ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"02" липня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1266/18

Суддя господарського суду Одеської області Смелянець Г.Є.

розглянувши заяву стягувача Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області (68002, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Торгова, 2-а, ) за вх.№1360/18 від 23.06.2018р.

до боржника Фізичної особи-підприємця Міхо Єлизавети Георгіївни (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1)

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Міхо Єлизавети Георгіївни 25307,03 грн., з яких: 24066,93 - заборгованість за договором №46-Ч50 "Про постачання теплової енергії в гарячій воді" від 01.11.2008р., 780,31 грн. - пеня, 215,59 грн. - інфляційні, 68 грн. - 3% річних

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області звернулось до господарського суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Міхо Єлизавети Георгіївни 25307,03 грн., з яких: 24066,93 - заборгованість за договором №46-Ч50 "Про постачання теплової енергії в гарячій воді" від 01.11.2008р., 780,31 грн. - пеня, 215,59 грн. - інфляційні, 68 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

При цьому грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, пеня за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а є видом штрафних санкцій, яку сторона зобов'язання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобов'язань та у випадку, якщо відповідальність у вигляді пені була передбачена договором. Хоча вимоги про сплату пені і мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, що унеможливлює їх розгляд в порядку наказного провадження.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином вимоги в частині стягнення річних та інфляційних також не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, оскільки ці вимоги не ґрунтуються на договорі.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що оскільки стягнення пені є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, правовим наслідком порушення зобов'язання, а також враховуючи можливість стягнення в порядку наказного провадження лише неоспорюваної заборгованості, вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Відповідно до чп.3 ч.1, ч.3 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних.

При цьому судовий збір, сплачений заявником за подання заяви про видачу судового наказу в цій частині покладається на Комунальне підприємство "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області.

Керуючись ст.151, п.3 ч.1, ч.3 ст.152, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1.Відмовити Комунальному підприємству "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Міхо Єлизавети Георгіївни пені у розмірі 780,31 грн., інфляційних у розмірі 215,59 грн. та 3% річних у розмірі 68 грн.

2.Судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу у розмірі 7,46 грн. покласти на Комунальне підприємство "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області.

Ухвала набирає чинності 02.07.2018р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Суддя Г.Є. Смелянець