ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 925/1393/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АЗОТ"

на рішення Господарського суду Черкаської області

у складі колегії суддів Васяновича А.В., Потапенка В.В., Довганя К.І.

від 24.01.2018

та на постанову Київського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів Смірнової Л.Г., Руденко М.А., Кропивної Л.В.

від 04.04.2018

за позовом Національного антикорупційного бюро України

до 1) Публічного акціонерного товариства "АЗОТ", 2) Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державне підприємство "Енергоринок",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні другого відповідача - Фонд державного майна України,

про визнання недійсною угоди

за участю представників:

позивача: Ярчак І.С., Клименко Є.С.

відповідача-1: Бруль А.С.

відповідача-2: не з'явилися

третьої особи на стороні позивача: Стилик О.Ю.

третьої особи на стороні відповідача-2: Слученко Р.П.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Національне антикорупційне бюро України звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Азот" та Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про визнання недійсною угоди у формі заяви Публічного акціонерного товариства "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог № 202-09/77- 2677 від 13.12.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за зазначеною угодою № 202-09/77- 2677 від 13.12.2016 було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 20000000,00 грн за укладеними між сторонами у справі договором про постачання електричної енергії ВАТ "Черкасиобленерго" для ВАТ "Азот" № 524-213/24 від 24.05.2005 та договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги № 365-304 від 16.11.2016. Однак угода суперечить положенням статей 15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику", Правилам користування електричною енергією, затвердженим постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996, оскільки угодою було порушено встановлений законом спеціальний порядок проведення розрахунків у сфері електроенергетики, від якого сторони договору в силу вимог статті 6 Цивільного кодексу України не можуть відступити. Спірна угода суперечить інтересам держави, яка володіє контрольним пакетом акцій в статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в розмірі 71%. Крім того, позивач зазначає про те, що Національне антикорупційне бюро України відповідно до пункту 13 частини 1 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" та частини 1 статті 207 Господарського кодексу України має право звертатися до суду з позовом про визнання угод недійсними, які суперечать інтересам держави і суспільства та мають ознаки корупційного правопорушення.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.01.2018 у справі №925/1393/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2018, позов задоволено повністю. Визнано недійсною угоду у формі заяви Публічного акціонерного товариства "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог №202-09/77-2677 від 13.12.2016. Стягнуто з відповідачів на користь позивача по 800,00 грн витрат на сплату судового збору з кожного.

Судові рішення мотивовано тим, що спір у цій справі за позовом Національного антикорупційне бюро України про визнання угоди недійсною, пов'язаної із здійсненням суб'єктами господарювання господарської діяльності, пред'явлений до сторін спірної угоди, які є юридичними особами, підлягає розгляду господарськими судами. Національне антикорупційне бюро України, як орган, що створений для захисту інтересів держави, та з огляду на імперативні приписи Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" має право на звернення до суду з таким позовом та є належним позивачем у справі. Суди дійшли висновку, що спірна угода про зарахування зустрічних однорідних вимог № 202-09/77- 2677 від 13.12.2016 суперечить положенням частини 2 статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", порушує встановлений чинними нормативно-правовими актами порядок розрахунків за поставлену електричну енергію, не відповідає інтересам держави і суспільства щодо забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики і відповідальності суб'єктів електроенергетики та споживачів за порушення цього порядку, забезпечення надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії і енергетичної безпеки України.

