800 кошти у валюті: 96600, 00 шв. франків, що у гривневому еквіваленті становить 402294,08 грн.

Разом з тим, як вбачається із засвідченої копії платіжного доручення від 22.03.2007, наданої відповідачем до матеріалів справи, з рахунку відповідача №2800 на рахунок територіальної громади м. Житомира було перераховано 394733,70 грн., призначення платежу - за придбання приміщення магазину по вул. Космонавтів, 38/17 у м. Житомирі (а. с. 162 у т. 2).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що кредит у швейцарських франках не був виданий відповідачу фактично, однак, оформлений як такий, що підтверджується відповідними пунктами Кредитного договору:

- п. 10.1 - договірне списання банком з усіх рахунків позичальника в національній і іноземній валюті, відкритих в банку, при настанні термінів виконання зобов'язань;

- п. п. 10.2, 10.2.1, 10.2.2 - при порушенні термінів виконання зобов'язань, зокрема, щодо повернення суми кредиту, сплати суми процентів, комісій, штрафних санкцій (неустойки) - договірне списання коштів з поточного рахунку позичальника в гривні та валюті у сумі, еквівалентній сумі коштів у валюті фактичної заборгованості;

- п. 10.2.3 - для погашення заборгованості - здійснення від імені банку за рахунок позичальника купівлю іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України у сумі заборгованості за поточним курсом на дату купівлі іноземної валюти.

Про здійснення погашення заборгованості саме у швейцарських франках свідчать також відмітки фахівців позивача щодо цього на зворотній стороні Кредитного договору, копія якого надана до матеріалів справи відповідачем (а. с. 227 - 233 на звороті у т. 2)

Таким чином, зміст договірних положень у сукупності із встановленими обставинами внесення позичальником платежів на погашення кредиту у перерахунку на швейцарський франк, свідчать про те, що валютою кредитного зобов'язання є швейцарський франк, що також підтверджується встановленим розміром відсотків.

Так, відповідні суми коштів та дати, згідно з якими проводилось зарахування повернення кредитних коштів відповідачем, зазначені у довідці позивача про рух коштів по рахунку №2800 з 20.03.2007 по 25.05.2016 (а. с. 94 - 99 у т. 1), зокрема:

- 256,59 шв. фр. - 11.04.2007 банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №2 від 11.04.2007;

- 1163,00 шв. фр. - 25.04.2007 банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №3 від 25.04.2007;

- 730,00 шв. фр. - 14.05.2007 банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №4 від 14.05.2007;

- 1140,61 шв. фр. - 23.05.2007 банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №5 від 23.05.2007;

- 736,28 шв. фр. - 11.06.2007 банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №7 від 11.06.2007;

- 1152,00 шв. фр. - 26.06.2007 банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №7 від 26.06.2007;

- 705,00 шв. фр. - 10.07.2007 банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №10 від 09.07..2007;

- 1152,58 шв. фр. - 26.07.2007 банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №10 від 26.07.2007;

- 719,36 шв. фр. - 14.08.2007 банк зарахував у погашення кредиту, підставою проведення платежу вказано заяву клієнта та платіжне доручення №11 від 13.08.2007.

Останнє зарахування банк здійснив 04.02.2015 в сумі 517,24 шв.фр. (а. с. 99 у т. 1).

Додатковою угодою №1 від 26.12.2007 до Кредитного договору сторони передбачили в якості забезпечення виконання зобов'язань відповідача заставу вказаного приміщення магазину та поруку фізичних осіб (а. с. 20 - 22 у т. 1).

Додатковими угодами до договору, відповідно, №2 від 21.02.2009 та №3 від 25.02.2010 змінено графік погашення кредиту (а. с. 23 - 25 у т. 1).

Згідно з додатковою угодою №4 (щодо зміни строку повернення кредиту/траншу) від 24.09.2010, пункти 1.2 та 1.2.2 Кредитного договору викладено в новій редакції; крім того, викладено у новій редакції додаток №1 до Кредитного договору (а. с. 26, 27 у т. 1).

