донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

27.06.2018 справа №908/2467/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача): Суддів справу розглянуто в порядку письмового провадження без виклику учасників справи Стойка О.В. Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.

розглянувши апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Геолан-Агро", с.Запоріжжя, Токмацький район, Запорізька область
на рішення господарського суду Запорізької області
від05.04.2018р. (повний текст складено та підписано 16.04.2018р.)
у справі№908/2467/17 (суддя - Колодій Н.А.)
за позовом до проРегіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя Товариства з обмеженою відповідальністю "Геолан-Агро", с.Запоріжжя, Токмацький район, Запорізька область стягнення 10857 грн. 00 коп. збитків

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року до господарського суду звернулось Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя (далі - Позивач) з позовною заявою до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя (далі - Відповідач) про стягнення 10857 грн. 00 коп. збитків.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.04.2018 позовні вимоги задоволені частково, з Відповідача на користь Позивача стягнуто суму збитків у розмірі 9047,50 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства з огляду на недоведеність Позивачем вини Відповідача у заподіяних збитках, оскільки Відповідачу не передавались ключі від спірного об'єкту, а відтак, останній не має жодного відношення до пожежі, яка сталась через дії особи, що проживала у будинку. Також зазначає про закінчення строку дії Договору зберігання та про не доведення Позивачем наявності у орендованого майна статусу державного та, як наслідок можливість укладення такого Договору.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 15.05.2018 у справі №908/2467/17 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Геолан-Агро", с.Запоріжжя, Токмацький район, Запорізька область на рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2018р. та встановлено строк учасникам справи по 29.05.2018р. включно надати до Донецького апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч.10 ст.270 цього Кодексу, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Станом на 27.06.2018р. від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній заперечив проти доводів апеляційної скарги зазначаючи, що рішення суду є законним та обгрунтованим. Зокрема, посилався на задовільний стан майна, яке передавалось Відповідачу, а відтак зруйнування об'єкту нерухомості є наслідком невиконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором безоплатного зберігання. Також зазначав, що Договір є чинним, а розмір збитків, спричинених Відповідачем, підтверджений матеріалами справи.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

- укладення 16.11.2009р. між сторонами Договору безоплатного зберігання державного майна № 38, за умовами якого Відповідач (зберігач) приймає державне нерухоме майно на безоплатне зберігання та зобов'язується вживати всіх необхідних заходів для збереження майна протягом строку дії цього договору, а також нести матеріальну відповідальність за втрату, пошкодження, нестачу майна;

- передання Відповідачу державного нерухомого майна у кількості 39 одиниць, в переліку якого зазначений житловий будинок по вул.Миру, 15, с. Запоріжжя, Токмацький район, Запорізька область(об'єкт щодо якого виник спір).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині належного зберігання майна, зокрема, внаслідок пожежі одноквартирного житлового будинку за адресою: вул.Миру, 15, с. Запоріжжя, Токмацький район, Запорізька область, державному майну були заподіяні збитки, розмір яких за результатами проведеної оцінки станом на 14.08.2017р. склав 10 857,00грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідач у суді першої інстанції заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, зокрема, що Договір зберігання припинив свою дію, оскільки відповідно до п. 3.1 договору, останній укладено строком на 3 роки до передачі державного майна у комунальну власність і вступає в силу з дня його підписання, а також заперечував факт порушення господарського зобов'язання зі свого боку, оскільки сама квартира у спірному житловому будинку йому не передавалась, пожежа виникла з вини мешканців цієї квартири.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами Позивача, що зруйнування об'єкту нерухомості - 1 кв. житлового будинку по вул. Миру, 15, с. Запоріжжя, Токмацький район, Запорізька область є наслідком невиконання Відповідачем зобов'язання за Договором зберігання, а саме невжиття заходів для збереження державного майна протягом строку дії договору зберігання (п. 2.7), оскільки приймаючи на зберігання житловий будинок, Відповідач був обізнаний з тим, що спірне майно відноситься до державного житлового фонду та використовується для проживання громадян. Також, господарський суд визнав безпідставними заперечення Відповідача щодо припинення строку дії договору зберігання та дійшов висновку, що зобов'язання Відповідача щодо забезпечення належної схоронності державного майна не припинились.

Задоволення позовних вимог в частині стягнення 9047,50грн. збитків, стало підставою звернення Відповідача з апеляційною скаргою до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (стаття 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про управління обєктами державної власності", обєктами управління державної власності є державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів.

Приписами статті 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" та статті 7 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" встановлено, що Фонд державного майна України та його регіональні відділення приймають рішення про подальше використання державного майна, яке не увійшло до статутних капіталів господарських організацій, перебуває на їх балансі.

Відповідно до Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.1999р. №908/68 (надалі - Положення), управління об'єктами, які не увійшли до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації, здійснює Фонд державного майна України та його регіональні відділення.

Зі змісту підпунктів 1.3, 1.4 пункту 1 Положення вбачається, що управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, полягає у виборі та забезпеченні уповноваженим органом (державні органи приватизації) способу та умов подальшого використання майна у межах чинного законодавства.

Одним із способів управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації є передача майна господарським товариствам на умовах відповідного договору безоплатного зберігання відповідно до вимог законодавства.

Згідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 942 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. (ч. 1 ст. 950 Цивільного кодексу України)

Доводи апеляційної скарги про необгрунтований висновок суду першої інстанції щодо дії Договору зберігання є помилковим, оскільки в силу умов п. 3.2., 3.3. Договору, докази розірвання, припинення Договору в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази наявності відмови Сторін від Договору.

Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що спірне майно є одноквартирним житловим будинком, право користування яким на моменту укладення спірного Договору зберігання мали його мешканці -фізичні особи (довідка Виконавчого комітету Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області №841 від 18.12.2017р. а.с.53), одна з яких загинула під час пожежі 04.05.2016р.

За змістом звіту Головного управління ДСНС України у Запорізькій області про причину пожежі у будинку по вул. Миру, 15, с. Запоріжжя, яка сталась 04.05.2016р. (а.с.55) найбільш вірогідною причиною пожежі у житловому будинку є порушення правил пожежної безпеки при експлуатації електропобутових приладів.

Спосіб, який обрав Позивач звернувшись з захистом порушеного права є стягнення збитків у вигляді вартості спірного майна, яке Позивач вважає втраченим.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Отже, саме на Позивача покладено обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, Відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Вважаючи оскаржуване рішення незаконним, Відповідач зазначав про відсутність вини та жодного відношення до пожежі, яка сталась через дії особи, яка проживала на той час у будинку, оскільки у Відповідача були відсутні ключи, що унеможливлювали потрапляння останнього до об'єкту зберігання. За таких обставин, зазначав про недоведеність Позивачем наявності усіх чотирьох складу правопорушення.

Як встановлено, господарським судом, Відповідач за Договором прийняв на зберігання державне майно за загальним актом приймання- передачі, в тому числі, житлоий будинок по вул. Миру, 15, с. Запоріжжя, Токмацький район, Запорізька область.

Проте, саме житлове приміщення в цьому будинку на той час знаходилось у володінні та користуванні фізичних осіб-мешканців, що в ньому проживали та не були пов'язані із сторонами правами та обов'язками, що випливають із спірного Договору.

Докази надання Позивачем доступу Відповідачу до вказаного приміщення в матеріалах справи відсутні. Тобто, зазначаючи в акті прийому - передачі про передання будинку Відповідачу на зберігання, Позивач не передав Відповідачу саме житлове приміщення та не забезпечив доступ до нього, тоді як на той період (а також в подальшому) цим приміщенням володіли та користувались інші особи, правовідносини з якими з цього приводу регулюються нормами житлового законодавства та не підвідомчі господарському суду.

За таких підстав, доводи Позивача, а також висновок суду першої інстанції щодо порушенння Відповідачем господарського зобов'язання у вигляді неналежного зберігання спірного майна за Договором, внаслідок чого мало місце його зруйнування - не підтверджується матеріалами справи.

За встановлених обставин дослідження доказів в частині розміру збитків не має правового сенсу.

Враховуючи те, що Позивачем не доведено усіх умов для виникнення відповідальності за завдання збитків, колегія суддів вважає помилкоим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення збитків у розмірі 9 047,50грн., оскільки факт порушення Відповідачем господарського зобов'язання є недоведеним.

За таких підстав, рішення господарського суду запорізької обалсті в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню на підставі ч. 1 п. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

По справі слід прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю "Геолан-Агро", с.Запоріжжя, Токмацький район, Запорізька область про стягнення 10857 грн. 00 коп. збитків - відмовити.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та розгляду апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Керуючись ст.ст. 270, 273, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геолан-Агро", с.Запоріжжя, Токмацький район, Запорізька область -задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2018 у справі № 908/2467/17- скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю "Геолан-Агро", с.Запоріжжя, Токмацький район, Запорізька область про стягнення 10857 грн. 00 коп. збитків - відмовити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2018 у справі № 908/2467/17 в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій - покласти на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Геолан-Агро", (71770, с.Запоріжжя, Токмакський район, Запорізька область, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2643,00грн.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 27.06.2018р.

Головуючий (суддя-доповідач): О.В. Стойка

Судді: І.В.Зубченко

Л.Ф. Чернота