ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2018 р.Справа № 922/4550/16

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Жельне С.Ч.

судді: Светлічний Ю.В. , Добреля Н.С.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Проценко Олександра Дмитровича, с. Печеніги
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний", м. Бровари
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача: Проценко О.Д. (особисто);

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підриємець Проценко Олександр Дмитрович (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором виконання послуг №11/03-13 від 11.03.2013 р. в загальному розмірі 1 361 227,19р., з яких основний борг - 650 050,00 грн., пені - 594 795,75 грн., інфляційних витрат - 90 964,29 грн., 3% річних - 23 917,15 грн та 1500,00 грн за надані юридичні послуги.

Свої вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на виконання послуг №11/03-13 від 11.03.2013р. в частині здійснення оплати вартості наданих послуг.

Позивачем 11.07.2017 подано через канцелярію суду заяву (вх. №22441) про збільшення позовних вимог, за змістом якої просить стягнути з ТОВ "ВС Благодатний" на свою користь суму загального боргу за надані сільськогосподарські послуги по договору №11/03-13 від 11.03.2013р. про надання агротехнічних послуг у розмірі 650 050,00 грн. (шістсот п'ятдесят тисяч п'ятдесят грн. 00 коп.), три відсотки річних від простроченої суми 10792,60 грн. (десять тисяч сімсот дев'яносто дві грн.60 коп.), інфляційні 50053,85 грн. (п'ятдесят тисяч п'ятдесят три грн.85 коп.), пеня у розмірі 594 795,75 грн. (п'ятсот дев'яносто чотирі тисячі сімсот дев'яносто п'ять грн 75 коп.) надані юридичні послуги в сумі 3500,00 грн. (три тисячі п'ятсот грн.00 коп.), а всього 1309192,20 грн.

18.07.2017 позивачем до суду подано клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів (вх. № 23129 ) та заяву позивача про збільшення позовних вимог (вх.№22441 від 11.07.2017).

18.07.2017 ухвалою господарського суду Харківської області прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог (вх.№22441 від 11.07.2017), а також задоволено клопотання позивача про продовження строку вирішення спору на 15 днів (вх.№23129 від 18.07.2017).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.07.2017 р. справу №922/44550/16 призначено до колегіального розгляду.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 27.07.2017р., для розгляду справи № 922/4550/16 визначено персональний склад колегії суддів: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Добреля Н.С., суддя Светлічний Ю.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.07.2017 р. справу №922/4550/16 призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.09.2017.

13.09.2017 у судовому засіданні було оголошено технічну перерву до 14.09.2017 11:00 год.

13.09.2017 до суду, від позивача надійшла заява про забезпечення позову (вх.№29560) разом із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи (вх.№29596).

Представник відповідача надав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу акту №5 від 03.11.2015 прийому-передачі сільськогосподарської продукції до Договору №11/03-13 від 11.03.2013 (вх. №29768 від 14.09.2017) . Подані представником відповідача документи долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.09.2017 витребувано у ТОВ "ВС Благодатний", с. Благодатне товарно-транспортні накладні на підтверження передачі майна в рахунок погашення спірної заборгованості, декларації з податку на додану вартість на таке передане майно та додатки №5 до таких декларацій.Цією ж ухвалою розгляд справи відкладено на 19.09.2017.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.09.2017р. по справі №922/4550/16 було призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі № 922/4550/16 зупинено, а матеріали справи направлені до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

30.03.2018 р. супровідним листом (вихідний №21223/17-41 від 27.02.18р.) Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса повернув справу №922/4550/16 та надав висновок за результатами проведення судово-технічної експертизи.

15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

Ухвалою господарського суду Харківської області провадження у справі №922/4450/16 було поновлено, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Почато у справі №922/4550/16 підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 25.04.2018 о 12:00 год.

25.04.2018 ухвалою господарського суду заяву фізичної особи-підприємця Проценко О.Д. про збільшення позовних вимог (вх.№10732 від 25.04.2018) було повернуто без розгляду заявнику. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 25.04.2018 відкладено підготовче засідання на 15.05.2018.

