КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2018 р. Справа№ 910/18740/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Лебедєв Ю.В. (за довіреністю №б/н від 24.10.2017)

від відповідача: Дуднік-Дубіняк Д.І. (за довіреністю №17110102 від 01.11.2017)

розглянувши апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Київенерго" та публічного акціонерного товариства "Київгаз"

на рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2018 р.

у справі № 910/18740/17 (суддя - Маринченко Я.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Київгаз"

до публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 142 723 703,95 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство "Київгаз" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 142 723 703, 95 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.03.2018 р. позов задоволено частково: стягнуто з публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь публічного акціонерного товариства "Київгаз" 5505297 (п'ять мільйонів п'ятсот п'ять тисяч двісті дев'яносто сім) грн. 44 коп. пені, 659803 (шістсот п'ятдесят дев'ять тисяч вісімсот три) грн. 36 коп. трьох процентів річних, 2980376 (два мільйони дев'ятсот вісімдесят тисяч триста сімдесят шість) грн. 84 коп. інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 235358 (двісті тридцять п'ять тисяч триста п'ятдесят вісім) грн. 08 коп. В іншій частині позову відмовлено. Провадження у справі № 910/18740/17 у частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в розмірі 130 817 758 (ста тридцяти мільйонів восьмиста сімнадцяти тисяч семиста п'ятдесяти восьми) грн. 94 коп. закрито.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, за відповідачем станом на 11.04.2017 року рахувалась заборгованість в розмірі 153643653, 74 грн., з врахуванням факту відступлення права вимоги за договором № 1 від 21.08.2017 року та договором № 2 від 27.09.2017 року на загальну суму 25500000, сума боргу становить 130817758,94 грн. Провадження у справі у частині основного боргу в розмірі 130817758,94 грн. підлягає закриттю, оскільки під час слухання справи розмір основного боргу було сплачено в повному обсязі. В частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, задовольнив позовні вимоги частково, за власним розрахунком, оскільки відповідачем допущено порушення п. 8.2 договору та вимог ст.625 ЦК України.

Не погодившись з рішенням, публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2018 р. у справі №910/18740/17 в частині стягнення з публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь публічного акціонерного товариства "Київгаз" 5 505 297, 44 грн. пені, 659 803, 36 грн. трьох відсотків річних та 2 980 376, 84 грн. інфляційних втрат. Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, позивачем безпідставно було нараховані втрати від інфляційнії, 3% річних та пеня. Так, договором №1 від 21.08.2017 та договором №2 від 27.09.2017 про відступлення права вимоги по договору про розподіл природного газу №295905/17 від 29.12.2016 позивач відступив своє право вимоги до відповідача на загальну суму 25500000 грн. третій особі, а саме ДП "КиївГазЕнерджи", а відтак і вимагати стягнення вказаної суми основного боргу в цій частині, позивач права не має, оскільки стягнення вказаної суми основного боргу судом може призвести до подвійного її стягнення з відповідача. Підписані акти приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою за період з березня 2017 року по вересень 2017 року на які посилається позивач, були підписані відповідачем з розбіжностями, а відтак непогоджений ПАТ "Київенерго" обсяг втрат складає 185,386 тис. м куб. обсягу виробничо-технологічних втрат на загальну суму 47139,95 грн.

Також, не погодившись з рішенням, публічне акціонерне товариство "Київгаз" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2018 р. у справі № 910/18740/17 скасувати в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 2 760 467 грн. 37 коп. нарахованих за період з березня 2017 року по вересень 2017 року (включно) за неналежне виконання зобов'язання за Типовим договором про розподіл природного газу, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2017 № 2494, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі: стягнути з відповідача суму пені - 5 505 297, 44 коп., трьох відсотків річних - 659 803 грн. 36 коп., інфляційних втрат - 5 740 844 грн. 21 коп.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції невірно було здійснено власний розрахунок заявлених до стягнення суми інфляційних втрат.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 року було прийнято до провадження апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Київенерго" та публічного акціонерного товариства "Київгаз" та призначено справу до розгляду.

04.05.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача.

В подальшому розгляд справи відкладався.

22.06.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі.

Також 22.06.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення у справі.

У судовому засіданні 25.06.2018 року представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати частково, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі: стягнути з відповідача суму пені - 5 505 297 грн. 44 коп., трьох відсотків річних - 659 803 грн. 36 коп., інфляційних втрат - 5 740 844 грн. 21 коп.

