ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/355/18
Господарський суд Одеської області у складі: судді Волкова Р.В.,

секретар судового засідання - Кришталь Д.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна,12-А) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „ІМЕКСБАНК Матвієнко Андрій Анатолійович (65039, м. Одеса, пр-кт. Гагаріна, буд.12-А; 65039, м. Одеса, пр-кт. Шевченка, 8-А)

до відповідачів:

1.Публічного акціонерного товариства „Футбольний клуб „ЧОРНОМОРЕЦЬ" (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна,12-А)

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА-ХВИЛЯ" (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд.12-А)

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, код 21708016).

про визнання недійсним договору управління майном від 31.10.2017р.

Представники сторін:

Від позивача: Булка С.Є. (за довіреністю);

Від відповідача 1: Новікова Т.О. (за довіреністю);

Від відповідача 2: Фельдман О.А (за довіреністю);

Від третьої особи: не з`явився.

встановив:

Публічне акціонерне товариство „ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „ІМЕКСБАНК Матвієнко А.А. (далі - Позивач), звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства „Футбольний клуб „ЧОРНОМОРЕЦЬ (далі - Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА-ХВИЛЯ" (далі відповідач-2) про визнання недійсним договору управління майном від 31.10.2017р.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання між позивачем та ТОВ "Бугаз Делюкс" кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 81/13, укладання між позивачем та відповідачем-1 іпотечного договору з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, невиконання ТОВ "Бугаз Делюкс" своїх зобов'язань за кредитним договором, стягнення з останнього рішеннями господарського суду Одеської області по справах №916/1533/15-г та №916/4094/15 на користь позивача 10576689,04грн. простроченої заборгованості за відсотками, 146932000грн. заборгованості за кредитом, 624633,94грн. пені, укладання між відповідачем-1 та відповідачем-2 оспорюваного по цій справі договору управління нерухомим майном від 31.10.2017 без згоди на це позивача, необхідність такої згоди від іпотеокдержателя відповідно до абз.4 ч.3 ст.12 Закону України "Про іпотеку". Вважає оспорюваний договір недійсним та керуючись ст.ст. 203, 204, 216, 236,629 Цивільного Кодексу України, ст.ст.1, 9, 12 Закону України „Про іпотеку" просить у своїй позовній заяві визнати його недійсним (а.с.4-10).

Також просив залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Ухвалою суду від 03.03.2018р. про відкриття провадження у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Одночасно з позовною заявою позивач також надав клопотання про витребування у відповідачів та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавля М.В. доказів по справі, а саме - оспорюваного договору управління нерухомим майном (а.с.60-61). Вказане клопотання судом задоволено ухвалою від 22.03.2018р. Під час підготовчого провадження по справі копія договору була надана суду відповідачем-1 (а.с.103-110).

Відповідач-1 надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує (а.с.63-67). Вказує на те, що правовідносини щодо управління нерухомим майном не є тотожними правовідносинам з передачі майна у спільну діяльність, оренду чи користування, тобто такі відносини не підпадають під регулювання абз.4 ч.3 ст.12 Закону України "Про іпотеку", а тому згода іпотекодержателя на це не потрібна. Більш того, можливість передачі в управління майна, що є предметом договору застави, прямо передбачена ст.1039 Цивільного Кодексу України. Діюча норма встановлює обов'язок установника управління попередити управителя щодо знаходження майна у заставі і не містить жодних інших обмежень при укладанні договору управління, пов'язаних з іпотекодержателем нерухомого майна.

Передача майна управителю не тягне за собою переходу права власності на майно, оскільки він отримає лише право здійснювати окремі, визначені установником управління у рамках закону повноваження щодо управління майном.

Зазначає, що договір оренди майна або будь-який інший правочин, що передбачає користування майном, характеризується спрямованістю на передачу майна в тимчасове володіння й користування, тоді як договір управління нерухомим майном відноситься до договорів, які спрямовані на оплатне надання послуг. Вказує на специфічний характер такої послуги та її особливе регулювання діючим законодавством. Також вказує, що укладання спірного договору жодним чином не впливає на права позивача щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення своїх грошових вимог як іпотекодержателя.

