РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2018Справа № 910/3905/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Бондаренко Г. П.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/3905/18

за позовом Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "ЛУЧ" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 2)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Бізнес Груп" (03142, м. Київ, вул. Академіка Доброхотова, б. 4)

про стягнення 11 052,23 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Бізнес Груп" (далі - відповідач) про стягнення 11 052, 23 грн заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо виконання договору, укладеного у спрощений спосіб, а саме поставки процесора Intel Core i7-7700 (ВХ80677І77700), у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 11 052, 23 грн, з яких 9 511, 38 грн сума передплати за непоставлений товар, пеня у розмірі 875,05 грн та штраф у розмірі 665, 80 грн, передбачені статтею 231 Господарського кодексу України. Разом з тим, позивач просить суд розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та покласти витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2018 позовну заяву Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "ЛУЧ" залишено без руху, встановлено позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали шляхом: подання до суду письмової заяви з зазначенням засобів зв'язку, електронної адреси та адреси електронної пошти відповідача; подання до суду письмової заяви з доданням до неї доказів відповідно до ст. 91 ГПК України.

16.04.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява з додатками, якою останній усунув недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 06.04.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи №910/3905/18 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін; запропоновано сторонам надати докази по справі та повідомлено, що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень, можуть бути подані до суду у строк до 20.05.2018.

Позивач був належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі № 910/3905/18, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення ухвали Господарського суду міста Києва від 23.04.2018.

Суд зазначає, що відповідач повідомлявся ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 910/3905/18 за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03142, м. Київ, вул. Академіка Доброхотова, буд. 4.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також у відповідності до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до поштового повернення № 920, яке повернулося на адресу Господарського суду міста Києва, поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 у справі № 910/3905/18 не було вручене під час доставки, про що вказано: "за закінченням встановленого строку зберігання".

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 у справі № 910/3905/18 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 19.12.2017 між позивачем та відповідачем у спрощений спосіб, шляхом підтвердження до виконання замовлення був укладений господарський договір на поставку процесора Intel Core І7-7700 (ВХ80677І77700) (надалі - товар).

Так, 19.12.2017 позивач в порядку виконання договору платіжним дорученням № 2207 від 19.12.2017 оплатив рахунок-фактуру відповідача № 0112-11 від 01.12.2017 в сумі 9511, 38 грн за поставку процесора Intel Core І7-7700 (ВХ80677І77700).

Із матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем стосовно поставки товару обумовленого договором, укладеним між сторонами у спрощений спосіб 19.12.2017, в січні 2018 року мало місце листування електронною поштою. Позивач наполягав на поставці обумовленого договором товару, а відповідач зазначав, що якщо поставка протягом 5 - 7 днів не відбудеться, він поверне грошові кошти позивачеві.

В лютому 2018 року позивач направив відповідачу лист вих. № 23-47/04-350 від 05.02.2018, яким у зв'язку з відсутністю товару на складі постачальника просив повернути кошти за процесор.

Також в лютому 2018 року позивач направив відповідачу претензію вих. № 23-31/22-616 Д від 20.02.2018, в якій теж просив повернути кошти, сплачені за непоставлений товар.

Доказів повернення коштів сплачених за непоставлений товар та/або доказів поставки відповідачем позивачу товару, обумовленого договором, матеріали справи не містять.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 9 511, 38 грн передплати за непоставлений товар, 875,05 грн пені за період прострочення поставки товару з 27.12.2017 по 28.03.2018 у розмірі та 665, 80 грн штрафу, передбачених статтею 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема з договорів та правочинів.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

На підставі встановлених судом обставин справи та наведених норм діючого законодавства суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто домовленості 19.12.2017 щодо поставки Intel Core І7-7700 (ВХ80677І77700) (у спрощений спосіб укладено договір), а дії сторін щодо виставлення рахунку на оплату та проведення позивачем оплати цього рахунку свідчать про виникнення між сторонами зобов'язання, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 663 ЦК України внормовано, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Зміст договору, укладеного між сторонами не діє змоги визначити строк у який відповідач був зобов'язаний поставити позивачу товар, відповідно в силу положень ч. 2 ст. 530 ЦК України позивач мав право вимагати його виконання у будь-який час, а відповідач повинен був виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Із електронної переписки сторін вбачається, що позивач вимагав поставки товару, обумовленого договором (лист датований 22.01.2018), а відповідач в свою чергу зазначав, що якщо протягом 5-7 днів не буде поставки, він поверне грошові кошти (лист датований 22.01.2018).

Враховуючи, що в договорі відсутній конкретно визначений строк поставки товару та дати листування сторін, суд дійшов висновку, що відповідач був зобов'язаний поставити позивачу товар обумовлений договором у строк до 29.01.2018 включно, виходячи зі змісту електронного листа.

