УХВАЛА

м. Київ

26.06.2018Справа № 910/11208/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши подання Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про звернення стягнення на частину майна ТОВ «Лайт Комерц Груп» пропорційну частці учасника товариства в спутаному капіталі.

у справі № 910/11208/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтергіпс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Комерц Груп»

про стягнення заборгованості в розмірі 196 926,73 грн.

Представники учасників судового процесу: не викликались

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.09.2017 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Комерц Груп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтергіпс» заборгованість в розмірі 175 080 грн. 72 коп., пеню в розмірі 3 873 грн. 16 коп., 3 % річних в розмірі 464 грн. 78 коп., штраф в розмірі 17 508 грн. 07 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 953 грн. 90 коп.

26.09.2017 на виконання зазначеного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

25.06.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва державним виконавцем Бондарчук Ю.М. Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві подано подання про звернення стягнення на частину майна ТОВ «Лайт Комерц Груп» пропорційну частці учасника товариства в спутаному капіталі.

У поданому поданні, державний виконавець заявляє наступні вимоги:

- прийняти подання та порушити провадження у справі;

- подання державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві - задовольнити та звернути стягнення на частину майна боржника, що в гривневому еквіваленті відповідає 100 100 та становить 100% розміру частки учасника боржника;

- вжити забезпечувальних заходів шляхом арешту і заборони відчуження корпоративних прав боржника.

При цьому, в обґрунтування поданого подання, державний виконавець посилається на норми Цивільного процесуального кодексу України.

Однак, юрисдикція та повноваження господарських судів, порядок здійснення судочинства у господарських судах встановлюється Господарським процесуальним кодексом, що закріплено безпосередньо у ст. 1 Господарського процесуального кодексу України.

Як встановлено судом, державним виконавцем об'єднано у поданому поданні одночасно заяву про зміну способу та порядку виконання судового рішення, заяву про забезпечення та заяву про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

В свою чергу, статтею 331 ГПК України унормовано, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Частиною 6 ст. 327 ГПК України унормовано, що за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходи, передбачені статтею 137 цього Кодексу.

В свою чергу, статтею 137 ГПУ України унормовано, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони:

1) проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору;

2) емітенту, зберігачу, депозитарію надавати реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства;

3) участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства;

4) здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових осіб заборони або обов'язку вчиняти певні дії.

Не допускається забезпечення позову у справах, відповідачем у яких є неплатоспроможний банк або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом:

1) накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу;

2) заборони відповідачу, його посадовим особам вчиняти певні дії.

Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Суд, який вирішує спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капіталі товариства, може постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства щодо розміру статутного капіталу.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев'ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов'язаних з предметом спору.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Водночас, статтею 138 ГПК України визначено порядок подання заяви про забезпечення позову, а статтею 139 ГПК України зміст і форма заяви про забезпечення позову.

При цьому, частиною 1 ст. 140 ГПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Також, статтею 335 ГПК України визначено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що законодавцем встановлена обов'язковість розгляду зазначених заяв в межах вже розглянутої судової справи, проте в окремих судових провадженнях, у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відповідні заяви слід розглядати за правилами ГПК у межах розглянутої господарським судом справи.

В свою чергу, відповідно до п. 2 ч. 5. ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Судом встановлено, що сумісний розгляд заявлених заявником вимог є неможливим, оскільки заявлені вимоги розглядаються за різними правилами ГПК України та з дотриманням різних процесуальних строків.

Вищезазначене порушення є підставою для повернення заяви і доданих до неї документів заявнику без розгляду.

Суд також звертає увагу скаржника, що статтею 7 ГПК України унормовано, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Проте, скаржником в порушення ст. 7 ГПК України не додано докази надіслання сторонами копії такого подання.

Суд також звертає увагу державного виконавця, що відповідно до статті 170 ГПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити:

1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, клопотання або заперечення, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для такої фізичної особи), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України;

2) найменування суду, до якого вона подається;

3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі;

4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника;

5) підстави заяви (клопотання, заперечення);

6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення);

7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Таким чином, при можливому повторному зверненні до суду, суд звертає увагу державного виконавця на необхідність наведення нормативного обґрунтування та приведення форми і змісту подання у відповідність до норм Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звернення стягнення на частину майна ТОВ «Лайт Комерц Груп» пропорційну частці учасника товариства в спутаному капіталі повернути заявнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили 26.06.2018 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Грєхова О.А.