РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.06.2018Справа № 910/3859/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"
до про За зустрічним позовом до проОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" стягнення 869 354,72 грн. Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" визнання пункту договору недійсним
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Ярмоленко С.М.
Представники сторін:
від позивача (за первісним позовом): від відповідача (за первісним позовом): Іващенко О.В. - представник за довіреністю; Гаврилюк К.Я. - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (надалі - ПАТ "Київенерго", позивач за первісним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" (надалі - ОСББ, відповідач за первісним позовом) про стягнення 677 897, 75 грн. боргу за спожиту активну енергію, 7 386,77 грн. боргу за спожиту реактивну енергію, 80 434,22 грн. пені, 91 434,75 грн. інфляційної складової боргу та 20 281,95 грн. річних, в зв'язку із систематичним порушенням ОСББ договірних зобов'язань, внаслідок чого виникла заборгованість за використану активну та реактивну електричну енергію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

20.04.2018 року через загальний відділ суду позивач надав письмові пояснення по справі, у яких зазначив, що відповідно до п. 2.1. Договору, умови Договору застосовуються до відносин, що виникли між Сторонами з моменту укладення цього Договору, а саме - з 15.01.2014, у зв'язку із чим позивачем за первісним позовом, враховуючи показники електролічильників було здійснено нарахування за спожиту електроенергію.

Відповідач у судовому засіданні 20.04.2018 звернувся із клопотанням про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 відкладено підготовче судове засідання на 18.05.2018.

25.04.2018 року через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від ПАТ "Київенерго" та Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (надалі - ПАТ "ДТЕК Київські електромережі") надійшла заява про заміну ПАТ "Київенерго" його правонаступником.

07.05.2018 від відповідача за первісним позовом до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні первісного позову, вказуючи на те, що вимоги позивача за первісним позовом стосуються зобов'язання, яке виникло за іншим Договором та є зобов'язанням іншої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роспромінвест», а не ОСББ та окрім того, ОСББ не є правонаступником зазначеної особи і не вчиняло правочинів щодо переведення боргу за зобов'язаннями останнього. Окрім того, ОСББ зазначає, що ПАТ "Київенерго" надано такі акти та первинну документацію, яка затверджена Товариством з обмеженою відповідальністю «Роспромінвест», а не ОСББ, водночас фактичне прийняття електроенергії з боку ОСББ почалося з 05.01.2017.

14.05.2018 позивач за первісним позовом, на підставі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить, стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом борг за активну електричну енергію у розмірі 677 897,75 грн., борг за реактивну електричну енергію у розмірі 7 386,77 грн., 3% річних у розмірі 17 416,81 грн., пеню у розмірі 81 202,95 грн. та інфляційну складову боргу у розмірі 85 450,44 грн., яка приймається судом до розгляду, у зв'язку із чим нова ціна позову становить 869 354,72 грн.

Також у зазначеній заяві про зменшення розміру позовних вимог, позивач за первісним позовом просив суд повернути з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у розмірі 121,21 грн.

У підготовчому судовому засіданні 18.05.2018 оголошено перерву до 01.06.2018.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 18.05.2018 замінено позивача за первісним позовом у справі № 910/3859/18 з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на його правонаступника - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі".

07.05.2018 від Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" до суду надійшов зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання недійсним пункту 2.1. договору на постачання електричної енергії № 34231 у частині відносин, що виникли між Сторонами до моменту укладення цього договору, а саме з 15.01.2014 та про визнання договору на постачання електричної енергії № 34231 чинним з дня його підписання, а саме 05.01.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.06.2018.

12.06.2018 від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) до суду надійшла відповідь на заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій він просить суд відмовити повністю в задоволенні первісного позову, вказуючи на те, що позивач за первісним позовом самостійно та в односторонньому порядку провів переведення боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роспромінвест» на ОСББ, перевівши суму боргу з одного особового рахунку на інший без відповідних на те підстав, а тому вимога до ОСББ щодо сплати заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Роспромінвест», яка виникла у відповідності до договору на постачання електричної енергії № 72515 від 17.06.2010 суперечить нормам законодавства України.

20.06.2018 позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) через канцелярію надано відзив на зустрічну позовну заяву, у якому він зазначає, що при укладенні договору на постачання електричної енергії №34213 від 05.01.2017 Сторонами було погоджено предмет договору, права та обов'язки сторін, відповідальність Сторін, інші умови відповідно до норм чинного законодавства та у зв'язку із тим, що матеріали справи не містять, а позивачем за зустрічним позовом не доведено та в свою чергу не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності п. 2.1 Договору, в розумінні ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, відповідач за зустрічним позовом просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову.