З посиланням на ст.ст.16, 216, 1029, 1030, 1032, 1039, 1040 Цивільного Кодексу України просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа по справі надала письмові пояснення (а.с.79-82), в яких позовні вимоги підтримала з посиланням на ті ж самі обставини та доводи, які були зазначені позивачем.

У судовому засіданні від 18.06.2018р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст.240 ГПК України.

Дослідивши обставини справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУГАЗ ДЕЛЮКС» 21.10.2013р. був підписаний Кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 81/13, відповідно до п.1.1 якого позивач взяв на себе обов'язок надати ТОВ «БУГАЗ ДЕЛЮКС» кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (а.с.23-28).

Пунктом 1.3.1 договору в редакції додаткової угоди №3 від 25.12.2014р. сторони встановили, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги кредитор укладає з майновим поручителем АТ „Футбольний клуб „ЧОРНОМОРЕЦЬ" іпотечний договір, предметом якого є не житлові будівлі учбово-спортивної бази „ЧОРНОМОРЕЦЬ", розташованої за адресою місто Одеса, вулиця Вавілова академіка, будинок 5-а. Заставна вартість іпотеки 80000000грн.

Між позивачем та відповідачем-1 22.10.2013р. був підписаний „Іпотечний договір з майновим поручителем" (а.с.29-31), посвідчений 22.10.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 4513.

30.05.2014 до п.1.1 вказаного іпотечного договору були внесені зміни (а.с.32.).

Відповідно до п.1.1 іпотечного договору, він забезпечує вимоги позивача за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 81/13 від 21.10.2013р. з додатковою угодою №1 від 20.05.2014р. стосовно неповернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі тощо.

Згідно з п.1.3 іпотечного договору, предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець» , яка складається з: будівель - літ. «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Е», літ. «Г», літ. «Д», літ. «Ж», літ «К», загальною площею 1678,4 кв.м., літ. «Л», відображених у технічному паспорті від 13.06.2008 року, що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Вавілова академіка, будинок 5-а (п'ять - «а») та розташована на земельній ділянці, площею 42585 кв.м., кадастровий номер: :36:002:0025, яка знаходиться в оренді у АТ «ФК «ЧОРНОМОРЕЦЬ», згідно договору оренди землі, посвідченого 06 липня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №2065, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у місті Одеса, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 серпня 2011 року за № 00067, і який належить ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ «ЧОРНОМОРЕЦЬ» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець», серії САС №636389, виданого 23 лютого 2009 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, право власності на яку зареєстровано 26.02.2009 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в книзі 82неж-191, номер запису 6144, згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21997676, виданим Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 26.02.2009 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 26562961.

В зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «БУГАЗ ДЕЛЮКС» своїх зобов'язань за кредитним договором № 81/13 позивач звертався з позовами до господарського суду Одеської області.

Так, рішенням господарського суду Одеської області від 19.06.2015 по справі №916/1533/15-г на користь позивача стягнуто з ТОВ «БУГАЗ ДЕЛЮКС» прострочену заборгованість за відсотками за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №81/13 від 21.10.2013р. у розмірі 10576689,04грн. та 624633,94грн. пені. Також рішенням господарського суду Одеської області від 08.02.2016 по справі №916/4094/15 стягнуто з ТОВ «БУГАЗ ДЕЛЮКС» на користь позивач заборгованість за кредитом у сумі 146932000,00 грн.

Також 12.06.2014р. між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІВЕР» було укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 28/14, відповідно до п.1.1 якого позивач взяв на себе обов'язок надати ТОВ«ДЕЛІВЕР» кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (а.с.39-43).

