КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2018 р. м.Київ Справа№ 910/18315/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання : Цибульського Р.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 04.06.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру в місті Києві Міністерства внутрішніх справ в м. Києві

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2018 (повний текст якого підписано 28.02.2018) у справі №910/18315/17 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд"

до Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України

про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд" (надалі - позивач) звернулося з позовом до Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України (надалі - відповідач) про:

- визнання права власності на автомобіль марки Toyota, модель RAV - 4, рік випуску: 2016, номер кузова: JTMDBREV30D082674, білого кольору, який був зареєстрований Територіальним сервісним центром 8046 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві 22.04.2016 року (свідоцтво про реєстрацію № СХО 068700) - за позивачем;

- про зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію автомобіля марки Toyota, модель RAV - 4, рік випуску: 2016, номер кузова: JTMDBREV30D082674, білого кольору, який був зареєстрований Територіальним сервісним центром 8046 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві 22.04.2016 року (свідоцтво про реєстрацію № СХО 068700) - за позивачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, відмовивши в проведенні державної реєстрації спірного автомобіля за позивачем, порушує та не визнає право власності позивача на спірний автомобіль, що згідно з ст. 391, ст. 392, ч. 2 ст. 393 Цивільного кодексу України є підставою для захисту такого права в судовому порядку.

Заперечення відповідача на позов ґрунтуються на тому, що підставою для відмови позивачу у проведенні державної реєстрації транспортного засобу стало те, що документи, надані позивачем не відповідали встановленим вимогам, зокрема п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388. Крім того, відповідач зазначав, що він жодним чином не заперечував право власності позивача на спірний автомобіль.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2018 (повний текст якого підписано 28.02.2018) у справі №910/18315/17 позов задоволено повністю, а саме:

- визнано право власності на автомобіль марки Toyota, модель RAV - 4, рік випуску: 2016, номер кузова: JTMDBREV30D082674, білого кольору, який був зареєстрований Територіальним сервісним центром 8046 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві 22.04.2016 року (свідоцтво про реєстрацію № СХО 068700) - за товариством з обмеженою відповідальністю "Автосаміт ЛТД";

- зобов'язано Регіональний сервісний центр в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України провести державну реєстрацію автомобіля марки Toyota, модель RAV - 4, рік випуску: 2016, номер кузова: JTMDBREV30D082674, білого кольору, який був зареєстрований Територіальним сервісним центром 8046 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві 22.04.2016 року (свідоцтво про реєстрацію № СХО 068700) - за товариством з обмеженою відповідальністю "Автосаміт ЛТД" (02121, м. Київ, вул. Харківське шосе 179; ).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що позивач, на підставі зазначеної додаткової угоди від 12.05.2016 про розірвання договору купівлі-продажу № ДР-0000004 від 09.01.2016 став власником автомобіля Toyota, модель RAV - 4, рік випуску: 2016, номер кузова: JTMDBREV30D082674, білого кольору, у зв'язку з чим судом першої інстанції задоволено позов з посиланням на ст. 391, ст. 392, ч. 2 ст. 393 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, скаржник (відповідач) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2018 (повний текст якого підписано 28.02.2018) у справі №910/18315/17 - скасувати повністю і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що відповідачем заперечується/оспорюється/порушується право власності позивача на спірний автомобіль. Крім того, підставою для відмови позивачу у проведенні державної реєстрації транспортного засобу стало те, що документи, надані позивачем не відповідали встановленим вимогам, зокрема п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 N 1388, а також позивачем не сплачено визначені законом податки та збори за реєстрацію транспортного засобу. Крім того, вимога про зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію автомобіля за позивачем - є дискреційними повноваженнями відповідача. При цьому, відповідачем не було відмовлено позивачу у здійсненні реєстрації транспортного засобу, а лише вказано на необхідність подачі обумовлених законом документів.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру в місті Києві Міністерства внутрішніх справ в м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2018 (повний текст якого підписано 28.02.2018) у справі №910/18315/17 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді : Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/18315/17, розгляд справи призначено на 15.05.2018.

24.04.2018 через відділ забеззпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

15.05.2018 розгляд справи не відбувся у зв'язку з мінуванням будівлі Київського апеляційного господарського суду, у зв'зку з чим ухвалою суду від 15.05.2018 розгляд справи призначено на 24.05.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 31.05.2018.

В судовому засіданні 31.05.2018 у відповідності до статті 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено протокольно ухвалу про переву в судовому засіданні до 04.06.2018.

В судовому засіданні 04.06.2018 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні 04.06.2018 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджується, що 09.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд" (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу № ДР-0000004 (далі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупця транспортний засіб (автомобіль) (далі - Товар) марки Toyota RAV4, 2016 року виготовлення, вартістю 1 032 107,00 грн., з урахуванням ПДВ, а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити за товар грошову суму, визначену у цьому Договорі.

Додатковою угодою № 1 до договору купівлі-продажу сторонами було встановлено іншу ціну товару - 1 023 471,00 грн.

Актом приймання-передачі від 22.04.2016 ОСОБА_2 було передано товар - (автомобіль) марки Toyota RAV4, 2016 року виготовлення.

12.05.2016 громадянин ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою (вх. номер позивача 06-38) від 12.05.2015, в якій повідомив про те, що в процесі експлуатації автомобіля ним було виявлено дефект у вигляді самовільної зупинки роботи двигуна. Для усунення вказаного дефекту 23.04.2016, ОСОБА_2 звернувся до СТО позивача, де йому було надано відповідь, що для усунення даного дефекту, який виник не з його вини, необхідно більше, ніж 14 днів, у зв'язку із чим, на підставі п. 1 абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів" попросив розірвати Договір купівлі-продажу та повернути суму, сплачену за товар. У вказаному листі ОСОБА_2 також попросив прийняти автомобіль із додатковим обладнанням, встановленим після його придбання та повернути кошти за вказане обладнання.

12.05.2016 між Сторонами було укладено Додаткову угоду про розірвання Договору купівлі-продажу, у зв'язку із виявленим істотним недоліком, в порядку реалізації законних прав покупця, визначених в п. 1 абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів" та на підставі вказаної Додаткової угоди сторони домовились повернути автомобіль продавцю та кошти, сплачені за його придбання - покупцю.

Повернення коштів громадянину ОСОБА_2 підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями накладної на повернення № АС-0000001 від 31.05.2016 на суму 1 023 471,00 грн. та банківською випискою по особовому рахунку позивача, які в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 року N 583, є первинними документами.

За своєю правовою природою між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 655, 656 Цивільного кодексу України та ст. ст. 179, 180 Господарського кодексу України, він вважається укладеним.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України і відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ч. 1. ст. 328 ЦКивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України).

Водночас, за змістом ч. 1 ст. 651 та ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 4. ст. 653 Цивільного кодексу України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що дійсно, позивач продав громадянину ОСОБА_2 автомобіль марки Toyota, модель RAV - 4, рік випуску: 2016, номер кузова: JTMDBREV30D082674, білого кольору, вартістю 1 032 107,00 грн. на підставі договору купівлі-продажу № ДР-0000004 від 09.01.2016, який було розірвано Сторонами на підставі додаткової угоди від 12.05.2016 про розірвання зазначеного Договору купівлі-продажу, якою Сторони, зокрема домовились повернути автомобіль позивачеві.

Таким чином, позивач, на підставі зазначеної додаткової угоди від 12.05.2016 про розірвання договору купівлі-продажу № ДР-0000004 від 09.01.2016 набув у власність автомобіль Toyota, модель RAV - 4, рік випуску: 2016, номер кузова: JTMDBREV30D082674, білого кольору.

Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України).

Частинами 1-3 ст. 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про визнання за ним права власності на автомобіль марки Toyota, модель RAV - 4, рік випуску: 2016, номер кузова: JTMDBREV30D082674, білого кольору, який був зареєстрований Територіальним сервісним центром 8046 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві 22.04.2016 року (свідоцтво про реєстрацію № СХО 068700) та вимога про зобов'язання виповідала провести державну реєстрацію на вказаний автомобіль - є обґрунтованими, у зв'язку з чим задовольнив позов у повному обсязі.

Проте, суд апеляційнї інстанції не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що зроблені з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції визнав встановлені обставини справи, які не доведені належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи, а також з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідачем до матеріалів справи долучено реєстраційну картку Транспортного засобу: автомобіля марки Toyota, модель RAV - 4, рік випуску: 2016, номер кузова: JTMDBREV30D082674, білого кольору, згідно відомостей якої спірний траснпортний засіб був зареєстрований з 22.04.2016 за гр. ОСОБА_2 14.05.2016 вказаний транспортний засіб було знято власником для реалізації.

В свою чергу, 27.06.2017 ТОВ "Автосаміт Лтд" звернулось до Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві з вимогою про реєстрацію за позивачем автомобіля марки Toyota, модель RAV - 4, рік випуску: 2016, номер кузова: JTMDBREV30D082674, білого кольору.

В свою чергу, Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві у липні 2017 листом № 31/26-7359 повідомило позивача про те, що у зв'язку з тим, що додаткова угода про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля № ДР-0000004 від 09.01.2016 не була укладена та оформлена в сервісних центрах МВС у присутності адміністратора сервісного центру МВС , провести реєстрацію спірного транспортного засобу не надається можливим. Також, у листі зазначено, що для проведення реєстрації транспортного засобу позивачу необхідно надати документи, які підтверджують правомірність придбання транспортного засобу, зазначені у п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388.

Постановою Кабінету Міністрів від 28.10.2015 № 889 «Про утворення територіальних оранів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ» створено Регіональний сервісний центр МВС в м.Києві.

У відповідності до Положення про Регіональний сервісний центр МВС в м.Києві, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2015 № 1409, Регіональний сервісний центр МВС в м.Києві основним завданням якого є, зокрема, забезпечення державного обліку зареєстрованих транспортних засобів (п.п. 5 п. 3), а також відповідно до покладених на нього завдань здійснює організаційне забезпечення та контроль процесу реєстрації транспортних засобів(п.п. 15 п. 4).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 р. № 889 "Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ", утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ за переліком, у якому міститься Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві.

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (далі - Порядок).

Пунктом 3 Порядку передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру МВС.

Відповідно до п. 8 Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух").

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку:

договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках;

укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб'єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб'єктів уповноваженою особою;

договір комісії між власником транспортного засобу і суб'єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб'єкт господарювання, які підписані від імені суб'єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб'єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу;

свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати;

рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном;

рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність;

копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;

митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

договір фінансового лізингу;

акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Як зазначав відповідач, позивачем не було надано документів, передбачених п. 8 Порядку, які необхідні для здійснення реєстрації транспортного засобу. В свою чергу, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем було встановлено саме недостатність поданих позивачем документів для здійснення реєстрації права власності, а також позивачем не сплачено визначені законом податки та збори за реєстрацію транспортного засобу, проте, відповідне право позивача на спірний автомобіль відповідачем не оспорюється і не заперечується, а відповідач вимагає лише дотримання від позивача процедури, визначеної зазначеним Порядком.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не позбавлений права оскаржити саме дії відпвідача, вчинені ним, як органом, на який законом покладено повноваження щодо забезпечення державного обліку зареєстрованих транспортних засобів, а також організаційне забезпечення та контроль процесу реєстрації транспортних засобів. Проте, в контексті спірних правовідносин сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні вимог ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України порушення або невизнання відповідачем права власності позивача на спірний автомобіль, у зв'язку з чим відсутні обумовлені ст. 392 Цивільного кодексу України підстави для визнання за позивачем такого права в судовому порядку.

З огляду на викладене, вимога позивача про визнання за ним права власності на автомобіль марки Toyota, модель RAV - 4, рік випуску: 2016, номер кузова: JTMDBREV30D082674, білого кольору, який був зареєстрований Територіальним сервісним центром 8046 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві 22.04.2016 року (свідоцтво про реєстрацію № СХО 068700) - задоволенню не підлягає.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшо висновку, що не підлягає задоволенню і вимога позивача про зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію за позивачем автомобіля марки Toyota, модель RAV - 4, рік випуску: 2016, номер кузова: JTMDBREV30D082674, білого кольору, який був зареєстрований Територіальним сервісним центром 8046 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві 22.04.2016 року (свідоцтво про реєстрацію № СХО 068700), оскільки здійснення відповідної реєстрації - є дискреційними повноваженнями відповідача, а тому суд апеляційної інстанції в цій частині погоджується з доводами скаржника, як обґрунтованими.

Таким чином, суд апеляційної інстанції за результатами перегляду справи в апеляційному порядку дійшов висновку, що висновки суду першої інстанції про задоволення позову зроблені з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції визнав встановлені обставини справи, які не доведені належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 76; 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи, а також з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ч. 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч. 1 статі 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв'язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: за подачу позову судовий збір покладається на позивача, а за подачу апеляційної скарги судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру в місті Києві Міністерства внутрішніх справ в м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2018 (повний текст якого підписано 28.02.2018) у справі № 910/18315/17 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2018 (повний текст якого підписано 28.02.2018) у справі № 910/18315/17 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд" до Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України про визнання права власності на автомобіль та зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію автомобіля - відмовити повністю.

4. Судовий збір за подачу позову покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд".

5. Судовий збір за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд" (02121, м. Київ, вул. Харківське шосе 179; ) на користь Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України (01011, м. Київ, вул. Арсенальна 9/11; ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

6. Матеріали справи № 910/18315/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 18.06.2018.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

О.В.Тищенко