22.06.2018 в судовому засіданні було оголошено перерву на 27.06.2018.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні, що відбулося 27.06.2018 наполягав на задоволенні первісного позову, зустрічну позовну заяву вважав необґрунтованою, надав суду усні пояснення по справі. Представник відповідача за первісним позовом проти первісного позову заперечував, наполягав на задоволенні зустрічного позову, також надав суду усні пояснення по справі.

У судовому засіданні 27.06.2018 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) та відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (надалі за Договором - Постачальник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" (надалі за Договором - Споживач) укладено договір на постачання електричної енергії №34213 (надалі - Договір), відповідно до предмету якого (п. 1 Договору), Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаною (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною. Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності електроустановок споживача, та дозволена потужності у точці підключення визначені в Додатку "Перелік об'єктів Споживача".

Пунктом 2.1. Договору Сторони погодили, що під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування енергією (далі - ПКЕЕ). Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України умови договору застосовуються до відносин, що виникли між Сторонами до моменту укладення цього договору, а саме з 15.01.2014 р.

Згідно п. п. 2.3.5., 2.3.6. Договору, Споживач зобов'язується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатка до Договору «Порядок розрахунків та графіку зняття показів засобів обліку електричної енергії» та здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з Додатками «Порядок розрахунків та графіку зняття показів засобів обліку електричної енергії» та «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Відповідно до п. п. 1., 2. Додатку 2 до Договору - Порядку розрахунків та графіку зняття показів засобів обліку електричної енергії, показання розрахункових засобів обліку, зазначених у Додатку "Перелік об'єктів Споживача", фіксуються 15 числа кожного місяця та оформляються "Актом про використану електричну енергію" у двох примірниках, по одному для кожної Сторони. Для складення зазначеного Акта Споживач фіксує показання розрахункових засобів обліку вручну та/або за гою автоматизованих систем збору та обробки інформації. Розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з зафіксованого в п.1 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця. При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття «розрахунковий період» та календарний місяць» вважаються прирівняними.

Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України)та § 3 глави 30 Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

Так, сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712, 714 ЦК України та ст. ст. 179, 180, 275 ГК України, він вважається укладеним.

Позивач за первісним позовом вказує на той факт, що 17.06.2010 між ПАТ "Київенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роспромінвест» було укладено договір на постачання електричної енергії № 72515 за яким провадились розрахунки за постачання електричної енергії за адресою: м. Київ вул. О. Гончара, 35 та в зв'язку із тим, що вказане Товариство було визнане банкрутом, зазначений Договір було розірвано ПАТ "Київенерго" в односторонньому порядку, оскільки за адресою: м. Київ вул. О. Гончара, 35 було створено Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35".

Відповідно до ч. ч. 1.,2. ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Разом з тим, в силу ч. 3 ст. 631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

З урахуванням вищезазначеного та п. 2.1. Договору, суд приходить до висновку, що взаємовідносини що виникли між Сторонами в частині електропостачання житлового будинку за адресою: м. Київ вул. О. Гончара, 35 розпочато 15.01.2014.

Доводи відповідача за первісним позовом про те що позивач за первісним позовом самостійно та в односторонньому порядку провів переведення боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роспромінвест» на відповідача за первісним позовом перевівши суму боргу з одного особового рахунку на інший без відповідних на те підстав є необґрунтованими, оскільки умову щодо регулювання відносин між Сторонами з 15.01.2014 визначено Сторонами в п. 2.1. Договору.

Таким чином, укладений Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами починаючи з 15.01.2014.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи, копій звітів про спожиту активну електричну енергію, актами контрольного огляду розрахункових точок обліку, рахунками-розшифровками, актами приймання-передачі товарної продукції, а також довідкою про надходження коштів в погашення боргу за спожиту електричну енергію, відповідач за первісним позовом має перед позивачем за первісним позовом заборгованість за період з 01.01.2017 по 01.12.2017 за використану активну електричну енергію, яка становить 677 897,75 грн. та заборгованість за період з 01.01.2017 по 01.12.2017 за використану реактивну електричну енергію, яка становить 7 386,77 грн.

Доказів сплати зазначеної заборгованості та на спростування її розміру відповідачем за первісним позовом суду не надано.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 14, 15 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст. ст. 74, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оскільки вимоги позивача за первісним позовом про стягнення 677 897, 75 грн. боргу за спожиту активну енергію, 7 386,77 грн. боргу за спожиту реактивну енергію є обґрунтованими, тоді первісний позов у зазначеній частині вимог підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом зобов'язання з оплати вартості спожитої активної енергії та спожитої реактивної енергії, позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача за первісним позовом 85 450, 44 грн. інфляційної складової боргу та 17 416, 81 грн. річних за загальний період з 01.03.2017 по 01.03.2018.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд приходить до висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який здійснено відповідно до умов договору вимог Закону та умов Договору.

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що за несвоєчасне внесення платежів передбачених пунктами 2.3.5. - 2.3.6. цього Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним Додатком, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,1 % за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати Сума пені (без ПДВ) зазначається у платіжному документі окремим рядком.