Пунктом 1.3 договору в редакції додаткової угоди № 3 від 25.12.2014р. (а.с.46) сторони встановили, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги кредитор укладає з майновими поручителями:

- ТОВ «Агропродукт» договір застави корпоративних прав на ТОВ Агрофірма «АВГУСТІВКА», а саме 100% статутного (складеного) капіталу ТОВ Агрофірми «АВГУСТІВКА». Заставна вартість предмету забезпечення складає 200000000,00грн. Договір застави майнових прав укласти не пізніше 30.12.2014р.;

- ПАТ „Футбольний клуб „ЧОРНОМОРЕЦЬ" іпотечний договір (наступної черги), предметом якої є нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець», які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вавілова,5-а, загальною площею 1678,4 кв.м. Заставна вартість іпотеки 80 000 000,00 грн.

- ТОВ «НОВА - ХВИЛЯ» - договір застави майнових прав на кошти в сумі 20500000,00 грн. за договором банківського вкладу № 24 («стандарт») від 17.09.2013р., укладеного між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «НОВА - ХВИЛЯ».

Між позивачем та відповідачем-2 був укладений іпотечний договір (з майновим поручителем, другої черги) (а.с.47-50), посвідчений 28.10.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №5200 (далі - Іпотечний договір 2).

17.12.2014р. до п.1.1 вказаного іпотечного договору були внесені зміни (а.с.51.).

Відповідно до п.1.1 іпотечного договору-2, він забезпечує вимоги позивача за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №28/14 від 12.06.2014р. з додатковою угодою № 1 від 28.10.2014р. та додатковою угодою № 2 від 16.12.2014р. стосовно неповернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі тощо.

Згідно з п.1.3 іпотечного договору, предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець», яка складається з: будівель - літ. «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Е», літ. «Е», літ. «Д», літ. «Ж», літ «К», загальною площею 1678,4 кв.м., літ. «Л», відображених у технічному паспорті від 13.06.2008 року, що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Вавілова академіка, будинок 5-а (п'ять - «а») та розташована на земельній ділянці, площею 42585 кв.м., кадастровий номер: :36:002:0025, яка знаходиться в оренді у АТ «ФК «ЧОРНОМОРЕЦЬ», згідно договору оренди землі, посвідченого 06 липня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №2065, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у місті Одеса, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 серпня 2011 року за № 00067, і який належить ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ «ЧОРНОМОРЕЦЬ» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець», серії САС №636389, виданого 23 лютого 2009 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, право власності на яку зареєстровано 26.02.2009 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в книзі 82неж-191, номер запису 6144, згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21997676, виданим Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 26.02.2009 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 26562961.

31.10.2017р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 був підписаний договір управління нерухомим майном (а.с.103-110), який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1914. В управління було передано майно, що складається з нежитлових будівель учбово-спортивної бази «Чорноморець», загальною площею приміщень - 1678,4 (одна тисяча шістсот сімдесят вісім цілих чотири десятих) кв.м., а саме з будівель літ. «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Е», літ. «Г», літ. «Д», літ. «Ж», літ.«К», літ. «Л», що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Академіка Вавілова. 5-а (п.1.2 договору).

Згідно з ч.1 ст.1029 Цивільного Кодексу України, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Пунктом 1.1 оспорюваного договору його предмет встановлений сторонами наступним чином, - в порядку та на умовах, визначених цим договором, відповідач-1 передає в управління об'єкт, визначений у п.1.2 договору, а відповідач-2 приймає об'єкт та зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління об'єктом виключно в інтересах відповідача-1. Таким чином, за своєю правовою природою він є договором управління майном як його визначає ст.1029 Цивільного Кодексу України.

Саме цій договір позивач просить визнати недійсним.

Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пункт 1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписи п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. № 9 передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

За положеннями абз.5 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009р. № 9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Дана позиція також викладена ВАСУ у Роз'ясненні "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" №02-5/111 від 12.03.99р.

У п.п. 2.1, 2.5.2, 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені ст.ст.215, 216 ЦК України, ст.ст. 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин 1-3, 5 ст.203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

При цьому відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Насамперед, питання щодо недійсності правочину врегульовані ст.215 Цивільного Кодексу України „Недійсність правочину", відповідно до якої:

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В своєму позові позивач посилається як на частину першу так і на частину другу вказаної норми.

За змістом частини другої ст.215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Стаття 203 Цивільного Кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З тексту позовної заяви та пояснень представника позивача в судових засіданнях вбачається, що в якості підстави для визнання договору недійсним він має на увазі саме ч.1 ст. 203 Цивільного Кодексу України. Посилання на наявність обставин, які передбачені у ч.2, 3, 5, 6 вказаної статті, відсутні.

В якості правової норми яку безпосередньо порушено при укладанні спірного договору позивач вказує на абз.4 ч.3 ст.12 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до вказаної правової норми, іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Схоже за змістом обмеження закріплено у п.4.1.4 договору іпотеки від 22.10.2013, відповідно до якого іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати Предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язанням з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження Предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від Іпотекодержателя.

Разом з цим, ані вказані правові норми ані договірні зобов'язання сторін не передбачають заборони щодо передачі предмету іпотеки в управління в порядку глави 70 Цивільного Кодексу України навіть без наявності згоди іпотекодержателя. Більш того, п.1 ст.1039 Цивільного Кодексу України прямо встановлює наступне, - "Майно, що є предметом договору застави, може бути передане в управління". Тобто вказана правова норма не пов'язує можливість передачі майна в управління з наявністю згоди іпотекодержателя. Крім того, з ч.2 вказаної статті вбачається, що на іпотекодавця при такій передачі покладається лише обов'язок попередити управителя про те, що майно, яке передається в управління, є предметом договору застави та передбачені наслідки якщо таке повідомлення не було зроблено. Вказані наслідки полягають у тому, що управитель має право вимагати розірвання договору та виплати належної йому за договором плати відповідно до строку управління цим майном. Про недійсність договору управління у цій нормі не йдеться. Слід зазначити, що п.5.2 спірного договору містить повідомлення про наявність обтяжень щодо майна у вигляді іпотеки та заборони відчуження.

Суд вважає, що при наданні правової оцінки оспорюваному договору слід перш за все керуватися спеціальними для цих відносин нормами глави 70 Цивільного Кодексу України „Управління майном".

Крім того, ані Цивільний кодекс України, ані Закон України „Про іпотеку", ані будь-які інші норми права не ототожнюють інститут управління майном зі спільною діяльністю, лізингом, орендою або користуванням.

За таких обставин суд вважає безпідставним посилання позивача на необхідність застосування абз.4 ч.3 ст.12 Закону України "Про іпотеку" до взаємовідносин, які виникли між сторонами під час укладання спірного договору.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявності обставин, з якими діюче законодавство пов'язує можливість визнання договору недійсним.

Відповідно до ст.ст.123, 129 Господарського процесуального Кодексу України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись п.п.5,7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. № 9, п.п. 2.1, 2.5.2, 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», ст. ст. 207, 208 Господарського кодексу України, ст.ст.11 ,15, 16, 202, 203, 215, 216, 1029 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 46, 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 123, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК" (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12-А, код 20971504) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „ІМЕКСБАНК" Матвієнко Андрія Анатолійовича (04071, м. Київ, вул. Хорива,7, офіс 7А) до відповідачів: Публічного акціонерного товариства „Футбольний клуб „ЧОРНОМОРЕЦЬ" (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна,буд.12-А, код 22449841) та Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА-ХВИЛЯ" (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна,буд.12-А, код 36155133) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17, код 21708016) про визнання недійсним договору управління нерухомим майном від 31.10.2017р., укладеного між ПАТ „Футбольний клуб „ЧОРНОМОРЕЦЬ" (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна,буд.12-А, код 22449841) та ТОВ "НОВА-ХВИЛЯ" (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна,буд.12-А, код 36155133), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. від 31.10.2017р. за реєстровим №1914 - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом двадцяти днів з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 18.06.2018р. Повний текст рішення складений та підписаний 27 червня 2018 р.

Суддя Р.В. Волков