Відповідач-1 - Публічне акціонерне товариство "Азот" подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2018 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник зазначає про те, що суди

- неправильно застосували до спірних правовідносин частину 5 статті 216 Кримінального процесуального кодексу України та не звернули уваги на те, що у Національного антикорупційного бюро відсутні підстави для подання позову у цій справі з огляду на те, державна частка у статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "Азот" відсутня, а розмір частки держави у статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" є меншим, ніж 50%, що не забезпечує, передбачений частиною 5 статті 216 Кримінального процесуального кодексу України відсоток, необхідний для подання Національним антикорупційним бюро позову у цій справі. За твердженням скаржника, звернення позивача з позовом у цій справі суперечить презумпції невинуватості, оскільки факт вчинення корупційного правопорушення не встановлено, вирок суду відсутній;

- неправильно застосували частину 2 статті 15-1 та статтю 27 Закону України "Про електроенергетику" та не врахували те, що зазначені норми не містять заборони на припинення зобов'язань шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

30.05.2018 до Касаційного господарського суду від третьої особи на стороні позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому Державне підприємство "Енергоринок" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2018 та рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2018 залишити без змін, посилаючись на те, що вимоги та доводи скаржника в касаційній скарзі є необґрунтованими, а суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків у справі, зокрема про те, що Законом України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією, затвердженим постановою Національної комісіє з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996, закріплено механізм оплати електричної енергії коштами через рахунки із спеціальним режимом використання, зміна якого законом не передбачена.

15.06.2018 до Касаційного господарського суду від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому Національне антикорупційне бюро України просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2018 та рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2018 залишити без змін, посилаючись на те, що право на подання позову про визнання угоди недійсною надано йому законом з метою виконання покладених на нього завдань, дослідження питання правомірності здійснення Національним антикорупційним бюро досудового розслідування у кримінальному провадженні не віднесено до компетенції господарського суду та не впливає на вирішення спору у цій справі, наявність вироку в кримінальному провадженні можлива лише на стадії судового розгляду. Позивач зазначає про те, що обов'язок здійснення розрахунків за спожиту електроенергію виключно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника закріплено в Законі України "Про електроенергетику", а з огляду на вимоги статті 6 Цивільного кодексу України, статей 15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику" сторони договору постачання електричної енергії не можуть відступити від положень зазначеного спеціального закону, в тому числі і від визначеного порядку проведення розрахунків за спожиту електроенергію, ні договором постачання електричної енергії, ні спеціальними нормативно-правовими актами, які регулюють правовідносини у сфері електроенергетики, не передбачено можливості припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін договору.

В судове засідання 26.06.2018 представники відповідача-2 не з'явилися, хоча відповідно до вимог статті 120 Господарського процесуального кодексу України всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 24.05.2005 між Відкритим акціонерним товариством "Черкасиобленерго", найменування якого було змінено на Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" (постачальник, відповідач-2) та Відкритим акціонерним товариством "Азот", найменування якого було змінено на Публічне акціонерне товариство "Азот" (споживач, відповідач-1) укладено договір про постачання електричної енергії за №524-213/24, відповідно до пункту 1 якого постачальник зобов'язався постачати електричну енергію споживачу, а останній - оплачувати постачальнику поставлену електроенергію згідно з умовами цього договору та додатками до нього.

Згідно з пунктом 2.2.3. зазначеного договору споживач зобов'язаний оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Пунктом 2 додатку 3 до договору №524-213/24 оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії, у тому числі на підставі визначеної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Відповідно до умов додаткової угоди №1 від 07.03.2007 до договору постачання №524-213/24 Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" має поточний рахунок зі спеціальним режимом використання №3 в ОПЕРВ ВАТ "Ощадбанк", м. Черкаси.

Внаслідок несплати Публічним акціонерним товариством "Азот" за поставлену йому у березні 2016 року другим відповідачем електроенергію за ним утворилася заборгованість в розмірі 20000000,00 грн.

16.11.2016 між Публічним акціонерним товариством "Азот" (позикодавець) та Публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" (позичальник) було укладено договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №365-304, відповідно до умов якого позикодавець зобов'язався передати позичальнику грошові кошти без нарахування відсотків за їх користування у розмірі 20000000,00 грн.

В пункті 4.2. договору №365-304 встановлено строк повернення допомоги - до 30.11.2016.

13.12.2016 Публічне акціонерне товариство "Азот" направило Публічному акціонерному товариству "Черкасиобленерго" заяву №202-09/77-2677 від 13.12.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій заявив про припинення зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" перед Публічним акціонерним товариством "Азот" щодо повернення отриманих за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №365-304 від 16.11.2016 коштів в сумі 20000000,00 грн та припинення його зобов'язання перед Публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" за договором про постачання електричної енергії за № 524-213/24 від 24.05.2005 з оплати активної електроенергії за березень 2016 року на суму 20000000,00 грн.

У жовтні 2017 року Національне антикорупційне бюро України звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" та Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про визнання недійсною угоди у формі заяви Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" про зарахування зустрічних однорідних вимог № 202-09/77- 2677 від 13.12.2016, посилаючись на те, що зазначена угода суперечить інтересам держави та положенням статей 15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику", Правилам користування електричною енергією, затвердженим постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996, оскільки угодою було порушено встановлений законом спеціальний порядок проведення розрахунків у сфері електроенергетики, від якого сторони договору в силу вимог статті 6 Цивільного кодексу України не можуть відступити.

Крім того, позивач зазначає про те, що Національне антикорупційне бюро України відповідно до пункту 13 частини 1 статті 17 Законом України "Про Національне антикорупційне бюро України" та частини 1 статті 207 Господарського кодексу України має право звертатися до суду з позовом про визнання угод недійсними, які суперечать інтересам держави і суспільства та має ознаки корупційного правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 1, частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній станом на дату звернення Національного антикорупційного бюро України з позовом у цій справі, у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", який набрав чинності 25.01.2015, Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

В пункті 13 частини 1 статті 17 зазначеного Закону передбачено, що Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків, які визначені у статті 16 цього Закону, надається право за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній станом на дату ухвалення судами попередніх інстанцій рішення та постанови у цій справі, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Таким чином, у разі звернення Національного бюро з відповідними позовами про визнання угод недійсними за умови, що такий спір пов'язаний зі здійсненням суб'єктами господарювання господарської діяльності, та з урахуванням дотримання суб'єктного складу сторін, передбаченого нормами Господарського процесуального кодексу України, такі спори підлягають розгляду господарськими судами.

У частині 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд має надати оцінку підставам, з яких подано позов Національним бюро, зокрема, шляхом дослідження причинно-наслідкового зв'язку між оспорюваною угодою і виконанням Національним бюро покладених на нього завдань та (або) обов'язків, визначених Законом України "Про Національне антикорупційне бюро України".

З огляду на положення частини 1 статті 1, пункту 13 частини 1 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" такі позови можуть подаватися Національним бюро для попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, а також запобігання вчиненню нових за наслідками порушення відповідного кримінального провадження (з внесенням даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Підслідність Національного бюро визначено частиною 5 статті 216 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якою детективи Національного бюро здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, зокрема якщо розмір предмета злочину або завданої ним шкоди в п'ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на час вчинення злочину (якщо злочин вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб'єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що особами, які володіють значними пакетами акцій Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго", тобто пакетом із 5 і більше відсотків простих акцій акціонерного товариства (пункт 5 частини 1 статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства"), зокрема є Держава Україна з часткою у статутному капіталі товариства в розмірі 46% та ПАТ "Українська енергозберігаюча сервісна компанія" з часткою у статутному капіталі товариства в розмірі 25%. При цьому, особою, яка володіє значним пакетом акцій ПАТ "Українська енергозберігаюча сервісна компанія" є Держава Україна з часткою у статутному капіталі товариства в розмірі 99,6585%.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" контрольний пакет акцій - пакет із більше ніж 50 відсотків простих акцій акціонерного товариства.

Виходячи з положень частини 1 статті 65-1 Закону України "Про акціонерні товариства" власником контрольного пакета акцій товариства може стати особа (особи, що діють спільно) з урахуванням кількості акцій, які належать їй та її афілійованим особам (прямо або опосередковано).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" афілійовані одна щодо іншої особи (далі - афілійовані особи) - це зокрема юридичні особи, за умови, що одна з них здійснює контроль над іншою чи обидві перебувають під контролем третьої особи.