11.05.2018 на адресу суду позивачем надано заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх.№13292), в якій сума заборгованості відповідача по договору №11/03-13 від 11.03.2013р. про надання агротехнічних послуг складається з 650 050,00 грн. основного боргу, 25 965,45 грн.-три відсотки річних, 107 258,25 грн. інфляційні, пеня у розмірі 591 545,50 грн. та 3500,00 грн. витрат за надані юридичні послуги.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.05.2018 прийнято до провадження заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх.№13292 від 11.05.2018) , підготовче засідання відкладено на 29.05.2018, про що було зазначено в протоколі судового засідання від 15.05.2018 та повідомлено відповідача.

Ухвалою суду від 16.05.2018 заяву про збільшення позовних вимог залишено без руху, надано позивачеві строк на усунення недоліків заяви шляхом надання суду у 3-денний строк з дня вручення даної ухвали доказів сплати судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог у розмірі 256,38 грн.

23.05.2018 позивачем усунуто недоліки (вх.№15082), які стали підставою для залишення заяви про збільшення розміру позовних вимог без руху.

29.05.2018 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 14.06.2018 о 12:00 год.

14.06.2018 у судовому засіданні було оголошено перерву до 14:00 год 14.06.2018.

Розгляд справи по суті розпочато 14.06.2018.

Після перерви у судовому засіданні позивач підтримав викладені ним у заяві про збільшення розміру позовних вимог (вх.№13292 від 11.05.2018) вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Так, ухвала господарського суду Харківської області від 02.04.2018, яка була направлена на адресу відповідача, повернулась до суду без вручення з довідкою поштового відділення: "повернуто за закінченням терміну зберігання".

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 5).

Крім того, судом враховано, що у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами господарського суду Харківської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа №922/4550/16 розглядається судом за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши надані останнім докази, суд встановив наступне.

Між Фізичною особою-підприємцем Проценко Олександром Дмитровичем (надалі -виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" (надалі-замовник, відповідач) був укладений договір на виконання робіт №11/03-13 від 11.03.2013, згідно з умовами якого виконавець взяв на себе забов'язання на виконання робіт з дискування , прополки, посіву, внесення добрив та інших робіт за заявкою замовника. (Пункт 1.1.Договору), а замовник, в свою чергу, відповідно до п.3.1.2 цього договору зобов'язався оплатити виконані роботи.

Згідно п.1.2. Договору роботи зазначені в п.1.1. даного договору виконавець виконує з використанням паливно-мастильних матеріалів замовника або виконавця за згодою сторін.

Пунктом 2.1. Договору сторони встановили, що наіменування, кількість та ціна виконаних робіт, зазначених в п.1.1 зазначаються в актах виконаних робіт, які є невід'ємною частиною даного договору.

За додатковоми угодами №1 від 11.03.2013р., №2 від 11.03.2013 термін дії договору було пролонговано до 31.12.2015р.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, що підтверджується складеними та підписаними представниками обох сторін актами здачі-прийняття послуг (виконаних робіт) №1 від 31.07.2015 на суму 80 000,00грн., №2 від 31.08.2015 на суму 376 350,00 грн, №3 від 30.09.2015 на суму 124200,00 грн. та №4 від 30.10.2015 на суму 69500,00грн.

Отже, надані роботи за вказаними актами прийняті відповідачем без будь-яких зауважень щодо їх обсягу та якості.

Як вказує позивач у позовній заяві та на що останній наголошує у своїх усних поясненнях, відповідач взяті на себе договірні зобов'язання не виконав, надані позивачем роботи не оплатив.

У зв'язку з цим, позивач направив відповідачу претензію від 06.12.2016, в якій вимагав в десятиденний термін з дати отримання даної претензії погасити існуючу заборгованість. Вказана претензія була отримана відповідачем15.12.2016 про що останній сам зазначає в наданому ним до суду відзиві на позовну заяву (вх.№23969 від 26.07.2017, т.1 арк.143), відповідач залишив дану претензію без реагування та заборгованість не погасив.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь 650 050,00 грн. основного боргу, 25 965,45 грн.-три відсотки річних, 107 258,25 грн. інфляційних втрат, пеню у розмірі 591 545,50 грн. та 3500,00 грн. витрат за надані юридичні послуги.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 627 ЦК України (свобода договору) встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

До загальних принципів господарювання відноситься свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини (ст.6 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначає позивач, на виконання даного договору на виконання робіт №11/03-13 від 11.03.2013, ним було виконано роботи, відповідно до актів здачі-прийняття послуг (виконаних робіт) №1 від 31.07.2015 на суму 80 000,00грн., №2 від 31.08.2015 на суму 376 350,00 грн, №3 від 30.09.2015 на суму 124200,00 грн. та №4 від 30.10.2015 на суму 69500,00грн. на загальну суму 650 050,00 грн., за які відповідач, всупереч умовам укладеного договору не розрахувався та, станом на дату звернення позивача з позовом до суду має заборгованість за виконані роботи в розмірі 650 050,00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову у відзиві на позовну заяву (вх.№23969 від 26.07.2017, т.1, арк.143) зазначає, що на даний час у нього перед позивачем борг за Договором виконання послуг №11/03-13 від 11.03.2013 р. відсутній, оскільки між сторонами 03.11.2015р. було складено АКТ №5 з якого вбачається, що згідно умов п.2.3. Договору у якості оплати за договором позивач прийняв від відповідача сільськогосподарську продукцію (просо, сонячник) на суму 650 050,80 грн., тобто на суму основного боргу, заявленого позивачем у позовній заяві.

В свою чергу, позивач поставив під сумнів факт підписання з його боку Акту №5 від 03.11.2015, оскільки про його існування йому нічого невідомо, а підпис, який міститься у графі "Виконавець" наче б то належить іншій особі.

Враховуючи обставини справи та те, що позивач заперечував факт підписання з його боку Акту №5 від 03.11.2015 за змістом якого позивачем в рахунок оплати за договором виконання послуг №11/03-13 від 11.03.2013 р. було прийнято від відповідача сільськогосподарську продукцію (просо, сонячник) на суму 650 050,80 грн. суд, з метою встановлення справжності підпису ФОП Проценко О.Д, за наданим до суду відповідачем документом (Акт №5 від 03.11.2015) , ухвалою суду від 19.09.2017, призначив по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручив експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Згідно ч.1 ст. 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до частини 1 ст.104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Почеркознавча експертиза - комплекс заходів, що спрямовані на встановлення приналежності почерку рукопису й підпису конкретній людині. Зазвичай застосовується для визначення справжності підпису або виявлення фальсифікації документа;

Відповідно до п. 1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції №53/5 від 08.10.1998р., основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису під впливом будь-яких (природних, штучних) збиваючих факторів; у незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням почерку іншої особи; визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

Як вбачається з висновку експерта № 18437/24052 від 21.03.2018 (т.2 арк.14-18), який надійшов 30.03.2018 до господарського суду з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім Засл. проф. М.С. Бокаріуса, за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, експертом встановлено, що підпис від імені Проценка О.Д. в акті №5 приймання-передачі сільськогосподарської продукції від 03.11.2015 по договору №11/03-13 від 11.03.2013, розташований у графі : "Исполнитель", у рядку "Проценко А.Д.", - нанесений не у рукописний спосіб, а за допомогою технічних засобів.

Дослідивши висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, суд приймає у якості належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, що узгоджуються і з матеріалами справи та іншими доказами у їх сукупності.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 ГГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приймаючи до уваги, що виконання позивачем робіт (надання послуг) підтверджується матеріалами справи, визнається відповідачем,а останній не надав суду доказів погашення боргу, висновком судової почеркознавчої експертизи, проведеної спеціалістами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім Засл. проф. М.С. Бокаріуса не підтверджується підписання позивачем Акту №5 приймання-передачі сільськогосподарської продукції від 03.11.2015 по договору №11/03-13 від 11.03.2013 ,враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 650 050,00 грн. основного боргу є правомірними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних нарахованих за період з 26.12.2016 по 25.04.2018 в розмірі 25 965,45 грн. суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 25 965,45 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 107258,25 грн. суми інфляційних втрат нарахованих за період з 01.01.2017 по 31.03.2018, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процо колегіального розгляду.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 107 258,25 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 0,5% пені за кожний день прострочки у розмірі 591 545,50 грн. розрахованої за період з 26.12.2016 по 25.06.2017, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки умовами укладеного між сторонами договору (п. 4.3.) передбачено відповідальність відповідача у випадку несвоєчасної оплати за виконані роботи у вигляді сплати пені, і матеріалами даної справи підтверджено факт прострочення відповідачем таких зобов'язань (пропущення десятиденного строку оплати боргу з дати отримання 15.12.2016 відповідачем претензії) , вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за таке прострочення суд визнає правомірними.

Разом з тим суд констатує, що встановлений п. 4.3. договору розмір пені (0,5% за кожен день прострочення) не відповідає та в зв'язку з цим має бути обмежений встановленому ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" можливому розміру нарахування штрафних санкцій (тобто не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня).

Здійснивши з урахуванням зазначених обставин відповідний розрахунок пені, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені , а саме у сумі 87 597,19 грн, в решті суми заявленої пені у розмірі 503948,31 грн. суд відмовляє, та вважає її такою, що нарахована безпідставно.

Також, суд зазначає, що позивач просив покласти на відповідача 3500,00 грн. витрат на оплату послуг з надання правової допомоги.

Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивач надав суду: договір про надання правової допомоги від 01.12.2016; квитанції №6-НН від 01.12.2016 на суму 1500,00 грн, №13 від 09.02.2017 на суму 1000,00 грн. та №15 від 16.03.2017 на суму 1000,00грн.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1993 від 18.05.2016, виданого адвокату Мазницькому М.М.; ордер від 01.12.2016.

Судом встановлено, що у п.2.1. Договору про надання правничої допомоги від 01.12.2016 сторони визначили загальну суму, що підлягає сплаті адвокату за надану правову допомогу, а саме - 1500,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, додаткових угод щодо збільшення адвокатського гонорару по зазначеній справі, між позивачем та адвокатом укладено не було.

Позивачем, в якості додатково понесених витрат, які не були передбачені договором були надані квитанції №13 від 09.02.2017 на суму 1000,00 грн. та №15 від 16.03.2017 на суму 1000,00 грн. в яких взагалі відсутнє посилання на укладений між позивачем та адвокатом договір про надання правової допомоги від 01.12.2016, у зв'язку із чим вищезазначені докази не можуть бути достатніми та належними доказами понесених позивачем витрат на послуги адвоката у зв'язку із їх недоведеністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що фактично понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу за договором про надання правової допомоги від 01.12.2016 складають 1500,00 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 4 ст.127 ГПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Сплату відповідачем вартості проведення експертного дослідження підтверджується Квитанцією №52 на суму 1000,40 грн від 03.01.2018 та Квитанцією №53 на суму 6236,43 грн. від 03.01.2018.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у відповідності до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України покладаються на обидві сторони, а саме підлягають до стягнення з відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 13096,32 грн, витрати за проведення судової експертизи у розмірі 4584,12 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 950,16 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВС Благодатний» (07400, Київська область, м.Бровари, вул.Симона Петлюри, буд.21-В , кв.53, ) на користь фізичної особи - підприємця Проценко Олександра Дмитровича (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) 650 050,00 грн. основного боргу, 25 965,45 грн. 3% річних, 107 258,25 грн. інфляційних втрат, 87 597,19 грн. пені, 13096,32 грн. судового збору, 950,16 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 4584,12 грн. витрат за проведення судової експертизи.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення через господарський суд Харківської області (п. 17.5 Перехідних положень до Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 25.06.2018 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя С.Ч. Жельне Ю.В. Светлічний Н.С. Добреля