ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2018 р.Справа № 922/1255/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Державного підприємства "Підприємство Темнівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Харківській області (№ 100)", с. Темнівка
про стягнення 16312,61 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1, дов. № 7/14/25п/фз від 09.01.2018 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Державного підприємства "Підприємство Темнівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Харківській області (№ 100)", с. Темнівка про стягнення з відповідача 6256,82 грн. пені, 1163,37 грн. 3% річних та 8892,42 грн. інфляційних втрат за договором купівлі-продажу природного газу № 1790/14-БО-32 від 13 грудня 2013 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 травня 2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/1255/18; призначено розгляд справи в судовому засіданні на 13 червня 2018 року на 11 годин 20 хвилин; про розгляд справи повідомлено сторін.

25 травня 2018 року через канцелярію господарського суду Харківської області від Державного підприємства "Підприємство Темнівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Харківській області (№ 100)" надійшов відзив на позовну заяву та додаткові документи, які суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засіданні.

Враховуючи пункт 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України 13 червня 2018 року суд починає розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 13 червня 2018 року підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 13 червня 2018 року та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову, або зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Протокольною ухвалою від 13 червня 2018 року на підставі пункту 2 статті 216, пункту 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву у судовому засіданні до 05 липня 2018 року на 11 годин 30 хвилин.

Представник позивача у судове засідання не з'явився.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

13 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавцем, позивачем) та Державним підприємством "Підприємство Темнівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Харківській області (№ 100)" (покупцем, відповідачем) було укладено договір купівлі - продажу природного газу № 1790/14-БО-32.

31 січня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі - продажу природного газу № 1790/14-БО-32 вд 13 грудня 2013 року; 29 квітня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору купівлі - продажу природного газу № 1790/14-БО-32 вд 13 грудня 2013 року; 27 травня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до договору купівлі - продажу природного газу № 1790/14-БО-32 вд 13 грудня 2013 року; 13 червня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 4 до договору купівлі - продажу природного газу № 1790/14-БО-32 вд 13 грудня 2013 року; 18 вересня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 5 до договору купівлі - продажу природного газу № 1790/14-БО-32 вд 13 грудня 2013 року; 26 грудня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 6 до договору купівлі - продажу природного газу № 1790/14-БО-32 вд 13 грудня 2013 року.

Відповідно до пункту 1.1. договору купівлі-продажу природного газу № 1790/14-БО-32, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно пункту 1.2. договору купівлі-продажу природного газу від 13 грудня 2013 року та додаткової угоди № 1 від 31 січня 2014 року, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Відповідно до пункту 2.1. договору купівлі-продажу природного газу № 1790/14-БО-32, продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 39,0 тис. куб.м.

На виконання умов договору, позивач передав у власність Державного підприємства "Підприємство Темнівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Харківській області (№ 100)" природний газ на загальну суму 122284,49 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу: від 31 січня 2014 року, від 28 лютого 2014 року, від 31 березня 2014 року, від 30 квітня 2014 року, від 31 грудня 2014 року.

Згідно пункту 6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 13 грудня 2013 року оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов'язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських зідносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених дим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк І термін).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його яевиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання І неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором.

Матеріали справи свідчать про те, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобовязання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку часник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарюванн, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 статті 231 Господарського кодексу України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова ума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення оржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.2 договору договору купівлі-продажу природного газу № 1790/14-БО-32 визначено, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу Державним підприємством "Підприємство Темнівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Харківській області (№ 100)" перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 6256,82 грн.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем вказаної суми, суд встановив, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам договору.

Однак, як вбачається з наданих до суду доказів, відповідано до частини 1 статті 6 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року № 2713-IV підприємства установ виконання покарань входять до структури Державної кримінально-виконавчої служби України та створені для забезпечення виконання її завдань.

Державне підприємство "Підприємство Темнівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Харківській області (№ 100)" відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" є державним підприємством, яке здійснює господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених.

Форма фінансування підприємства - госпрозрахунок. Головним прибутком від діяльності підприємства є використання праці засуджених.

Діяльність підприємства, крім виконання основної функції, значно зменшує навантаження на державний бюджет, так як в результаті залучення засуджених до праці на підприємствах Державної кримінально-виконавчої служби України - отримується (в основному без прибутків) певна продукція, реалізація якої дає отримувати кошти, які на ряду з коштами державного бюджету (в їх заміщення, а саме поповнення спецфонду) спрямовуються на утримання засуджених.

У пункті 7 частини 2 статті 13 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" встановлено, що свою діяльність підприємство установи виконання покарань планує з урахуванням можливості організації професійно-технічного навчання, формування трудових навичок у засуджених.

Таким чином, виробнича діяльність підприємства спрямована на забезпечення засуджених працею, яка є основним засобом виправленням та ресоціалізації засуджених (відповдно до частини 3 статті 6 Кримінального виконавчого кодексу України).

В умовах економічної кризи в країні, зростання тарифів на енергоносії, цін на основні матеріали, значного скорочення численості осіб, які відбувають покарання в установі (на виконання Закону України "Про амністію у 2014 році" № 1185-5 від 08 квітня 2014 року та Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо застосування амністії в Україні" № 1246-5 від 06 травня 2014 року) Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув'язнення у строк покарання), значно погіршився фінансовий стан відповідача.

Але незважаючи на дане становище відповідач здійснював платежі та вживав усі необхідні для належного виконання зобов'язання враховуючи інтереси позивача та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішення суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд, об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем та його форму фінансування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 90 %, а саме стягнути з відповідача пеню у розмірі 625,68 грн. В частині стягнення пені у сумі 5631,14 грн. відмовити.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки Державним підприємством "Підприємство Темнівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Харківській області (№ 100)" не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобовязаний сплатити на користь позивача 1163,37 грн. три проценти річних та 8892,42 грн. інфляційних втрат.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1163,37 грн. три проценти річних та 8892,42 грн. інфляційних втрат задовольнити.

Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 15, 16, 509, 525, 526, 530, 549, 655, 611, 612 Цивільного кодексу України, статтями 173, 174, 175, 193, 216, 231 Господарського кодексу України, статтями 1-5, 10, 11, 12, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 165, 196, 201, 208-210, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Підприємство Темнівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Харківській області (№ 100)" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 625,68 грн. пені, 1163,37 грн. 3% річних, 8892,42 грн. інфляційних втрат та 1762,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статтей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 09.07.2018 р.

Суддя ОСОБА_2