ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.07.2018р. Справа №905/1062/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської

філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро

до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Мангушської районної державної

адміністрації, смт.Мангуш

про стягнення заборгованості в сумі 45801,46 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2-по дов.

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 соціального захисту населення Мангушської районної державної адміністрації, смт.Мангуш, про стягнення заборгованості в сумі 45801,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором №1/17-1045 від 24.04.2017р. з компенсації витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Відповідач у судове засідання не з'явився, поважних причин неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно позовної заяви та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 соціального захисту населення Мангушської районної державної адміністрації, смт.Мангуш зареєстроване за адресою: 87501, Донецька область смт.Мангуш, вул.Поштова, буд.65, за якою і здійснювалось направлення поштової кореспонденції судом. Згідно наявного в матеріалах справи поштового повідомлення, ухвала суду про відкриття провадження по справі №905/1062/18 в порядку спрощеного провадження отримана уповноваженою особою відповідача 12.06.2018р.

Відповідно до ст.120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обовязковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

За таких обставин, враховуючи достатність зібраних по справі доказів, згідно ст.165 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Як встановлено судом, між позивачем (підприємство) та відповідачем (замовник) було підписано договір №1/17-1045 від 24.04.2017р. з компенсації витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, відповідно до якого підприємство (позивач) зобовязався надавати якісні послуги особам, які мають право на пільги, на умовах визначених в Законах України за рахунок власних коштів, а платник (відповідач) взяв на зобовязання здійснювати розрахунки з підприємством на підставі поданих ним щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги в межах бюджетних асигнувань на 2017р., затверджених рішенням сесії Мангушської районної ради «Про затвердження програми компенсації за пільговий проїзд та послуг звязку окремим категоріям громадян у 2017р. від 24.02.2017р. №7/18-233».

Відповідно до розділу 3 договору позивач зобовязаний щомісяця до 15 числа місяця направляти на адресу розпорядника форму « 2 пільга» в електронному форматі, у вигляді файлів DBF, щодо вартості послуг звязку, наданих пільговим категоріям громадян у минулому місяці; до 20 числа місяця подавати платникам форму « 2-пільга», на паперових носіях, проводити звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги, за результатами якого підписувати акт звіряння за формою « 3-пільга».

В свою чергу, відповідач за змістом п.п.3.3.1-3.4.2 договору зобовязаний передбачити в своєму кошторисі в необхідних обсягах кошти на відшкодування витрат підприємства, повязаних з наданням пільг з оплати послуг звязку; до 15 числа місяця проводити автоматизоване звіряння інформації, по формі 2 в електронному форматі, отриманої від підприємства, у порядку частини першої пункту 3.1.2 щодо вартості послуг звязку, наданих пільговим категоріям громадян у минулому місяці; за результатами такого автоматизованого звіряння формувати детальні звіти про звіряння та у термін до 25 числа місяця, наступного за звітним, надавати їх підприємству для відпрацювання розбіжностей та їх подальшого врахування при складанні форми « 2 пільга» за наступний звітній мясце та форми « 3 пільга» за звітний місяць, здійснювати розрахунки з підприємством за послуги звязку, надані пільговій категорії населення за новими тарифами з моменту їх запровадження, складати акти звіряння розрахунків за формою « 3 пільга».

Згідно п.п.8.1, 8.2 договору №1/17-1045 від 24.04.2017р. договір набуває чинності з моменту його підписання та діє в частині надання пільг з оплати послуг звязку та обовязку відшкодувати витрати з 01.01.2017р. Дія договору припиняється після відшкодування платником підприємству коштів в розмірі 10 тис.грн., затверджених рішенням ресії Мангушської ради «Про затвердження програми компенсації за пільговий проїзд та послуг звязку окремим категоріям громадян у 2017р. від 24.02.2017р. №7/18-233.

Виходячи зі змісту позовної заяви, на виконання умов договору №1/17-1045 від 24.04.2017р. та вимог чинного законодавства України, позивач як оператор телекомунікаційних послуг протягом 2017р. надавав послуги звязку на пільгових умовах громадянам смт.Мангуш.

В підтвердження факту надання телекомунікаційних послуг позивач посилається на щомісячні розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг з 01.01.2017р. по 31.12.2017р., які були направлені на адресу відповідача.

Згідно п.4.5. договору №1/17-1045 від 24.04.2017р. розрахунки проводяться в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок підприємства за реквізитами вказаними в розділі 11 цього договору.

Платник здійснює перерахування коштів підприємству протягом 5-ти банківських днів з дня їх надходження з місцевого бюджету на рахунок платника, але не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним (п.4.6 договору).

Як встановлено, позивач листом від 25.05.2018р. №12С00-48 звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування витрат, повязаних з наданням телекомунікаційних витрат в сумі 45801,46 грн.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 45801,46 грн.

Відповідач вищевказаних обставин не спростував.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги правомірними, такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обовязки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

У відповідності до ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993р. №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту, Законом України від 28.02.1991р. № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Законом України від 23.03.2000р. №1584-ІІІ Про жертви нацистських переслідувань, Законом України від 26.04.2001р. №2402-ІІІ Про охорону дитинства, Законом України від 24.03.1998р. №203/98-ВР Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги (послуги звязку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до вищенаведених законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача. При цьому в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Відповідно до ст.5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування. Бюджетами місцевого самоврядування є бюджети територіальних громад сіл, їх об'єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах).

Згідно із ст.22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів відповідно до ст.22 Бюджетного кодексу України можуть бути виключно:

1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників;

2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників;

3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет у порядку, визначеному цим кодексом.

Згідно із ст.51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; розробляє проекти порядків використання коштів державного бюджету за бюджетними програмами, передбаченими частиною сьомою статті 20 цього Кодексу тощо.

У відповідності до статей 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг звязку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", пунктом 3 якого передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003р. №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" житлових субсидій населенню, допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому, вказаним Порядком не передбачено обовязковості укладення відповідного договору про відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, адже зобовязання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від бажання сторін. Як наслідок, суд не враховує умови п.п.8.1, 8.2 договору в частині припинення його дії після відшкодування платником підприємству коштів в розмірі 10 тис.грн.

Згідно з пунктом 10 положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування зазначених соціальних пільг Мангушської районної державної адміністрації є ОСОБА_1 соціального захисту населення Мангушської районної державної адміністрації.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За висновками суду, свої зобов`язаннями відповідач не виконав, розрахунки видатків позивачу у повному розмірі не оплатив.

Відзиву на позовну заяву відповідач не надав.

За таких обставин, враховуючи, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались на виконання імперативних законодавчих приписів, виходячи з того, що відповідач (як уповноважений державою орган) в силу закону має відшкодувати спірні витрати позивачу за рахунок бюджетних коштів, приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач такого відшкодування не здійснив, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 45801,46 грн. підлягають задоволенню в повній сумі.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 236-241, Перехідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії, м.Дніпро до ОСОБА_1 соціального захисту населення Мангушської районної державної адміністрації, м.Мангуш про стягнення заборгованості в сумі 45801,46грн. задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Мангушської районної державної адміністрації (87400, Донецька область смт.Мангуш, вул.Поштова, буд.65, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (01601 м.Київ, ОСОБА_3Шевченка, буд.18, ) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (49101 м.Дніпро, вул.Херсонська, 26, ) заборгованість в сумі 45801,46 грн., судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 11.07.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 11.07.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина