ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року Справа № 915/173/18

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль Ю.М.,

при секретарі Яйченя К.М.

з участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, дов. від 04.06.2018 № 5;

від відповідача ОСОБА_2, дов. від 06.09.2017 № 21;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

справу № 915/173/18

за позовом комунального підприємства Миколаївської міської ради Миколаївелектротранс,

54020, вул. Андреєва-Палагнюка, 17, м. Миколаїв;

до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України,

54001, вул. Адміральська, 27/1, м. Миколаїв;

про визнання протиправним та скасування рішення Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.12.2017 № 40-ріш,

В С Т А Н О В И В:

Комунальним підприємством Миколаївської міської ради (КП ММР) Миколаївелектротранс предявлено позовну заяву від 27.02.2018, зареєстровану в Господарському суді Миколаївської області 28.02.2018 за вх. № 2611/18, до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі Тервідділення АМК України) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 19.12.2017 № 40-ріш, яким визнано, що КП ММР Миколаївелектротранс протягом 2013 року січня-серпня 2015 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуги з доступу до опор контактної мережі для організації розміщення на них обладнання (конструкцій), зокрема, реклам, у межах м. Миколаєва; що дії КП ММР Миколаївелектротранс, які полягають у встановленні умов порядку доступу до опор контактної мережі, не відповідають положенням чинного законодавства, зокрема, висування обовязкової умови щодо укладення відповідних договорів, є порушенням ч. 1 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України Про захист економічної конкуренції (далі Закон) у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій, які призвели до ущемлення інтересів субєктів господарювання, які були б неможливими за умов значної конкуренції на ринку; за вчинення зазначеного правопорушення накладено на позивача штраф та зобовязано його припинити вчинення такого правопорушення.

Позивач посилається на необґрунтованість оскаржуваного рішення та його невідповідність вимогам чинного законодавства України, внаслідок неповного зясування Тервідділенням АМК України обставин, які мали істотне значення для прийняття рішення, зокрема, не доведено, що КП ММР Миколаївелектротранс у спірний період займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуги з доступу до опор контактної мережі для організації розміщення на них обладнання (конструкцій), зокрема реклам у межах м. Миколаєва, та порушення антимонопольного законодавства.

За такими вимогами ухвалою від 21.03.2018 відкрито провадження в даній справі.

Тервідділення АМК України у відзиві від 05.04.2018, з урахуванням письмових пояснень від 21.05.2018, позов не визнало, вважаючи його необґрунтованим, а спірне рішення таким, що прийнято у відповідності до діючого законодавства.

Вислухавши представників сторін, які підтримали доводи, викладені відповідно у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, з урахуванням пояснень до них, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Тервідділенням АМК України за результатами розгляду заяви від 03.02.2015 № 80-07/03ЕК-2015 Миколаївської міської громадської організації Асоціація діячів рекламного бізнесу у справі № 2-26.213/20-2015 прийнято спірне рішення, яким визнано, зокрема, що КП ММР Миколаївелектротранс протягом 2013 року січня-серпня 2015 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуги з доступу до опор контактної мережі для організації розміщення на них реклам у межах м. Миколаєва.

Із змісту спірного рішення випливає, що підставою для його прийняття є проведене Тервідділенням АМК України, у відповідності до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України

від 05.03.2002 № 49-р та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України

01.04.2002 за № 317/6605 (далі Методика), дослідження становища що КП ММР Миколаївелектротранс на ринку надання послуг з доступу опор контактної мережі для організації і розміщення на них рекламного обладнання (конструкцій).

Антимонопольним законодавством визначено, що:

економічна конкуренція (конкуренція) змагання між субєктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими субєктами господарювання, внаслідок чого споживачі, субєкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий субєкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку;

монополізація досягнення субєктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, підтримання або посилення цього становища;

товар будь-який предмет господарського обороту, в тому числі продукція, роботи, послуги, документи, що підтверджують зобовязання та права (зокрема цінні папери).

ринок товару (товарний ринок) сфера обороту товару (взаємозамінних товарів), на який протягом певного часу і в межах певної території є попит і пропозиція (ст. 1 Закону України Про захист економічної конкуренції (далі Закон).

Субєкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших субєктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності барєрів для доступу на ринок інших субєктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин. Монопольним (домінуючим) вважається становище субєкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції. Монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище субєкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам. Вважається, що кожен із двох чи більше субєктів господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо стосовно певного виду товару між ними немає конкуренції або є незначна конкуренція і щодо них, разом узятих, виконується одна з умов, передбачених частиною першою цієї статті. Монопольним (домінуючим) вважається також становище кожного з кількох субєктів господарювання, якщо стосовно них виконуються такі умови: сукупна частка не більше ніж трьох субєктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 50 відсотків; сукупна частка не більше ніж пяти субєктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 70 відсотків і при цьому вони не доведуть, що стосовно них не виконуються умови частини четвертої цієї статті (ст. 12 Закону).

Отже, для встановлення факту зайняття субєктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на певному ринку необхідно здійснити повне дослідження такого ринку.

Згідно розділу 2 Методики, визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання може включати в себе такі дії: встановлення обєктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме субєкта господарювання (групи субєктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) субєктом (субєктами) господарювання; складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище субєкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи; складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп); визначення товарних меж ринку; визначення територіальних (географічних) меж ринку; встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище субєктів господарювання на ринку - визначення часових меж ринку; визначення обсягів товару, який обертається на ринку; розрахунок часток субєктів господарювання на ринку; складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку; визначення барєрів вступу на ринок та виходу з ринку для субєктів господарювання, які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують) або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку; встановлення монопольного (домінуючого) становища субєкта (субєктів) господарювання на ринку. Етапи визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені пунктом 2.1 Методики, можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Перелік товарів, щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище субєкта господарювання, складається з товарів (товарних груп), які обертаються в Україні чи на відповідній частині її території і які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи).

Визначення ознак одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи) здійснюється, виходячи з подібності, зокрема: 1) споживчих характеристик: функціонального призначення; фізичних характеристик; технічних та експлуатаційних характеристик; ступеня новизни товару; 2) умов споживання, які визначаються: необхідністю енергопостачання, водопостачання тощо; специфічністю розміщення, монтажу тощо; рівнем технічного обслуговування, транспортного забезпечення; 3) умов реалізації: через систему оптової торгівлі чи за індивідуальними, прямими договорами, у тому числі бартерними чи давальницькими схемами розрахунків; через систему роздрібної торгівлі, у тому числі через мережу фірмової торгівлі; обсягів додаткових послуг та пільг для покупців; 4) цін (п.п. 4.1-4.2.4 Методики).

Товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого (п. 5.1 Методики).

Отже, при визначенні меж ринку послуг доступу до розміщення реклами Тервідділенням АМК України, всупереч наведеним вище нормам законодавства, безпідставно обмежено дослідження лише наданням послуг з доступу до опор контактної мережі для організації і розміщення на них рекламного обладнання (конструкцій), тоді як послуги доступу до розміщення реклами не обмежуються опорами контактної мережі. Відповідачем не доведено, що споживачі на ринку надання послуг доступу до розміщення реклами в цілому, з урахуванням групи взаємозамінних послуг, не мали можливості перейти від споживання послуг доступу до розміщення реклами на опорах контактної мережі до споживання інших послуг, наприклад, доступу до розміщення реклами на білбордах, ситілайтах, лайтбоксах, конвексбордах, беклайтах, призматронах, реклами на транспорті, дорожніх розтяжках, вивісках, тощо.

Законодавством установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Ураховуючи викладене, суд визнає, що Тервідділенням АМК України при прийнятті спірного рішення помилково визначено межі ринку надання послуг з доступу до розміщення реклами, що призвело до безпідставного визнання монополістом на ринку надання таких послуг КП ММР Миколаївелектротранс та застосування до останнього передбачених санкцій за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Отже, позов КП ММР Миколаївелектротранс належить задовольнити повністю.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, у разі задоволення позову, на відповідача (ст. 129 ГПК України).

Ураховуючи викладені обставини справи та положення процесуального законодавства, витрати КП ММР Миколаївелектротранс на оплату позовної заяви судовим збором, згідно з платіжним дорученням від 27.02.2018 № 756, у сумі 1762 грн. належить відшкодувати за рахунок відповідача.

У судовому засіданні 26.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частині рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1.Позов Комунального спеціалізованого монтажно-експлуатаційного підприємства задовольнити повністю.

2.Визнати недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.09.2017 № 23-ріш у справі № 2-26.250/36-2017.

3.Стягнути з Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, 54001, вул. Адміральська, 27, корпус 1, м. Миколаїв, ідентифікаційний код 22440366, на користь Комунального спеціалізованого монтажно-експлуатаційного підприємства, 54028, вул. 11 Лінія, 80, м. Миколаїв, ідентифікаційний код 13845696, судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано 27.06.2018.

Суддя Ю.М. Коваль.