Представник відповідача, підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 29.12.2016 між публічним акціонерним товариством "Київгаз" (оператор ГРМ, позивач) та публічним акціонерним товариством "Київенерго" (споживач, відповідач) укладено Публічний договір розподілу природного газу (а.с.12 т.1)

За умовами зазначеного договору, оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п.2.1 договору). Облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об'єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.(п.5.1 договору). Оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу Газорозподільних систем.(п.6.1 договору). Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць, протягом якого надаються послуги з розподілу природного газу.(п.6.3 договору)

Пунктами 6.4- 6.6 договору, визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до 01 числа розрахункового періоду. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п.6.4 Договору). У разі виникнення у споживача заборгованості за цим договором сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. У разі відсутності графіка погашення заборгованості оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення. ( п.6.5 договору).

Надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватись підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється наступним чином.(п. 6.6 договору).

Оператор до п'ятого числа місяця, наступного за розрахунковим (звітним), надсилає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за розрахунковий (звітний) період, підписані уповноваженим представником оператора ГРМ (п.6.6.1 Договору).

Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов'язаний повернути оператору ГРМ один примірник акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку встановленому законодавством (п.6.6.2 Договору).

Умовами п.8.2 договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків попередньої оплати за цим договором, споживач сплачує на користь оператора ГРМ пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Пунктом 12.1 договору, сторони погодили, що цей договір укладається на невизначений строк.

Як свідчать матеріали справи, та підтверджується копіями актів приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою, підписаними уповноваженими представниками обох сторін та скріпленими відповідними печатками підприємств, за період з березня по вересень 2017 року включно, позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 130817758,94 грн., а саме: у березні 2017 року - на суму 54743490,11 грн. (акт від 31.03.2017), у квітні 2017 року - на суму 18215622,17 грн. (акт від 30.04.2017), у травні 2017 року - на суму 16055857,87 грн. (акт від 31.05.2017), у червні 2017 року - на суму 7925513,46 грн. (акт від 30.06.2017), у липні 2017 року - на суму 14224352,01 грн. (акт від 31.07.2017), у серпні 2017 - на суму 13880618,58 грн. (акт від 31.08.2017) та у вересні 2017 року - на суму 15285011,09 грн. (акт від 30.09.2017). (а.с.34-40 т.1)

Позивач звернувся з позовними вимогами у зв'язку з тим, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договором в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг за вказаний період у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість в розмірі 130817758,94 грн. Окрім того, зазначив, що у зв'язку з несвоєчасним виконання відповідачем умов публічного договору, ним порушено вимоги ст. 625 ЦК України та 8.2 договору.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем належним чином доведено порушення відповідачем договірних зобов'язань, в частині стягнення заборгованість 130817758,94 грн. провадження у справі підлягає закриттю, оскільки відповідачем під час розгляду справи, розмір основного боргу було сплачено в повному обсязі, вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних підлягають задоволенню частково за власним розрахунком суду, оскільки позивачем при розрахунку було допущено арифметичні помилки, вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як унормовано ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Пунктом 2 ч.2 ст.13 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що споживач зобов'язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, за період з березня по вересень 2017 року включно позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 130817758,94 грн., а саме: у березні 2017 року - на суму 54743490,11 грн. (акт від 31.03.2017), у квітні 2017 року - на суму 18215622,17 грн. (акт від 30.04.2017), у травні 2017 року - на суму 16055857,87 грн. (акт від 31.05.2017), у червні 2017 року - на суму 7925513,46 грн. (акт від 30.06.2017), у липні 2017 року - на суму 14224352,01 грн. (акт від 31.07.2017), у серпні 2017 - на суму 13880618,58 грн. (акт від 31.08.2017) та у вересні 2017 року - на суму 15285011,09 грн. (акт від 30.09.2017), що підтверджується актами приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою, підписаними уповноваженими представниками обох сторін та скріпленими відповідними печатками підприємств.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що акти приймання-передачі послуг з розподілу природного газу №ОГБИ-009156 від 31.03.2017 року (за березень 2017), та №ОГБИ-011429 від 30.04.2017 року (за квітень 2017 року) були підписані відповідачем із зауваженнями.

Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта (відповідача ) необґрунтованими, оскільки акти за березень-квітень 2017 року, підписані належними представниками сторін та скріплені печатками в порядку, визначеному п.6.6 статті 6 договору. Справжність актів, підписів на них, повноваження представників сторін, відсутність ознак підробки, відповідачем не заперечується.

Отже, відповідачем не наведено посилання на докази незаконності погоджених сторонами обсягів послуг з розподілу природного газу, отриманих відповідачем протягом березня-квітня 2017 року.

Крім того, зауваження , які зроблені відповідачем в актах, колегія суддів зазначає, що допис зроблено невідомою особою, без зазначення підпису, прізвища, ім'я та по-батькові особи, не завірено печаткою ПАТ «Київенерго» тощо, отже відсутні будь-які ознаки того, що особа, яка має відповідні повноваження на здійснення юридичних дій від імені відповідача, зробила таке дописування та воно є належним та допустимими вираженням волі відповідача по оскарженню змісту акту.

Як вже зазначалось, умовами договору, а саме п. 6.6.2 визначено, що споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов'язаний повернути оператору ГРМ один примірник акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку встановленому законодавством.

Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів вмотивованої відмови в письмовій формі щодо повного або часткового підписання акту наданих послуг.

Таким чином, станом на момент звернення з позовними вимогами, відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договором в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг за вказаний період у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість в розмірі 130817758,94 грн. Вказані обставини, зокрема підтверджуються наявною в матеріалах справи копією реєстру розрахунків між сторонами по договору, за послуги, надані протягом січня - вересня 2017 року та реєстром оплат за період з 04.01.2017 по 15.12.2017.

Також є необґрунтованими доводи відповідача, щодо повного та своєчасного виконання своїх зобов'язань за спірний період у зв'язку із перерахуванням останнім на користь позивача оплати на суму 139924043,59 грн., оскільки умовами укладеного договору сторони погодили, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до 01 числа розрахункового періоду. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг здійснюється кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п.6.4).

Умовами договору (п.6.5) сторони погодили, що у разі виникнення у споживача заборгованості сторони можуть укласти графік погашення заборгованості. У разі відсутності графіка погашення заборгованості оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Відносини щодо перерахування коштів між спеціальними рахунками за березень - вересень 2017 року врегульовані постановою КМУ №217 від 18.06.2014 та постановами НКРЕКП №243 від 28.02.2017, №440 від 30.03.2017, №599 від 27.04.2017, №709 від 31.05.2017, №818 від 29.06.2017, №655 від 27.07.2017 та №1056 від 31.08.2017.

Зазначеними актами не передбачено зміни умов виконання зобов'язань та проведення розрахунків між сторонами та зміни механізму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що станом на 11.04.2017 за відповідачем рахувалась заборгованість в розмірі 153643653,74 грн. та враховуючи відсутність погодженого сторонами графіку погашення заборгованості, позивачем правомірно зараховані сплачені відповідачем грошові кошти, в рахунок погашення існуючої заборгованості за передні періоди.

Стосовно доводів апелянта (відповідача), що судом першої інстанції не було взято до уваги факту відступлення права вимоги за вказаним договором на загальну суму 25500000 грн. у відповідності до договору №1 від 21.08.2017 та договору №2 від 27.09.2017 про відступлення права вимоги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1.1. договорів №1 та договорів №2 (а.с.9,11т.2) про відступлення права вимоги на користь Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» відступалась (передавалась) заборгованість ПАТ «Київенерго» перед ПАТ «Київгаз», строк виконання якої настав станом на 11.03.2017 рік.

Таким чином, спірна заборгованість за березень - вересень 2017 року , що є предметом розгляду цієї справи, та яка вперше виникла лише 11.04.2017 року(за березень 2017рік) не була передана за договорами про відступлення права вимоги № 1 від 21.08.2017 року та №2 від 27.09.2017 року.

Колегія суддів, вважає що доводи апелянта (відповідача) в цій частині є необґрунтованими та безпідставними, судом першої інстанції правомірно було встановлено, що за вказаними договорами позивачем було відступлено право вимоги до відповідача за заборгованістю, строк виконання якої настав 11.03.2017, яка не входить до предмету розгляду даної справи, оскільки наразі розглядаються вимоги позивача про стягнення заборгованості прострочення якої виникло з 11.04.2017.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги транспортування природного газу за період березня 2017 року по вересень 2017 року в розмірі 130817758,94 грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як свідчать матеріали справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем в повному обсязі погашено основну заборгованість перед позивачем за договором в розмірі 130817758,94 грн., що підтверджується довідкою позивача, про стан заборгованості публічного акціонерного товариства "Київенерго", відповідно до якої, станом на 12.03.2018 заборгованість відповідача за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року відсутня.(а.с.233 т.2)

Окрім того, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 5740844,21 грн. інфляційних втрат та 659803,36 грн. трьох відсотків річних.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем при здійсненні розрахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат допущено арифметичні помилки.