На підставі вищевикладених норм закону та умов договору, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом зобов'язання з оплати вартості спожитої активної енергії та за спожитої реактивної енергії, позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача за первісним позовом 81 202, 95 грн. пені за загальний період з 01.03.2017 по 30.08.2017.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені, підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який здійснено відповідно до умов Договору.

Стосовно зустрічного позову Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" (надалі - позивач за зустрічним позовом) до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (надалі - відповідач за зустрічним позовом) про визнання недійсним пункту договору на постачання електричної енергії № 34231 у частині відносин, що виникли між Сторонами до моменту укладення цього договору, а саме з 15.01.2014 та про визнання договору на постачання електричної енергії № 34231 чинним з дня його підписання, а саме 05.01.2017 суд зазначає наступне.

Мотивуючи свої вимоги, позивач за зустрічним позовом вказує, що вносячи пункт 2.1., відповідач за зустрічним позовом відступив від норм типовому договору про постачання електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕ від 25.12.2015, (в редакції чинної на момент укладення договору), але і свідомо погіршив становище позивача за зустрічним позовом, оскільки дія договору поширювалася на зобов'язання, які відбувалися у відповідача за зустрічним позовом з іншими особами у період з 15.01.2014 до 05.01.2017. Також позивач за зустрічним позовом зазначає, що у тексті Договору не зазначається перенесення грошового зобов'язання, що виникло за інших договорів, а саме - договору № 72515 від 17.06.2010 укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Роспромінвест» та відповідачем за зустрічним позовом та незважаючи на це, відповідач за зустрічним позовом наполягає переведення грошових зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Роспромінвест» до спірного Договору №34213, який був укладений з позивачем за зустрічним позовом, а також позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідач за зустрічним позовом не надав доказів споживання саме позивачем за зустрічним позовом послуг з постачання електроенергії у період з 15.01.2014 - 05.01.2017.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою етапі 203 цього Кодексу.

Так, за змістом приписів ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року N 11, правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Так, як вбачається з умов договору на постачання електричної енергії №34213 від 05.01.2017, Сторонами було погоджено предмет договору, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, інші умови відповідно до норм чинного законодавства, а отже - Договір відповідає вимогам чинного законодавства України, підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень, що свідчить про те, що на момент укладення Договору сторони досягли згоди щодо істотних умов Договору.

Відповідно до ч. 4. ст. 181 ГК України, за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Доказів направлення чи існування протоколу розбіжностей до Договору позивачем за зустрічним позовом суду не надано, а отже - договір на постачання електричної енергії №34213 від 05.01.2017 слід вважати укладеним та прийнятим Сторонами до виконання.

Частиною 1. ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже суд приходить до висновку, що договір на постачання електричної енергії №34213 від 05.01.2017, з урахуванням пункту 2.1. даного Договору, був укладений та погоджений Сторонами та укладений без зауважень.

Таким чином, позивачем за зустрічним позовом не доведено того, що права, за захистом яких він звернувся до суду з зустрічним позовом - порушено відповідачем за зустрічним позовом, а тому вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання недійсним пункту договору на постачання електричної енергії № 34231 у частині відносин, що виникли між Сторонами до моменту укладення цього договору, а саме з 15.01.2014 та про визнання договору на постачання електричної енергії № 34231 чинним з дня його підписання, а саме 05.01.2017 є безпідставними та у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання первісного позову та за подання зустрічного позову покладаються на Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" - як відповідача за первісним позовом та відповідно - як позивача за зустрічним позовом.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1. ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином у зв'язку із тим, що позивачем за первісним позовом було зменшено розмір первісних позовних вимог та з урахуванням прохання про повернення судового збору, викладеного у заяві про зменшення позовних вимог, позивачеві за первісним позовом підлягає поверненню з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 121,21 грн. Підставою повернення судового збору є дане рішення, яке затверджено гербовою печаткою Господарського суду міста Києва.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 46, 52, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 180, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Первісні позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" (01054, м. Київ, вул. О. Гончара, 35; ) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 20; ) борг за активну електричну енергію в розмірі 677 897, 75 грн., борг за реактивну електричну енергію в розмірі 7 386, 77 грн., 3% річних у розмірі 17 416, 81 грн., пеню в розмірі 81 202, 95 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 85 450, 44 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 13 040, 32 грн. Видати наказ.

3. У задоволенні зустрічного позову Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" відмовити повністю.

4. Повернути Приватному акціонерному товариству "ДТЕК Київські електромережі" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 20; ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 121, 21 грн., перерахований згідно платіжного доручення № від 08.02.2018, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи. Підставою повернення судового збору є рішення, яке затверджено гербовою печаткою Господарського суду міста Києва.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Згідно з п. п. 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 04.07.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко