ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2018 Справа № 904/9952/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Кеся Н.Б. за участю секретаря судового засідання Хавіної О.С.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Відповідач-1 Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк", м.Дніпро

Відповідач-2 Відкрите акціонерне товариство "Тернопільобленерго", м.Тернопіль

про стягнення заборгованості у розмірі 1 463 811,62 грн.

Представники:

Від Позивача: Пац В.О., довіреність №14-84 від 14.04.2017р., представник

Від Відповідача-1: представник не з'явився

Від Відповідача-2: Янчак Г.Л., довіреність № 256/25 від 12.01.2018 р., представник

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-Позивач) 28.11.2017р. звернулось з позовом до Відповідача-1 Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" та Відповідача-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопільобленерго", в якому просить господарський суд:

- стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» та Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національного акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1000000,00 грн. заборгованості за векселем, 154027,40 грн. відсотків та 309784,22 грн. інфляційних, а всього 1 463 811,62 грн.

- за рахунок відповідачів компенсувати судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачами грошових зобов'язань за простим векселем №80, виданим 04.05.2000 року.

12.12.2017 року Відповідач-1 подав заперечення на позов (арк.с. 36-Т.1), в якому вказує про те, що у відповідності зі ст. 9 Уніфікованого Закону про переказні векселі та прості векселі (далі-Закон), особою, яка у будь-якому випадку безумовно зобов'язана здійснити платіж за векселем, є виключно векселедавцем (трасант). Статтею 15 Закону передбачено, що індосант відповідає за акцент і за платіж по векселю лише у тому випадку, коли не обумовлено протилежне. Так, у даному випадку, вексель був індосований із застереженням "без обороту на мене", а новий векселедержатель погодився прийняти векселі за наявності такого застереження. Вказана обставина виключає будь-яку відповідальність індосанта з огляду на ст. 15 Закону.

Відповідач-2 26.12.17р. подав відзив на позов (арк.с. 55-58 Т.1), в якому вказує про те, що ВАТ "Тернопільобленерго" вважає, що з огляду на непред'явлення належним чином спірного векселя до оплати. Товариство об'єктивно не в змозі було виконати, покладені на нього обов'язки, наслідком чого є зменшення відповідальності ВАТ "Тернопільобленерго" за невиконання зобов'язання (ст.616 ЦК України). Відтак, виконання зобов'язання ВАТ "Тернопільобленерго" має бути відстрочене, оскільки кредитор, в даному випадку ПАТ "НАК Нафтогаз України", не вчинив дій, необхідних для виконання Товариством зобов'язань, відтак, в такому випадку боржник не вважається таким, що прострочив зобов'язання та не несе відповідальність до моменту вчинення кредитором передбачених договором, законодавством або звичаями ділового обороту необхідних дій (ст. 612 ЦК України). З огляду на те, що Позивачем не надано доказів належного пред'явлення векселя до платежу, у Позивача відсутні підстави для нараховування та заявлення до стягнення суми 6% річних. Крім того, нормами Уніфікованого закону не передбачено покладення на особу, зобов'язану за векселем, інших платежів, зокрема, збитків від інфляції та 3% річних. За таких обставин, Відповідач-2 вважає, оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат та 3% річних у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання, то ст. 625 Цивільного кодексу України застосуванню не підлягає.

05.01.2018р. Позивач подав відповідь на відзив Відповідача-2 щодо пред'явлення векселів до оплати; щодо нарахування інфляційних та відсотків у розмірі нести (арк.с. 118-121 Т.1).

15.01.18р. Відповідач-2 подав заперечення щодо відповіді на відзив (арк.с. 155-158 Т.1).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2018р. доручено Господарському суду Тернопільської області витребувати у Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області або іншого органу державної виконавчої служби, який є правонаступником Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, оригінал простого векселя №80 на суму 1000000,00 грн., виданий ВАТ "Тернопільобленерго" та надати для огляду до Господарського суду Дніпропетровської області. Зупинено провадження у цій справі №904/9952/17 до надходження відповіді на судове доручення щодо збирання доказів від Господарського суду Тернопільської області.

