ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2018 р. м. Київ Справа № 911/228/18

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Майбороди В.М. розглянувши справу

За позовом Національного наукового центру Інститут механізації та електрифікації сільського господарства Національної академії аграрних наук України, Київська обл., смт. Глеваха

до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, Київська обл., смт. Глеваха

третя особа Головне управління держгеокадастру у Київській області, м. Київ

про визнання неправомірними дій

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення № 113-37-V від 30.07.2010 року, визнати недійсним та скасувати реєстрацію Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 154309 від 28.12.2012 року та серія ЯЯ № 154308 від 28.12.2012 року, а також про визнання дійсними державних актів на право постійного користування земельною ділянкою № КВ 1Г000021 № 19 від 22.12.1994 року, № КВ-17 від 27.01.1995 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення та акти на право постійного користування земельною ділянкою прийняті незаконно та без погодження з власником земельних ділянок, в звязку з чим просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

02.03.2018 р. через загальний відділ суду представник позивача подав заяву про зміну предмета позову в якій просить суд, визнати незаконним та скасувати рішення № 1013-37-V Глевахівської селищної ради Васильківскього району Київської області від 30.07.2010 року, визнати недійсним та скасувати реєстрацію Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 154309 від 28.12.2012 року та серія ЯЯ № 154308 від 28.12.2012 року, а також про визнання дійсними державних актів на право постійного користування земельною ділянкою № КВ 1Г000021 № 19 від 22.12.1994 року, № КВ-17 від 27.01.1995 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

З огляду на вищевикладені обставини, подана заява підлягає задоволенню.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивач пропустив строк позовної давності. Крім того, селищною радою долучено до матеріалів справи заяву Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» НААН про затвердження технічної документації із землеустрою, на підставі якої було прийнято оскаржуване рішення, тому вважає доводи позивача щодо відсутності погодження з власником земельної ділянки безпідставними, необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи підтримує позов в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішеннями Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 14.04.1994 року в постійне користування Інституту механізації та електрифікації сільського господарства надано земельну ділянку площею 70,6 га для виробничих потреб, на підставі чого оформлено Державний акт на право постійного користування землею серія КВ 1Г000021 № 19 від 22.12.1994 року, який зареєстрований у Книзі реєстрації державних актів на право постійного користування землею № 2 від 22.12.1994 року; 04.10.1994 року в постійне користування Інституту технічного сервісу УААН надано земельну ділянку площею 15,5 га для виробничих потреб, на підставі чого оформлено Державний акт на право постійного користування землею серії КВ-17 від 27.01.1995 року, який зареєстрований у Книзі реєстрації державних актів на право постійного користування землею від 27.01.1995 року за № 13.

В обґрунтування заявленого позову Національний науковий центр Інститут механізації та електрифікації сільського господарства Національної академії аграрних наук України посилається на те, що відповідно до ст. 37 Цивільного кодексу Української PCP (в редакції, що діяла на момент приєднання Інституту технічного сервісу УААН) при приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов'язки) переходить до останньої. Отже до Інституту механізації та електрифікації сільського господарства перейшло право постійного користування земельною ділянкою площею 15,5 га. Аналогічного висновку Верховний Суд України дійшов у Постанові від 21.02.201 Іроку у справі №21-3а11.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України, що діяв станом на 1994 рік, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 року №28 (далі-Інструкція), що діяла на момент оформлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками, державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування.

П. 3.2 Інструкції визначає, що державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею реєструються відповідно: - у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею (громадянами) за формою згідно з додатком № З».

Пункти 3.4, 3.5 Інструкції зазначають, що Книги записів (реєстрації) державних актів і договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) ведуться виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських Рад народних депутатів (міст обласного підпорядкування), відділами земельних ресурсів районних державних адміністрацій, управліннями земельних ресурсів Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Ці книги шнуруються, засвідчуються підписами голови відповідної Ради народних депутатів, інженером- землевпорядником місцевої Ради, скріплюються гербовою печаткою Ради. У разі зміни меж, розміру, цільового призначення та умов надання земельних ділянок, що відбулися після видачі державного акта, до нього вносяться ці зміни, які фіксуються на плані зовнішніх меж і на останній сторінці державного акта. Зміни на плані зовнішніх меж викреслюються чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю. Всі зміни вносяться одночасно в обидва примірники державного акта.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Даний перелік є вичерпним і жодний з перерахованих випадків не мав місце при користуванні позивачем зазначеними земельними ділянками.

Згідно державних актів на право постійного користування земельними ділянками у користуванні позивача станом на 1995 рік перебували дві земельні ділянки загальною площею 86,1 га. Відповідно до витягів із протоколів засідань президії Української академії аграрних наук, постанов президії Української академії аграрних наук було надано погодження на вилучення земельних ділянок загальною площею 54,16 га, а саме: витяг із Протоколу №8 засідання президії УААН від 31.05.2001 року «Про вилучення землі із землекористування Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» (17,0 га); витяг із Протоколу №15 засідання президії УААН від 31.10.2001 року «Про вилучення землі із землекористування Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» (0,7 га); витяг із Протоколу №17 засідання президії УААН від 25.11.2004 року «Про вилучення землі із землекористування Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» УААН (1,5 га); постанова президії УААН від 19.07.2007 року Протокол №12 «Про вилучення землі із землекористування Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» (0,47 га); постанова президії УААН від 22.05.2008 року Протокол №8 «Про вилучення землі із землекористування Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» (15,0 га); постанова президії УААН від 22.05.2008 року Протокол №8 «Про вилучення землі із землекористування Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» (6,54 га); постанова президії УААН від 22.05.2008 року Протокол №8 «Про вилучення землі із землекористування Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» (1,5 га); постанова президії УААН від 22.05.2008 року Протокол №8 «Про вилучення землі із землекористування Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» (2,4 га); постанова президії УААН від 23.12.2009 року Протокол №20 «Про вилучення землі із землекористування Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» (5,8 га); Постанова президії УААН від 23.12.2009 року Протокол №20 «Про вилучення землі із землекористування Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» (3,25га).

Так на думку позивача, у його користуванні станом на 2017 рік, згідно державних актів серії КВ 1Г000021 №19 від 22.12.1994 року, серії КВ-17 від 27.01.1995 року повинно залишитись орієнтовно - 31,94 га землі, оскільки останній не відмовлявся від свого права на користування даними земельними ділянками та не втрачав його.

21.09.2017 року Позивач отримав від Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру лист від 13.09.2017 року за вихідним №22-28-0.19- 1301/63-17, в якому повідомлялось, що згідно інформації з книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди за Національним науковим центром «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» НААН зареєстровані наступні державні акти на право постійного користування, що видані на підставі рішення 37 сесії 5 скликання Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 30.07.2010 року № 1113: серія ЯЯ № 154309, зареєстрований 28.12.2012 року за №00039, кадастровий номер земельної ділянки :01 :017:0235 площею 0,32 га - для виробничих потреб, знаходиться за адресою: вул. Вокзальна, смт. Глеваха, Васильківського району, Київської області; серія ЯЯ № 154308, зареєстрований 28.12.2012 року за № 00034, кадастровий номер земельної ділянки :01:017:0234 площею 27,0863 га - для виробничих потреб, знаходиться за адресою: вул. Вокзальна, смт Глеваха, Васильківського району, Київської області.

Відповідно до пояснювальної записки технічної документації із землеустрою, згідно з проведеною інвентаризацією в 2009 році площа користування становить 27,4063 га (сумарна площа згідно вищезазначених актів). Дана документація була замовлена за рішенням Глевахівської селищної ради, оскільки з 1998 по 2010 рік згідно рішень президії УААН було надано погодження на вилучення земельних ділянок і відповідна площа земельних ділянок, що залишились у користуванні ННЦ «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» УААН становить 27,0863 га та 0,32 га відповідно.

Рішенням від 30.07.2010 року №1113-37-У Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області затвердила технічну документацію із землеустрою та надала у користування ННЦ «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» УААН земельні ділянки за кадастровим номером :01:017:0234 площею 27,0863 га та кадастровим номером :01:017:0235 площею 0,3200 га.

Позивач зазначає, що рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області є неправомірним, оскільки відповідно ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час прийняття рішення) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Позивач не звертався за дозволом на складання документації із землеустрою (будь-якого її виду) та не просив Відповідача надати йому у користування земельні ділянки, тому формування даних земельних ділянок відбулося з порушеннями чинного земельного законодавства та без належно посвідченої згоди землекористувача на вилучення у нього земельної ділянки.

Відповідач проти позову заперечив, подавши клопотання про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що про порушення своїх прав позивач дізнався 21.09.2017 року, проте 30.07.2010 року до Глевахівської селищної ради надійшов лист № 261 від 28.07.2010 року, за підписом директора ННЦ «ІМЕСГ» ОСОБА_4, про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складення державного акту на право постійного користування землею ННЦ «ІМЕСГ» площею 27,4063 га, на підставі якого рішенням № 1113-37-V від 30.07.2010 року було затверджено документацію з землеустрою на земельну ділянку площею 27,4063 га.

Позивач заперечує проти застосування строку позовної давності, мотивуючи тим, що про порушення своїх прав йому було відомо з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 21.09.2017 року, проте суд звертає увагу на ту обставину, що до матеріалів справи долучено лист ННЦ «ІМЕСГ» № 392 від 02.07.2016 року, в якому останній посилається на оскаржуваний акт серії ЯЯ № 15309 від 28.12.2012 року, який видано на підставі оскаржуваного рішення, про що зазначено у вказаному акті, який додавався до листа позивача. Крім того, до матеріалів справи долучено адміністративний позов Національного наукового центру "Інституту механізації та електрофікації сільського господарства" до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення № 1013-37-15 від 30.07.2010 року та ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2015 року у справі № 362/7506/15-а, що вказує на введення суду в оману стосовно дати з якої позивач довідався про прийняття оскаржуваного рішення та актів.

Також судом приймається до уваги та обставина, що 19.06.2014 року новий директор ННЦ «ІМЕСГ» ОСОБА_5 листом від 19.06.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи, повідомив, що звернення попереднього керівництва ННЦ «ІМЕСГ» до Глевахівської селищної ради щодо затвердження технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 27,4063 га є незаконним.

Таким чином, позивачу було відомо про прийняття оскаржуваного рішення з 30.07.2010 року, тому право звернення до суду з даною позовною заявою у позивача виникло з моменту винесення оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У справі, яка є предметом розгляду, відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Наведена позиція узгоджується також з постановою Верховного Суду України судової палати у цивільних та господарських справах від 16.09.2015 у справі № 6-68цс15.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, в звязку з застосуванням строку позовної давності

В силу ч. 1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином, враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, витрати по оплаті позову судовим збором підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 09.07.2018 року.

Суддя Л.Я. Мальована