Додатковою угодою №5 від 24.09.2010 до Кредитного договору сторони змінили розмір відсоткової ставки (а. с. 28 у т. 1).

Згідно з п.п. 2, 3, 4.1 додаткової угоди №6 від 29.11.2011 до договору, сторони дійшли згоди про зміну схеми, кінцевого терміну погашення кредиту і розмірів відсотків (а. с. 29 у т. 1; а. с. 23 у т. 3).

Так, з 29.11.2011 за використання кредитних коштів встановлено процентна ставка в розмірі 10,49 % в швейцарських франках; відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 862,69 шв. франків 25-го числа кожного місяця та повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21.03.2019, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту.

У п. 1 цієї ж додаткової угоди № 6 від 29.11.2011 до договору сторони погодили, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме № .

У зв'язку з не виконанням боржником взятих зобов'язань, банк 15.07.2015 направив відповідачу на три адреси вимогу, вих. №30-11/26990 з посиланням на розділ 11 Кредитного договору, щодо наявності боргу в розмірі 36071,42 шв. франків; погашення простроченої заборгованості протягом 14 календарних днів з дати отримання у розмірі 3515,55 шв. франків боргу по кредиту, 1333,76 шв. франків боргу по процентах; у вимозі також зазначено, що у випадку не усунення порушень на 15 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 24 календарного дня з дати відправлення вимоги, слід сплатити борг по кредиту в повному об'ємі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 37405,18 шв. франків (а. с. 30 у т. 1).

Оскільки вказана вимога банку про повернення кредиту у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за Кредитним договором виконана не була, позивач направив вищевказану позовну заяву до суду, за змістом якої до стягнення банком заявлено 40702,96 швейцарських франків (станом на 21.03.2016 за курсом НБУ 1103381,21 грн.) та 66254,46 грн. пені.

2. Докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення.

Оцінюючи позовні вимоги з позиції належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає про відсутність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача коштів за Кредитним договором, за умови укладення між сторонами додаткової угоди №6 від 29.11.2011, якою визначено погашення кредиту шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів (а. с. 29 у т. 1; а. с. 23 у т. 3).

Так, п. 1.3.4 Кредитного договору визначено, що проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку.

Разом з тим, додатковою угодою №6 від 29.11.2011 сторони змінили спосіб погашення кредиту, коли відсотки погашаються разом з основним боргом.

Однак, позивач відповідних розрахунків щодо стягнення кредитної заборгованості саме за додатковою угодою №6 від 29.11.2011 до Кредитного договору суду не надав.

Враховуючи, що Господарським процесуальним кодексом України не передбачено право господарського суду виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд позбавлений можливості виконати власний розрахунок кредитної заборгованості.

3. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені, зокрема, актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

4. Висновки господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

За ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд, оцінивши надані учасниками справи докази дійшов висновку, що у кредитних відносинах, які виникли між сторонами, фактично має місце "псевдо-валютне" кредитування, проблему щодо чого може усунути лише регулятор - Національний банк України відповідними постановами.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд, оцінивши надані учасниками справи докази, дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, достовірними та достатніми доказами підставність позовних вимог.

За таких обставин, позовні вимоги є необгрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Одночасно, господарський суд вважає за необхідне вказати, що згідно із ч. 1 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками процесу.

Так, при розгляді цієї справи судом встановлено порушення вимог законодавства позивачем, тому слід надіслати на його адресу окрему ухвалу, виходячи з такого.

В засіданні суду 28.03.2018 представник позивача зазначив про неможливість надання заяви відповідача від 21.03.2007 на продаж валюти, меморіального ордеру № від 21.03.2007 у зв'язку із їх знищенням у 2013 році; надав для долучення до матеріалів справи акт №7 від 27.09.2013 про вилучення для знищення документів, не віднесених до Національного архівного фонду, в переліку яких наявні (а.с. 238,239, т.2):

- меморіальні документи в національній і іноземній валюті та банківських металах, відомості за платіжними операціями, виконаними за допомогою карток і внутрішньодержавних платіжних та автоматизованих карткових систем у т.ч. позабалансові за 2006-2007 роки;

- первинні документи з господарських операцій, які є підставою для відображення в бухгалтерському обліку, з експертно-імпортних операцій і додатки до них за 2007 рік.

У поясненні від 18.04.2018 (а. с. 3, 4 у т. 3) позивач підтвердив, що згідно з Актом "Про вилучення для знищення документів, не внесених до національного архівного фонду" №7 від 27.09.2013 вилучено та знищено також банківські документи щодо відповідача; однак відповідач не заперечує факт отримання кредитних коштів, а заперечує лише валюту кредиту.

Разом з тим, у п. 220 розділу 2 Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання", затвердженим постановою Правління НБУ №601 від 08.12.2004, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.12.2004 за №1646/10245 (із змінами) документи (статут, кредитний договір, заяви-зобов'язання, гарантійні листи, обґрунтування, розрахунки ефективності та окупності витрат, висновки, розпорядження, дозволи, фінансові звіти, статистичні відомості) про видачу й оформлення позик, кредитів, що видані банками юридичним і фізичним особам у національній та іноземних валютах, зберігаються у банківських установах та їх філіях, представництвах і відділеннях протягом 5 років після погашення кредиту.

Крім того, п. 675 розділу 2 вказаного Переліку унормовано, що первинні документи з господарських операцій, які є підставою для відображення в бухгалтерському обліку, з експортно - імпортних операцій і додатки до них у разі виникнення суперечок і судових справ - зберігаються до ухвалення остаточного рішення.

Згідно з п. 676 розділу 2 цього ж Переліку, меморіальні документи за довгостроковими кредитами зберігаються протягом 5 років після погашення кредиту.

Відповідно до п. 5 постанови Правління НБУ №601 від 08.12.2004, контроль за її виконанням покладено на керівництво Національного банку України.

Пунктом 35 постанови Правління НБУ №601 від 08.12.2004 унормовано, що знищення документів без відповідного оформлення і погодження, а також порушення строків їх зберігання забороняється; посадові особи, винні в недбалому зберіганні, псуванні і знищенні документів, відповідно до Закону України "Про Національний архівний фонд та архівні установи" несуть відповідальність за законодавством України.

В результаті таких дій позивача, суд був позбавлений можливості призначити у справі судово-економічну експертизу, на необхідність якої наполягав відповідач у клопотанні від 28.03.2018 (а. с. 235, 236 у т. 2), та яке було призначено до розгляду ухвалою господарського суду від 18.04.2018.

При цьому, суд виходив з того, що згідно п.3.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 із змінами,, до експертної установи (експерту) разом з документом про призначення експертизи (залучення експерта) експерту слід надати документи бухгалтерського та податкового обліку, які містять відомості, - вихідні дані для вирішення поставлених питань. Такими документами можуть бути: прибуткові та видаткові накладні, ордери, звіти матеріально відповідальних осіб, картки складського обліку, касові книжки, матеріали інвентаризації, акти ревізій, табелі, наряди, акти приймання виконаних робіт, трудові договори, розрахункові платіжні відомості, виписки банку, платіжні доручення і вимоги, договори про матеріальну відповідальність, накопичувальні (оборотні) відомості, журнали-ордери, меморіальні ордери за балансовими рахунками, головні книги, баланси та інші первинні та зведені документи бухгалтерського та податкового обліку і звітності.

Якщо ведення бухгалтерського обліку здійснювалось в електронно-обчислювальному вигляді, експерту надаються регістри бухгалтерського обліку у роздрукованому вигляді, обов'язково завірені в установленому порядку.

5. Розподіл судових витрат.

На підставі ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 246 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.06.2018.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (за заявою)

3 - відповідачу (реком. з повід.)