На виконання вимог ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2018р., 22.03.2018 року від Господарського суду Тернопільської області надійшла ухвала про виконання судового доручення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2018 року поновлено провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Запропоновано Позивачеві з метою доведення своїх прав за спірним векселем надати оригінал простого векселя № 80 для огляду в судовому засіданні.

Оригінал простого векселя №80 для огляду в судове засідання 19.04.2018р. не подано.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2018р. доручено Господарському суду міста Києва надати для огляду до Господарського суду Дніпропетровської області з наступним поверненням до суду оригіналу простого векселя №80, який наявний в матеріалах господарської справи №921/429/15-Г/18. Зупинено провадження у справі до отримання та виконання судового доручення щодо збирання доказів.

На виконання вимог ухвали суду від 23.04.18р. від Господарського суду міста Києва 21.05.18р. до Господарського суду Дніпропетровської області надійшов оригінал простого векселя №80 та оригінал виконавчого напису від 29.04.2015 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2018 поновлено провадження у справі.

19.06.18р. ВАТ "Тернопільобленерго" подало клопотання (арк.с. 243 Т.1), в якому просить суд приєднати до матеріалів справи платіжні доручення про часткову оплату за простим векселем №80 та врахувати їх при розгляді даної справи.

До клопотання Відповідач-2 подав платіжні доручення №172 від 15.01.18р., №39 від 25.01.2018р., №119 від 28.02.2018р., №49 від 30.03.2018р., №10 від 27.04.2018р. (арк.с. 244-248 Т.1).

Відповідач-1 в судове засідання призначене на 20.06.18р. не з'явився, електронною поштою на адресу суду направив заяву (арк.с. 1 Т.2), в якій просить суд відмовити в задоволенні позову ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Акцент-Банк" та ВАТ "Тернопільобленерго" про солідарне стягнення заборгованості за векселем в частині позовних вимог до ПАТ "Акцент-Банк". Розглядати справу за відсутності представника ПАТ "Акцент-Банк".

В судовому засіданні 20.06.18р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є держателем простого векселя №80 на суму 1000000,00 грн., випущеного Відкритим акціонерним товариством "Тернопільобленерго", зі строком платежу - по пред'явленню, але не раніше 01 січня 2015.

Оригінал простого векселя №80 на суму 1000000,00 грн. оглянуто в судовому засіданні. Копія векселя наявна в матеріалах справи (арк.с. 13 Т.1).

За вказаним векселем ВАТ "Тернопільобленерго" зобов'язалося сплатити проти цього векселя Українському кредитному банку (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк"), чи його наказу 1000000,00 грн.

В подальшому, на зворотному боці спірного векселя, Українським кредитним банком був поставлений бланковий індосамент на пред'явника такого змісту: "Платити наказу: без обороту на мене", який підписаний головою правління та головним бухгалтером банку та скріплено печаткою.

24.03.2015 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на адресу ПАТ "Тернопільобленерго" направило лист вих.№26-2132/1.2-15 (арк.с. 14, 15 Т.1), в якому запропонував оплатити до 12:00 год. 07 квітня 2015 року векселі, у тому числі вексель №80, але не раніше 01.01.2015 року. У визначений в листі строк оплата ПАТ "Тернопільобленерго" не здійснена.

Матеріали справи також свідчать про те, що Позивач відрядив з 21.04.2015р. по 24.04.2015р. своїх працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до міста Тернопіль для пред'явлення цінних паперів до оплати до ПАТ "Тернопільобленерго", що підтверджується посвідченнями на відрядження, розпорядженнями про відрядження та відмітками про прибуття у відрядження, прибуття в пункти призначень, вибуття з них і прибуття до постійної роботи (арк.с. 128-138 Т.1).

Зазначені обставини справи, а також факти, які встановлені рішенням Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі №607/7546/15-ц, а також рішенням Господарського суду міста Києва у справі №921/4729/15-г/18 від 07.06.2017р. у сукупності свідчать про наявний факт пред'явлення Позивачем спірного векселя до оплати Відповідачу-2, та відмовою його від оплати, у зв'язку з чим ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до приватного нотаріуса з вимогою про сплату заборгованості за прости векселем. 23.04.2015 року приватним нотаріусом Березій З.І. вчинено протест про неоплату векселя №80 в сумі 1 000 000,00 грн. На підставі вказаного протесту приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. 29.04.2015 року вчинено виконавчий напис. Таким чином, суд вважає встановленим факт пред'явлення спірного векселя 22.04.2015 року та виникнення прострочення з його погашення з 23.04.2015 року, коли Позивач звернувся до нотаріуса для опротестування спірного векселя.

Крім того, у відповідь на лист вих.№26-2132/1.2-15 Відповідач-2 надіслав лист вих.№2251/29 від 26.05.2015р. (арк.с. 18 Т.1) про неможливість виконання вимог Позивача та просив розглянути можливість розтермінування оплати до кінця 2015 року щомісячними платежами.

Наведені обставини дозволяють зробити висновок про обізнаність Відповідача-2 та об'єктивну можливість останнього переконатися в правомірності вимог Позивача.

У зв'язку з неотриманням платежу за векселем, Позивач звернувся з даним позовом до суду та вимагає оплату в примусовому порядку, шляхом стягнення вексельної заборгованості солідарно з векселедавця (Відповідача-2) та індосанта (Відповідача-1).

Як убачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у справі, Відповідач-2 здійснив повну оплату за векселем №80 в сумі 1 000 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №172 від 15.01.18р., №39 від 25.01.2018р., №119 від 28.02.2018р., №49 від 30.03.2018р., №10 від 27.04.2018р. (арк.с. 244-248 Т.1).

При вирішенні спору суд керується таким.

На момент видачі векселю (2000 рік), відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулювалися Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 7 червня 1930 р.), законами України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 р., якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 р. про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930р. про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Згідно зі статтями 16, 77 Уніфікованого закону особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем, якщо її право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній із них є бланковим.

Абзацом 1 ст. 16 Уніфікованого закону передбачено, що в разі коли за бланковим індосаментом іде інший, особа, яка підписала останній, вважається такою, що придбала вексель за бланковим індосаментом.

Відповідно до абзацу 2 ст. 13 Уніфікованого закону бланковий індосамент є чинним лише у випадку, коли він написаний на звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші (алонжі).

В постанові Пленуму від 08.06.2007 № 5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" Верховний Суд України зазначив таке.

Під час розгляду вимог осіб, у яких знаходиться вексель, мають перевіряти, чи є позивач останнім набувачем прав за векселем по безперервному ряду індосаментів. Якщо останній індосамент є бланковим або на пред'явника (тобто в ньому не зазначено особу, що отримує вексель), законним векселедержателем такого векселя вважається особа, у якої вексель фактично знаходиться. Така особа має всі права за векселем, у тому числі право вимоги платежу за ним. Законний векселедержатель не зобов'язаний доводити наявність і дійсність своїх прав за векселем, вони вважаються наявними та дійсними. Доведення протилежного - обов'язок особи, якій пред'явлено вимогу за векселем.

Керуючись викладеним, враховуючи те, що Позивач є держателем простого векселя, що містить бланковий індосамент на пред'явника, а також те, що права Позивача за векселем не спростовані відповідачами, є підстави вважати Позивача законним векселедержателем.

Статтею 15 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі визначено, що індосант відповідає за акцепт і за платіж, якщо не обумовлено протилежне. У випадку включення до індосаменту застереження "без обороту на мене" чи будь-якого іншого, наслідком якого може бути звільнення індосанта від відповідальності за платіж за векселем, передбаченої вказаною нормою Уніфікованого закону, індосант відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги. Таке застереження означає, що при неакцепті або неплатежі до такого індосанта не можуть бути пред'явлені вимоги, передбачені статтями 43-49 Уніфікованого закону, тобто зазначена особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язань за векселем (ст.13 Уніфікованого закону ).

Спірний вексель був індосований Відповідачем-1 із застереженням "Без обороту на мене", у зв'язку із чим зазначена особа не відповідає за платіж по вказаному векселю.

Статтею 9 Уніфікованого Закону встановлено, що трасант (векселедавець) відповідає за акцепт і за платіж. Він може зняти з себе відповідальність за акцепт; будь-яка умова, за якою він знімає з себе відповідальність за платіж, вважається ненаписаною. Таким чином, трасант (векселедавець) не може зняти з себе відповідальність за платіж.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача підлягають задоволенню шляхом стягнення вексельної заборгованості з Відповідача-2.

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача-2 154027,40 грн. 6% річних, суд зазначає таке.

Згідно з п. 2 абзацу 1 ст. 48 Уніфікованого закону, векселедержатель може вимагати від особи, до якої пред'явив позов, сплати відсотків, нарахованих на вексельну суму.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні" передбачені ст.ст. 48, 49 Уніфікованого закону відсотки на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються виходячи з розміру облікової ставки НБУ на день подання позову та від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову відповідно.

При цьому, стаття 5 Уніфікованого закону передбачає, що у переказному векселі, який підлягає оплаті відразу після пред'явлення або у визначений строк після пред'явлення, трасант може обумовити, що на суму, яка підлягає оплаті, будуть нараховуватися відсотки. У будь-якому іншому переказному векселі така умова вважається ненаписаною.

Відсоткова ставка повинна бути вказана у векселі; при відсутності такої вказівки умова вважається ненаписаною.

Пунктом 2 ст. 48 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі встановлено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, у тому числі, відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу.

Таким чином, суд вважає, що Позивачем обґрунтовано нараховано 6% річних.

Проте, з огляду на те, що судом встановлено факт прострочення Відповідача-2 за векселями з 23.04.2015р. (дата опротестування векселя в неплатежі), а не з 08.04.2015р., як вважає позивач, судом здійснено перерахунок суми 6% річних з урахуванням визначеної дати прострочення та встановлено, що за прострочення оплати векселя розмір 6% річних повинен становити 151561,64 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 309784,22 грн. інфляційних втрат суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

Наведені положення Уніфікованого закону вичерпне встановлюють правові наслідки не виконання зобов'язань за векселем, які інфляційні втрати за векселем не передбачають.

Посилання Позивача на ст. 625 ЦК України та ст. 4 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, суд вважає помилковим. Зокрема, статтею 4 зазначеної Конвенції передбачено, що дія зобов'язань акцептанта за переказним векселем або векселедавця простого векселя визначається за законом місця, в якому ці документи підлягають оплаті. Так, в зазначених положеннях йдеться про дію зобов'язань, але не про їх обсяг. Таким чином, національне законодавство не встановлює додаткових правових наслідків невиконання вексельних зобов'язань.

Зазначений висновок суду узгоджується з інформаційним листом від 24.11.2011 №01-06/1642/2011 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", в якому зазначено, що у разі, якщо спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання за рішенням суду, відсутні підстави для застосування до таких правовідносин частини другої статті 625 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 03.10.2011 у справі №3-91гс11 (справа №45/211)).

Отже, у суду відсутні правові підстави для стягнення з Відповідача-2 інфляційних втрат у розмірі 309784,22 грн.

На підставі викладеного позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з Відповідача-2 6% річних в розмірі 151561,64 грн. В частині позовних вимог про стягнення 1 000 000,00 грн. провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, оскільки після відкриття провадження у справі, Відповідач-2 здійснив повну оплату за векселем №80 в сумі 1 000 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №172 від 15.01.18р., №39 від 25.01.2018р., №119 від 28.02.2018р., №49 від 30.03.2018р., №10 від 27.04.2018р. (арк.с. 244-248 Т.1).

В задоволенні позову до Відповідача-1 слід відмовити.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на Відповідача-2 пропорційно задоволеній частині позову з урахуванням закриття провадження у справі відповідно до ч.ч. 4, 9 ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" та Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" (49010, м.Тернопіль, вул.Енергетична, 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національного акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ) 151561,64 грн. відсотків та 17273,43 грн. судового збору.

В частині позовних вимог про стягнення заборгованості за векселем в сумі 1 000 000,00 грн. провадження у справі закрити.

В частині позовних вимог про стягнення 309784,22 грн. інфляційних втрат та відсотків на суму 2465,76 грн. відмовити.

В частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строки та порядку, встановлені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в двадцятиденний строк з дня складення повного тексту рішення до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.06.2018

Суддя Н.Б. Кеся