Як встановлено судом, відповідач свої зобов'язання за договором по поставці товару в строки до 29.01.2018 включно не виконав, не поставив товар на суму 9 511, 38 грн, в той час як позивач свої зобов'язання по передоплаті виконав у відповідності до умов договору. Таким чином, у позивача виникло право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що позивач скористався наданим йому правом, і направив позивачу лист вих. № 23-47/04-350 від 05.02.2018, яким у зв'язку з відсутністю товару на складі постачальника просив повернути кошти за процесор. Вказаний лист був отриманий відповідачем, що вбачається із електронної переписки сторін (лист датований 09.02.2018).

Електронна переписка сторін (роздруківки, якої додані до позовної заяви) прийнята судом в якості належних та допустимих доказів по справі, оскільки із наведених роздруківок вбачається, що переписка велася за адресами сторін (позивача) та , (відповідача), а вказані електронні адреси зазначені, як адреси сторін в інших документах, доданих до позовної заяви, в якості доказів по справі, крім того, відповідачем не спростовані надані позивачем докази та не наведено підстав неналежності та недопустимості таких доказів.

Отже, з огляду на приписи ст.ст. 693, 530 ЦК України у відповідача з моменту отримання вимоги позивача про повернення грошових коштів виникло зобов'язання по їх поверненню у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Тобто відповідач був зобов'язаний повернути позивачу кошти передплати за договором у строк до 16.02.2018 включно, але відповідний обов'язок виконаний відповідачем не був. Доказів, які б підтверджували виконання відповідачем його зобов'язання по поверненню коштів передплати, матеріали справи не містять.

Оскільки, відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем по поставці товару, залишок коштів отриманих ним, як передплата за товар, в розмірі 9 511, 38 грн підлягають поверненню.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 9 511, 38 грн відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем по поверненню передплати за договором в сумі 9 511, 38 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк виконання зобов'язання відповідно до ст. 530 ЦК України настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення боргу у розмірі 9 511, 38 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, то такі вимоги задовольняються судом частково з підстав нижчевикладених.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливе за наявності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі N 3-41гс10; постанова Верховного Суду України від 28 лютого 2011 р. у справі N 3-11гс11).

Судом встановлено, що відповідачем було допущено прострочення строків поставки обумовленого договором товару, товар на суму 9 511, 38 грн поставлений не був, а позивач є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, відповідно в цілому в даному випадку наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності визначеної ч. 2 ст. 231 ГК України.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 875,05 грн пені за період прострочення поставки товару з 27.12.2017 по 28.03.2018 у розмірі та 665, 80 грн штрафу, передбачених статтею 231 Господарського кодексу України.

Проте, позивач не надав суду доказів із яких би вбачалося, що прострочення відповідача мало місце з 27.12.2018, а із наявних у справі доказів судом встановлено, що прострочення відповідача по поставці товару мало місце з 30.01.2018, оскільки відповідач був зобов'язаний поставити позивачу товар обумовлений договором у строк до 29.01.2018 включно. Крім того, позивач направив позивачу лист вих. № 23-47/04-350 від 05.02.2018, яким просив повернути кошти за процесор, який відповідач отримав 09.02.2018. Тобто зобов'язання відповідача по поставці товару обумовленого договором припинилися з моменту отримання відповідачем 09.02.2018 вимоги позивача про повернення грошових коштів переплати, і відповідно виникли зобов'язання по поверненню коштів. Таким чином, необґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період прострочення поставки товару з 27.12.2018 по 29.01.2018 та з 10.02.2018 по 28.03.2018. Відповідно в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За розрахунком суду, зробленого за допомогою системи ЛІГА, за загальний період прострочення з 30.01.2018 по 09.02.2018 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за порушення зобов'язання по поставці товару в розмірі 104, 63 грн.

Правові підстави для стягнення з відповідача штрафу в розмірі 7 % від суми непоставленого товару в сумі 965, 30 грн в даному випадку відсутні, оскільки прострочення відповідача по поставці товару не становило тридцять днів.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов'язку сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "ЛУЧ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Бізнес Груп" про стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Бізнес Груп" (03142, м. Київ, вул. Академіка Доброхотова, б. 4; ідентифікаційний код 40810087) на користь Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "ЛУЧ" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 2; ідентифікаційний код 14308776) 9 511 (дев'ять тисяч п'ятсот одинадцять) грн 38 коп. основної заборгованості, 104 (сто чотири) грн 63 коп. пені та 1 533 (одна тисяча п'ятсот тридцять три) грн 03 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог, в частині стягнення 1 436, 22 грн штрафних санкцій, відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 02.07.2018.

Суддя Г.П. Бондаренко