Пунктом 11-1 частини 1 статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено, що опосередковане набуття права власності - набуття права власності, що настає, якщо особа самостійно або спільно з іншими особами, зокрема здійснює контроль прямого власника акцій акціонерного товариства та/або здійснює контроль групи прямих власників акцій акціонерного товариства, та/або здійснює контроль особи, яка здійснює контроль зазначених вище осіб, та/або набуває права голосу значним пакетом акцій акціонерного товариства на загальних зборах акціонерів акціонерного товариства за дорученням акціонерів акціонерного товариства, та/або має незалежну від формального володіння можливість вирішального впливу на керівництво чи діяльність акціонерного товариства чи будь-якої зазначеної вище юридичної особи, та/або здійснює контроль групи осіб, яка здійснює контроль зазначених вище осіб.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" та статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" контроль - вирішальний вплив однієї чи декількох пов'язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб'єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб'єкта господарювання; укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб'єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб'єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб'єктах господарювання; обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів суб'єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб'єкті господарювання. Пов'язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на господарську діяльність суб'єкта господарювання. Зокрема, пов'язаними фізичними особами вважаються такі, які є подружжям, батьками та дітьми, братами та (або) сестрами.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки Держава Україна в особі Фонду державного майна України здійснює контроль за ПАТ "Українська енергозберігаюча сервісна компанія" та в розумінні наведених вище вимог чинного закону є афілійованою особою щодо зазначеного товариства, то Держава України прямо (володіючи пакетом акцій у статутному капіталі товариства в розмірі 46%) та опосередковано (через ПАТ "Українська енергозберігаюча сервісна компанія") володіє контрольним пакетом акцій Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго", який разом складає 71% в статутному капіталі товариства.

Тобто, Національне антикорупційне бюро України, як орган, що створений для захисту інтересів держави, має право на звернення до суду із зазначеними позовами про визнання угод недійсними з огляду на імперативні приписи Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" та положення частини 5 статті 216 Кримінального процесуального кодексу України на виконання покладених на нього завдань та (або) обов'язків, чим спростовуються безпідставні твердження відповідача-1 в касаційній скарзі про те, що у Національного антикорупційного бюро відсутні підстави для подання позову у цій справі з огляду на те, державна частка у статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" є меншою, ніж 50%.

Звертаючись з позовом у цій справі про визнання недійсною угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог № 202-09/77-2677 від 13.12.2016 Національне антикорупційне бюро України обґрунтовує наявність підстав для подання ним позову необхідністю попередження, виявлення, припинення та запобігання вчиненню корупційного правопорушення, ознаки якого вбачаються позивачем у спірних правовідносинах при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000236 з попередньою правовою кваліфікацією за частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що Національне антикорупційне бюро України є належним позивачем у даній справі.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача-1 в касаційній скарзі на те, що звернення позивача з позовом у цій справі суперечить презумпції невинуватості, факт вчинення корупційного правопорушення не встановлено, вирок суду відсутній, оскільки дослідження питання правомірності здійснення Національним антикорупційним бюро досудового розслідування у кримінальному провадженні не віднесено до компетенції господарського суду та не впливає на вирішення спору у цій справі, а наявність вироку в кримінальному провадженні можлива лише на стадії судового розгляду.

Розглядаючи справи за позовами Національного бюро про визнання угод недійсними, суди мають досліджувати такі угоди в контексті статті 203 Цивільного кодексу України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, частини 3 статті 228 нормам Цивільного кодексу України, статті 207 Господарського кодексу України та інших норм чинного законодавства України, які містять підстави недійсності угод.

Під час вирішення такого спору судам, зокрема, необхідно встановлювати такі обставини: наявність або відсутність підстав для визнання недійсною спірної угоди, передбачених нормами, на які посилається позивач, мотивуючи позовні вимоги; правові норми, які підлягають застосуванню до цих спірних правовідносин; відповідність або невідповідність змісту цієї угоди Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, іншим актам законодавства, інтересам суспільства, його моральним засадам.

Суд повинен дослідити наявні у справі докази, з'ясувати обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених цими доказами.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Статтею 601 Цивільного кодексу України та частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України передбачена можливість припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги і, що таке зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до статті 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Наведений в статті 602 Цивільного кодексу України перелік випадків, коли зарахування зустрічних вимог не допускається не є вичерпним.

Згідно з частиною 5 статті 203 Господарського кодексу України не допускається зарахування вимог щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином норми закону передбачають можливість заборони здійснювати зарахування зустрічних вимог у випадках, встановлених договором або законом.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці визначені Законом України "Про електроенергетику", який регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі (в редакції Закону на день вчинення спірної угоди) та норми якого є спеціальними нормами по відношенню до норм Цивільного кодексу України, які підлягають застосування до спірних правовідносин.

У частині 2 статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику" передбачено, що споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цей термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

Аналогічні положення містяться в пункту 6.3. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 у редакції, чинній на момент вчинення спірної угоди.

Відповідно до частини 8 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" у редакції чинній на момент вчинення спірної угоди споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Постановою Кабінету Міністрів України №1136 від 19.07.2000 затверджено Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, відповідно до пункту 1 якого споживачі, яким електрична енергія постачається енергопостачальником, що провадить підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та купує електричну енергію в оптового постачальника, зобов'язані оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточній рахунок із спеціальним режимом використання такого енергопостачальника (його структурного підрозділу), відкритий в уповноваженому банку.

Тобто, законодавець в імперативному порядку визначив обов'язок споживача сплачувати за спожиту електроенергію постачальнику виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. При цьому, відповідно до статті 1 Закону України "Про електроенергетику" у редакції, чинній на момент вчинення спірної угоди, споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спірна угода про зарахування зустрічних однорідних вимог № 202-09/77- 2677 від 13.12.2016 суперечить положенням частини 2 статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", Правилам користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996, порушує встановлений чинними нормативно-правовими актами порядок розрахунків за поставлену електричну енергію.

В частині 3 статті 228 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина 1 статті 207 Господарського кодексу України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Таким чином, як обґрунтовано зазначено судами попередніх інстанцій, завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірної угоди про зарахування зустрічних вимог і її наслідки полягали у тому, щоб обійти встановлений Законом України "Про електроенергетику" у редакції чинній на момент укладення спірного договору і Правилами користування електричною енергією у редакції чинній на момент укладення спірного договору порядок оплати поставленої електричної енергії, оплатити її без використання передбаченого цим порядком рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і тим самим уникнути перерахування коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії, що призведе до неотримання іншими учасниками оптового ринку електричної енергії України своїх частин від цієї суми коштів згідно з алгоритмом.

Наявність таких намірів у відповідачів є очевидним, оскільки вони усвідомлювали та повинні були усвідомлювати протиправність здійснення зарахування зустрічним вимог, яке порушує встановлений законом спеціальний порядок проведення розрахунків у сфері електроенергетики в спірних правовідносинах, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули настання вищевказаних протиправних наслідків.

Врахувавши наведене суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що спірна угода не відповідає інтересам держави і суспільства щодо забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики і відповідальності суб'єктів електроенергетики та споживачів за порушення цього порядку, забезпечення надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії і енергетичної безпеки України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що спірна угода вчинена з порушенням наведених вище норм чинного законодавства та суперечить інтересам держави, у зв'язку з чим суди правильно та обґрунтовано задовольнили позов у цій справі.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Матеріали справи свідчать про те, що місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у справі. Переглядаючи справу в апеляційному провадженні господарський суд апеляційної інстанції правильно залишив прийняте місцевим господарським судом рішення без змін.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2018 у справі № 925/1393/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

В. Студенець