Так здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат, за допомогою системи «Ліга Закону Підприємство 9.5.3 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА ЗАКОНУ 2018», колегія суддів зазначає наступне.

54743490,11 період з 15.04.2017 по 15.09.2017 = 2162765,62 грн.

18215622,17 період з 15.05.2017 по 15.09.2017 = 550752,06 грн.

16055857,87 період з 15.06.2017 по 15.09.2017 = 273173,85 грн.

7925513,46 період з 15.07.2017 по 15.09.2017 = 7909,66 грн.

14224352,01 період з 15.08.2017 по 15.09.2017 = -14224,35 грн.

З вищезазначеного вбачається, що судом першої інстанції, правомірно та обґрунтовано було задоволено частково позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 2980376,84 грн. Доводи апелянта (позивача) щодо безпідставного зменшення судом першої інстанції розміру інфляційних втрат є необґрунтованими та спростовуються вищезазначеним розрахунком.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних в розмірі 659803,36 грн., колегія суддів, перевіривши розрахунок трьох відсотків річних, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем при здійсненні розрахунку заявленої до стягнення суми трьох відсотків річних допущено арифметичні помилки.

Так здійснивши власний перерахунок трьох відсотків річних, за допомогою системи «Ліга Закону Підприємство 9.5.3 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА ЗАКОНУ 2018», колегія суддів зазначає наступне.

54743490,11 у період з 11.04.2017 по 19.10.2017 = 863897,27 грн.

18215622,17 у період з 11.05.2017 по 26.10.2017 = 253022,48 грн.

16055857,87 у період з 12.06.2017 по 26.10.2017 = 180793,36 грн.

7925513,46 у період з 11.07.2017 по 26.10.2017 = 70352,50 грн.

14224352,01 у період з 11.08.2017 по 26.10.2017 = 90022,61 грн.

13880618,58 у період з 11.09.2017 по 26.10.2017 = 52 480,15 грн.

15285011,09 у період з 11.10.2017 по 26.10.2017 = 20100,84 грн.

З вищевикладеного вбачається, що загальний розмір трьох відсотків річних, за розрахунком суду, становить 1 530 669,21 грн., але оскільки позивач в позовних вимогах просив стягнути з відповідача 659 803,36 грн., розмір яких є меншим за розрахунок суду, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних підлягають задоволенню в розмірі 659 803,36 грн.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає доводи апелянта (позивача) щодо незрозумілого перерахування судом першої інстанції інфляційних втрат та трьох відсотків річних, спростовуються вищезазначеним розрахунком, що перерахований колегією суддів, а тому судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 2980376,84 грн. та три відсотки річних у розмірі 659 803,36 грн.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 5505297,44 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частинами 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань " платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як унормовано ч. 1 ст.547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

За умовами п. 8.2 договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків попередньої оплати за цим договором, споживач сплачує на користь оператора ГРМ пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є вірним, розрахунок пені був здійснений позивачем відповідно до положень ч. 6 ст. 232 ГК України, тобто протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане, щодо кожного простроченого платежу окремо, вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги у цій частині правомірно були задоволенні в розмірі 5505297,44 грн.

Доводи апелянта (відповідача) щодо безпідставного стягнення пені, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та недоведеними, оскільки як вже зазначалось пеня нарахована позивачем була за порушення строків оплати за надані відповідачем послуги, починаючи з дня наступного за строком остаточного розрахунку, визначеним п.6.4 договору (з 11 числа кожного місяця, наступного за місяцем надання послуг). Окрім того, (апелянта) відповідача не скористався своїм правом, самостійно здійснити розрахунок пені, та надати його до суду.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта (відповідача), щодо невірного розподілу судових витрат , оскільки судом першої інстанції відповідача до ч.1 ст. 129 ГПК України, стягнуто лише частину заявленої позивачем суми судового збору. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано здійснив пропорційний розподіл судових витрат з урахуванням заявлених та задоволених позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржники не довели обґрунтованість своїх апеляційних скарг, доказів на підтвердження своїх вимог суду не надали, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 13.03.2018 року у справі № 910/18740/17, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Київенерго" та публічного акціонерного товариства "Київгаз" на рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2018 року у справі № 910/18740/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2018 року у справі № 910/18740/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/18740/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 05.07.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко