РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2018Справа № 910/3562/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Куреного

Олександра Вікторовича;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехсервіс";

про стягнення заборгованості 75 560,36 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: не з'явилися;

Від відповідача: Даниленко Є.В., представник, довіреність № 1203/18-1 від 12.03.2018 р.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Куреного Олександра Вікторовича звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехсервіс" 52 020,90 грн. заборгованості зі сплати авансового платежу за договором підряду від 03.02.2014 № 08/01/14 та 23 539,46 грн. пені за порушення строків повернення авансу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2017 порушено провадження у справі № 910/3562/17.

06.07.2017 у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз для підтвердження чи спростування обставин проведення відповідачем підрядних робіт за договором.

Після повернення матеріалів справи з експортної установи з експертним висновком ухвалою від 26.02.2018 провадження у справі було поновлено, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, яке було призначене на 22.03.2018.

Ухвалою від 22.03.2018 за клопотанням представника відповідача судом продовжено строк підготовчого провадження, в судовому засіданні оголошено перерву до 03.05.2018.

27.04.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантехсервіс" просить суд відмовити Публічному акціонерному товариству "Брокбізнесбанк" у позові повністю у зв'язку з припиненням зобов'язання належним виконанням, а також відмовити у позові у зв'язку з пропуском позивачем строку давності на звернення до суду.

24.05.2018 позивач подав письмові пояснення по справі з урахуванням висновків будівельно-технічної експертизи.

03.05.2018, 10.05.2018, 31.05.2018, 14.06.2018 у судовому засіданні оголошувалася перерва.

Під час розгляду спору по суті представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, стягнувши з відповідача аванс, перерахований за виконання підрядних робіт за договором від 03.02.2014 № 08/01/14 у зв'язку з тим, що роботи не були виконані, а також пеню за порушення строків повернення авансу за період з 22.02.2014 по 21.08.2014, нараховану згідно з п. 4.4 договору.

Представник відповідача проти позову заперечував, стверджуючи, що підрядні роботи були виконані в повному обсязі, що підтверджується відповідними первинними документами, заявами свідків, висновком судової експертизи. Посилаючись на належне виконання обов'язків підрядника за договором, відповідач, при цьому, просив застосувати до позовної заяви наслідки пропуску строку позовної давності, відмовивши у позові повністю.

15.06.2018 позивач уповноваженого представника в судове засідання не направив, про поважність причин його неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляв.

Зважаючи на те, що представник позивача неодноразово надавав пояснення по суті спору та виступав в судових засіданнях, приймав участь у судових дебатах, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представника позивача.

15.06.2018 в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" в якості замовника та Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантехсервіс" в якості підрядника 03.02.2014 року уклали договір підряду № 08/01/14, за яким підрядник зобов'язався виконати ремонтні та монтажні роботи в приміщеннях відділення "Оболонське" Київського ГРВ АТ "Брокбізнесбанк" за адресою: м. Київ, просп. Героїв Сталінграду, 24 А, а замовник зобов'язався прийняти роботи та оплатити їх в порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 1.3 договору строк виконання робіт - 18 календарних днів з моменту його укладення.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до п. 2.1 загальна вартість робіт визначається договірною ціною та кошторисним розрахунком, що є невід'ємними частинами договору і складає 130 052,24 грн.

Проведення оплати за договором передбачено в два етапи, а саме: перерахування авансу в розмірі 40 % від загальної вартості робіт впродовж п'яти банківських днів після підписання договору та здійснення кінцевого розрахунку впродовж п'яти банківських днів після повного завершення робіт і підписання актів приймання виконаних робіт (п.п. 2.3.1, 2.3.2).

Матеріалами справи підтверджується, що 11.02.2014 замовник перерахував підряднику 52 020,90 грн. попередньої плати.

За твердженнями позивача, відповідач не виконав обумовлені договором роботи в установлений строк, у зв'язку з чим йому було направлено лист з повідомленням про розірвання договору та з вимогою про повернення у семиденний строк авансу в розмірі 52 090,00 грн. в порядку ст. 849 Цивільного кодексу України та п. 4.5 договору.

Як вказувалося вище, відповідач проти позову заперечує, стверджуючи, що підрядні роботи були виконані ним належним чином та в повному обсязі, на підтвердження чого надав локальний кошторис на ремонтно-будівельні роботи, договірну ціну, акт приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2014 року від 04.03.2014, довідку про вартість виконаних будівельних робіт від 04.03.2014, акт огляду існуючої внутрішньої мережі від 05.02.2014, акти огляду прихованих робіт від 14.02.1014, нотаріально посвідчені заяви свідків.

Згідно з поданою відповідачем кошторисною документацією, договірна ціна за договором складає 130 052,40 грн.

Посилаючись на акт форми КБ-2в та довідку форми КБ-3 від 04.03.2014 відповідач зазначає, що позивач прийняв виконані роботи вартістю 130 023,46 грн.

Оскільки позивач взагалі заперечував сам факт виконання підрядних робіт за договором від 03.02.2014 № 08/01/14, зважаючи на предмет доказування у спорі та правові позиції сторін, у справі було призначено будівельно-технічну експертизу.

Дослідивши наявні докази та проаналізувавши пояснення сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, зважаючи на те, що факт належного та своєчасного виконання відповідачем обов'язків за договором не був доведений в ході розгляду справи.

Так, договір, за яким між сторонами виник спір є договором підряду, а тому правовідносини сторін підпадають під законодавче регулювання загальних положень про зобов'язання та глави 61 Цивільного кодексу України.

У п. 2.6 договору передбачалося, що по закінченню робіт замовник приймає виконану роботу на підставі актів приймання виконаних робіт, які підписуються уповноваженими представниками сторін.

Суд не приймає в якості доказів на підтвердження виконання обов'язків підрядника за договором акт виконаних будівельних робіт та довідку про вартість виконаних будівельних робіт від 04.03.2014, оскільки ці документи не можуть вважатися такими, що оформлені зі сторони замовника, адже вони підписані невстановленою особою, повноваження якої нічим не підтверджені (відсутнє зазначення прізвища, імені та по-батькові підписанта, посилання на право діяти від імені банку) та не містять печатки замовника робіт. При цьому, відтиск печатки Управління справами банку суд не приймає до уваги, у зв'язку з тим, що така печатка не відповідає відтиску, що міститься на тексті договору з написом "Правління", а сам договір підряду не визначає, що від імені юридичної особи замовника в якості уповноваженої особи може діяти певне управління (підрозділ) банку.

Крім того, суд враховує, 28.02.2014 Правлінням Національного банку України винесено постанову № 107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних", а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк".

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, що була чинна на момент укладення та виконання спірного договору тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

У ч. 4, ч. 5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" закріплено, що тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Частиною 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Виходячи з позовної заяви та пояснень представника позивача, Куреной О.В. як уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не уповноважував будь-якого на підписання 04.03.2014 акту виконаних будівельних робіт до довідки про вартість будівельних робіт.

Зворотнього суду доведено не було.

З аналізу наведених норм законодавства та обставин віднесення банку до категорії неплатоспроможних слідує, що акт та довідка від 04.03.2014 замовником підрядних робіт не підписувалися, а тому вони не можуть вважатися допустими доказами.

На виконання вимог ухвали про призначення судової будівельно-технічної експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було надано висновок експерта від 15.02.2014 № 15425/17-43, згідно з яким встановити за даними візуально-інструментального обстеження чи були виконані Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантехсервіс" підрядні роботи за договором підряду від 03.02.2014 № 08/01/14 не вбачається можливим, так само як і встановити виконання підрядних робіт, які зазначені в акті приймання виконаних будівельних робіт від 04.03.2014 за лютий 2014 року.

Такий висновок про неможливість обґрунтовано тим, що у приміщенні проводилися інші ремонтно-будівельні роботи, не обумовлені спірним договором, відбулася зміна функціонального використання та планування об'єкта дослідження, акти на закриття прихованих робіт та проектну документацію не отримано.

Поряд з цим, у висновку вказується, що згідно з документальними даними Товариством з обмеженою відповідальністю "Сантехсервіс" виконано значну частину робіт (81-а позиція з 87), крім монтажу кондиціонерів та улаштування захисного шару із гофрокартону (паркету, плитки). За цими ж документальними даними частково були виконані роботи з фарбування раніше пофарбованих стель усередині будівлі водоемульсійними сумішами з розчищенням до 10 %, фарбування за два рази раніше пофарбованих стін усередині будівлі водоемульсійними сумішами з розчищенням до 10 %, шпатлювання стін шпаклівкою, установка ролет розсувних.

З експертного висновку слідує, що позиція судового експерта щодо виконання відповідачем 81-го найменування з 87-ми найменувань будівельних робіт, ґрунтується на порівнянні на йменувань робіт за кошторисною документацією з найменуванням робіт, вказаних в акті приймання виконаних будівельних робіт з лютий 2014 року від 04.03.2014.

Оскільки суд не приймає в якості доказів у справі подані відповідачем акт та довідку від 04.03.2014 з мотивів, що наведені вище, висновок судової експертизи в частині, де він ґрунтується на співставленні даних кошторисної документації та акту виконаних будівельних робіт відхиляється та не приймається в якості доказу.

Таким чином, суд приймає в якості належного доказу висновок судової експертизи в тій частині, де вказується про неможливість встановлення факту виконання відповідачем підрядних робіт за договором від 03.02.2014 № 08/01/14 за даними візуально-інструментального обстеження.

Отже, висновок судової експертизи також не доводить обставин виконання саме відповідачем робіт, для проведення яких укладався договір підряду від 03.02.2014 № 08/01/14.

Щодо заяв свідків, що були подані до суду відповідачем відповідно до ст. 88 Господарського процесуального кодексу України суд зазначає, що вміщені в них показання засновуються на обставинах прийняття позивачем робіт за актом від 04.03.2014. У зв'язку з тим, що суд не приймає вказаний акт в якості доказу у справі, показання свідків, що прямо вказують на цей акт судом також не приймаються.

Крім того, поряд з викладеним вище, надаючи оцінку поданим сторонами письмовим доказам в їх сукупності із заявами експерта та висновком судової експертизи, поясненнями представників сторін, суд зважає на те, що станом на момент звернення позивача до суду з цим позовом, відповідач не вчиняв жодних дій, спрямованих на отримання від банку оплати за роботи, які Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантехсервіс" вважало виконаними належним чином. Також суд враховує наявність у відповідача лише кошторисної документації та відсутність проектної документації. На переконання суду саме проектна документація (технічні завдання, робочий проект тощо) дозволила б визначити які саме роботи були замовлені банком до виконання у відповідному приміщенні та встановити чи мали місце у такому приміщенні здійснення того чи іншого виду і найменування роботів, орієнтовну дати їх проведення.

Враховуючи вищевикладене, твердження відповідача про припинення зобов'язань за договором підряду від 03.02.2014 виконанням, проведеним належним чином спростовані у зв'язку з відсутністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.

За умовами договору підряду відповідач зобов'язався виконати підрядні роботи у строк до 21.02.2014.

Порушенням зобов'язання за приписами ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на наведене вище, відповідач є таким, що порушив зобов'язання за договором підряду від 03.02.2018 № 08/01/14.

Відповідно до п. 4.5 договору у випадку порушення підрядником строків виконання роботи більш, ніж на 10 календарних днів, замовник має право розірвати договір шляхом направлення підряднику письмового повідомлення не пізніше, ніж за п'ять календарних днів до дати розірвання. Протягом п'яти робочих днів з моменту отримання повідомлення від замовника, підрядник зобов'язується повернути змовнику отриманий аванс в повному обсязі та сплатити неустойку.

Відповідне повідомлення позивач направив відповідачеві 13.02.2017 і воно було отримане 24.02.2018. Так, у листі від 13.02.2014 № 975 позивач, посилаючись на прострочення відповідача повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантехсервіс" про розірвання договору підряду та зажадав повернення авансу у семиденний строк шляхом його перерахування на банківський рахунок, вказаний у цьому ж листі.

Відповідач відповідь не надав, кошти не перерахував.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Укладаючи договір підряду, сторони передбачили можливість розірвання договору за їх взаємною домовленістю, а також з ініціативи замовника за умови письмового повідомлення підрядника не пізніше, ніж за п'ять календарних днів до дати розірвання та на вимогу замовника порядку, передбаченому договором (п. 9.7).

Тобто, зважаючи на умови договору, які встановлюють право замовника розірвати договір в односторонньому порядку у зв'язку з простроченням виконавця, суд вважає, що банк правомірно та за наявності достатніх підстав направив відповідачеві повідомлення про розірвання договору та зажадав повернення попередньої плати.

Враховуючи п. 4.5, п. 8.1 та п. 9.7 договору, договір від 03.02.2014 № 0801/14 слід вважати розірваним з 01.03.2017 - через п'ять календарних днів від дати отримання відповідачем листа № 975 від 13.02.2017.

Як вказувалося вище, відповідач відповіді не надав, кошти не перерахував, а тому позовні вимоги про стягнення авансового платежу в сумі 52 020,90 грн. задовольняються судом повністю.

Заява відповідача про застосування до позовної заяви наслідків пропуску строків позовної давності шляхом відмови у позові судом відхиляється, оскільки такий строк пропущений не був. Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Право позивача на отримання авансу було порушене відповідачем з дня, наступного за кінцевим днем строку, в межах якого позивач вимагав від відповідача повернення авансу - 03.03.2017 (сім днів з моменту отримання листа від 13.02.2017 № 975).

Позову заяву про стягнення з відповідача попередньої плати позивач подав до суду 06.03.2017, тобто в межах загального строку позовної давності.

Крім суми попередньої плати, позивач просив стягнути з відповідача 23 539,46 грн. пені, нарахованої з 22.02.2014 по 21.08.2014.

Право на стягнення з виконавця робіт пені за порушення строків виконання робіт передбачено у п. 4.4 договору, де вказується, що у випадку несвоєчасного виконання роботи підрядником, замовник має право вимагати від підрядника сплату пені в розмірі 0,1 % від вартості робіт за кожен день прострочення.

Як вказувалося вище, незважаючи на безстроковість договору за п. 8.1, строки виконання підрядних робіт були визначені сторонами як граничні - до 21.02.2014, а тому строк для заявлення позовних вимог зі сплати пені розпочався 22.02.2014.

Чинним законодавством строк позовної давності для стягнення пені є спеціальним та складає один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України).

Такий строк позивачем було пропущено, а тому позовні вимоги в частині стягненні пені судом відхиляються.

Зважаючи на все вищевикладене, позовні вимоги задовольняються частково, а судові витрати у справі зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73-80, 129, 236-241, 256 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехсервіс" (03680, м. Київ, вул. Виборзька, 96, ідентифікаційний код 24370762) на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ, просп. Перемоги, 41, ідентифікаційний код 19357489) 52 020 (п'ятдесят дві тисячі двадцять) грн. 90 коп. заборгованості за авансовими платежами та 1 101 (одну тисячу сто одну) грн. 55 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.07.2018

Суддя О.В. Мандриченко