РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Справа №924/124/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І. , суддя Павлюк І. Ю.

при секретарі судового засідання - Рильнику Д.М.

За участю представників:

прокуратури Рівненської області - прокурор Прищепа О.М. (служб.посв. №049104 від 22.01.2018 р.)

відповідача 2 - адвокат ОСОБА_1 (представник ПП "Кий-Х" за договором про надання правової допомоги від 24.04.2017 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кий-Х" на рішення господарського суду Хмельницької області від 17.04.2018 року у справі № 924/124/18

(оголошеного о 10:13 год. суддею Виноградовою В.В. в м. Хмельницький, повний текст рішення складено 19.04.2018 р.)

за позовом Першого заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури м.Хмельницький в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Хмельницької міської ради

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділляпромбуд"

2) Приватного підприємства "Кий-Х"

про стягнення 546966,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури, м. Хмельницький в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Хмельницької міської ради, м. Хмельницький звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Поділляпромбуд», с. Масівці Хмельницького району Хмельницької області, приватного підприємства «Кий-Х» про стягнення 529767,00 грн. коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького, 15631,76 грн. пені та 1567,53 грн. 3% річних, а всього 546966,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на умови укладеного між сторонами договору №16 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького від 24.01.2017 р., положення ст. ст. 526, 530, 543, 610, 625 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Рішенням господарського суду Хмельницької області, від 17.04.2018 року у справі №924/124/18 позов першого заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури, м. Хмельницький в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Хмельницької міської ради, м. Хмельницький до товариства з обмеженою відповідальністю Поділляпромбуд, с. Масівці Хмельницького району Хмельницької області, приватного підприємства Кий-Х, м. Київ про стягнення 546966,29 грн. задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Поділляпромбуд на користь Хмельницької міської ради 529767,00 грн. заборгованості, 15631,76 грн. пені та 1567,53 грн. 3% річних. Солідарний боржник - приватне підприємство Кий-Х, м. Київ. Стягнуто з приватного підприємства Кий-Х, м. Київ, на користь Хмельницької міської ради 529767,00 грн. заборгованості, 15631,76 грн. пені та 1567,53 грн. 3% річних. Солідарний боржник - товариство з обмеженою відповідальністю Поділляпромбуд. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Поділляпромбуд на користь прокуратури Хмельницької області 4102,25 грн. витрат зі сплати судового збору. Стягнуто з приватного підприємства Кий-Х, м. Київ на користь прокуратури Хмельницької області 4102,24 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що свої зобов'язання щодо сплати коштів пайової участі, визначені Законом України „Про регулювання містобудівної діяльності" та укладеним між сторонами договором, відповідачі не виконали в повному обсязі, в результаті чого у них виникла заборгованість в сумі 529 767,00 грн., яка підлягає стягненню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Кий-Х" звернулося із апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить задоволити апеляційну скаргу та змінити рішення господарського суду Хмельницької області, від 17.04.2018 року у справі №924/124/18, та відмовити в задоволенні позовних вимог до Приватного підприємства"Кий-Х", викласти резолютивну частину рішення в такій редакції:

"1. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Поділляпромбуд на користь Хмельницької міської ради 529767,00 грн. заборгованості, 15631,76 грн. пені та 1567,53 грн. 3% річних.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Поділляпромбуд на користь прокуратури Хмельницької області 8 204,50 грн. витрат зі сплати судового збору.

Доручити господарськосу суду Хмельницької області видати накази на виконання цієї постанови."

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Поділляпромбуд на користь приватного підприємства Кий-Х витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги 12 306, 74 грн.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що директор ПП "Кий-Х" не мав права укладати господарський договір на відповідну суму.

Зокрема, скаржник зазначає, що згідно п.9.2 ст.9 статуту Приватного підприємства "Кий-Х", до виключної компетенції Власника належить прийняття рішення про укладення Підприємством угод сума яких перевищує 200 000,00 (двісті тисяч) гривень, або еквівалент зазначеної суми.

У відповідності до п.9.6 Статуту Директор не може приймати рішення, що є обовязковими для Власника.

Згідно матеріалів судової справи № 924/124/18 за позовом Хмельницької міської ради до Відповідача -1 та Відповідача -2 про стягнення коштів, відсутні відомості про погодження Власником ПП "Кий-Х", Договору №16 від 24.01.2014 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького, де розмір пайової участі складав 529 767,00 гривень.

Позивач не навів доказів можливості укладення правочину без рішення власника підприємства, а також доказів підтвердження подальшого схвалення Приватним Підприємством "Кий-Х" оспорюваного правочину.

Апелянт вважає, що вимоги в частині його зобов'язань незаконні, а тому рішення господарського суду Хмельницької області від 18 справа № 924/124/18 підлягає зміні в межах задоволенні позовних вимог щодо ПП "Кий-Х" та відмови в задоволенні позовних вимог до ПП "Кий-Х".

Окрім того, ПП "Кий-Х" зазначає, що його не було належним чином повідомлено судом першої інстанції про час та дату судового засідання, у зв'язку з чим апелянт був позбавлений права належним чином захищати свої права та інтереси.

Листом від 11.05.2018 р. Рівненським апеляційним господарським судом було витребувано з місцевого господарського суду матеріали справи №924/124/18.

18.05.2018 р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 року у справі №906/934/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Кий-Х" на рішення господарського суду Хмельницької області, від 17.04.2018 року у справі №924/124/18, призначено справу №924/124/18 до розгляду на "25" червня 2018 р.

14.05.2018 року від приватного підприємства "Кий-Х" надійшло клопотання про залучення власника приватного підприємства "Кий-Х" ОСОБА_2, як третю особу на стороні приватного підприємства "Кий-Х".

У відзиві на апеляційну скаргу Хмельницька міська рада заперечує доводи викладені в апеляційній скарзі, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

11.06.2018р. на адресу суду від Хмельницької міської ради надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеконференції, в якому міська рада просить забезпечити проведення судового засідання 25.06.2018 р. об 11:00 год. в режимі відеконференціїз дорученням її проведення господарському суду Хмельницької області (29000, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.06.2018 року у справі №906/934/17 клопотання Хмельницької міської ради про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/124/18 задоволено, доручено господарському суду Хмельницької області забезпечити проведення судового засідання 25.06.2018 року в режимі відеоконференції.

13.06.2018 року від Хмельницької міської ради надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів надіслання примірника відзиву ТОВ "Поділляпромбуд".

18.06.2018 року від Хмельницької міської прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокуратура просить рішення господарського суду Хмельницької області від 17.04.2018 року у справі № 924/124/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПП "Кий-Х" - без задоволення.

23.06.2018 року від апелянта надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналів описів вкладення та квитанцій про відправку апеляційної скарги з додатками Хмельницькій місцевій прокуратурі, Хмельницькій міській раді та ТОВ "Поділляпромбуд".

В судове засідання 25.06.2018 року до Рівненського апеляційного господарського суду з'явився прокурор, до господарського суду Хмельницької області з'явився представник ПП "Кий-Х", представники Хмельницької міської ради та ТОВ "Поділляпромбуд" не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, явка повноважних представників обов'язковою не визнавалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши клопотання приватного підприємства "Кий-Х" від 14.05.2018 року про залучення власника приватного підприємства "Кий-Х" ОСОБА_2, як третю особу на стороні приватного підприємства "Кий-Х", колегія суддів дійшла висновку, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Клопотання мотивоване тим, що Договір №16 від 24.01.2014 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького Приватне підприємство "Кий-Х" в особі директора ОСОБА_3 не підписувало, окрім того вказаний договір не погоджений із власником Приватного підприємства "Кий-Х".

Згідно 4.6 Статуту ПП "Кий-Х" Підприємство не відповідає за зобов'язаннями власника, а власник відповідає за зобов'язаннями підприємства в межах свого вкладу до Статутного капіталу.

Саме тому Власник ПП "Кий-Х" мав бути залучений для розгляду справи в судді першої інстанції, оскільки рішення суду безпосередньо порушує майнові права власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Відповідно до п.1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (зі змінами і доповненнями) процесуальний закон не обмежує можливості допущення особи до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на підставі її заяви про вступ у справу в процесі повторного розгляду останньої в апеляційному порядку, а також залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі за клопотанням сторони, прокурора або з ініціативи апеляційного господарського суду; відповідні дії можуть мати місце до прийняття апеляційною інстанцією судового рішення зі справи.

Тобто залучення до участі у розгляді справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стадії апеляційного перегляду можливе лише при фактичному розгляді апеляційним господарським судом справи та до прийняття апеляційною інстанцією судового рішення.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не є стороною у спірних правовідносинах, а доказів того, що вирішення даного спору створить права чи обов'язки заявника щодо сторін у справі відсутні, а тому відповідно відсутні підстави для задоволення вищезазначеного клопотання.

Окрім того, за змістом ч. 3 ст. 56 господарського процесуального кодексу України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

У судовому засіданні представник ПП "Кий-Х" підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

Прокурор доводи апеляційної скарги заперечив, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта та прокурора, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, відзиви на апеляційну скаргу перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.01.2017 р. між Хмельницькою міською радою (сторона 1), яка діє на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", рішення двадцять другої сесії Хмельницької міської ради від 17.12.2008 №23 "Про затвердження порядку участі замовників у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького та визнання такими, що втратили чинність, рішень міської ради та пунктів рішення виконавчого комітету" із внесеними змінами та доповненнями, рішення позачергової десятої сесії Хмельницької міської ради від 29.12.2016 р. №20 "Про укладення тристоронніх договорів про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Хмельницького", та товариством з обмеженою відповідальністю "Поділляпромбуд" (сторона 2), приватне підприємство "Кий-Х" (сторона 3) укладено договір №16 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького (далі - договір).

У п. 1.1 договору зазначено, що його предметом є визначення для сторони 2 та сторони 3, які є замовниками будівництва: будівництво багатоповерхового багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом зі знесенням незавершеного будівництва, комплекс побутового обслуговування, готовністю 9% по провул. П. Мирного, 1 в місті Хмельницькому (містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №217/ГП-25.1-04 від 10.10.2016 р.), величини пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Хмельницького, відповідно до ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", рішення двадцять другої сесії Хмельницької міської ради від 17.12.2008 р. №23 "Про затвердження порядку участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького та визнання такими, що втратили чинність, рішень міської ради та пунктів рішення виконавчого комітету" із внесеними змінами та доповненнями, рішення позачергової десятої сесії Хмельницької міської ради від 29.12.2016 р. №20 "Про укладення тристоронніх договорів про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Хмельницького".

Пайова участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького полягає у солідарному обов'язку (ст. 543 Цивільного кодексу України) щодо відрахування замовниками до міського бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького у розмірі, встановленому рішенням 22-ї сесії Хмельницької міської ради від 17.12.2008 №23 із внесеними змінами та доповненнями, рішенням позачергової десятої сесії Хмельницької міської ради від 29.12.2016 р. №20 "Про укладення тристоронніх договорів про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Хмельницького" (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору розмір пайової участі, належної стороні 2 та стороні 3 до оплати, складає 529 767 гривень відповідно до проведеного управлінням капітального будівництва розрахунку величини пайової участі замовника, що здійснюється згідно наданої стороною 2 кошторисної вартості об'єкта будівництва. Розрахунок величини пайової участі №01-20-633 від 20.12.2016 є невід'ємною частиною даного договору (додаток 1).

Пайова участь вноситься у грошовій безготівковій формі та сплачується шляхом перерахування коштів на рахунок в УК у м. Хмельницькому/м. Хмельницький/24170000; ; р/р 0002 ГУДКСУ у Хмельницькій області; МФО 815013; призначення платежу - кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, в повній сумі єдиним платежем (п. 2.3 договору).

Згідно з п. 2.4 договору пайова участь сплачується до 31.12.2017 р.

У п. 3.2 сторони погодили, що у випадку порушень зобов'язань, що виникає з цього договору, сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України.

У разі прострочення термінів, передбачених договором, сторона 2 та сторона 3 сплачують стороні 1 штрафні санкції, що становлять: пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня; 3 відсотки річних від суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України (п. 3.4 договору).

За умовами п. 3.5 договору сплата штрафних санкцій не звільняє сторону 2 та сторону 3 від виконання своїх зобов'язань за договором.

Згідно з п. 4.1 договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами їх зобов'язань.

Договір підписаний сторонами та скріплений відтисками їхніх печаток (а.с. 14 - 15).

У матеріалах справи наявний складений управлінням капітального будівництва департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів виконавчого комітету Хмельницької міської ради та підписаний відповідачами та скріплений відтисками їхніх печаток розрахунок №01-20-633 від 20.12.2016 р. розміру пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького по об'єкту будівництва: будівництво багатоповерхового багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом зі знесенням незавершеного будівництва, комплекс побутового обслуговування, готовністю 9% по провул. П. Мирного, 1 в місті Хмельницькому (містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №217/ГП-25.1-04 від 10.10.2016 р.). У розрахунку зазначено, що сума пайової участі складає 529 767 грн. (а.с. 16).

Позивач звернувся до відповідачів з претензією (від 10.01.2018 р. №02-14-29), в якій повідомив про наявність заборгованості за договором №16 від 24.01.2017 р. в сумі 529 767 грн., а також 391,88 грн. 3% річних, 3788,20 грн. пені, додавши відповідний розрахунок (а.с.17 - 19).

Однак вище зазначена претензія відповідачами залишена без відповіді та задоволення.

Перший заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури у зв'язку з несплатою відповідачами пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького у строк, встановлений у договорі від 24.01.2017 р. №16, звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, - Хмельницької міської ради з позовом про стягнення з відповідачів 529 767,00 грн. коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького, 15 631,76 грн. пені та 1 567,53 грн. 3% річних, а всього 546 966,29 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", рішення двадцять другої сесії Хмельницької міської ради від 17.12.2008 р. №23 "Про затвердження порядку участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького та визнання такими, що втратили чинність, рішень міської ради та пунктів рішення виконавчого комітету" із внесеними змінами та доповненнями, рішення позачергової десятої сесії Хмельницької міської ради від 29.12.2016 р. №20 "Про укладення тристоронніх договорів про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Хмельницького".

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлюються Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 40 Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

При цьому відповідно до Закону замовником є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (ст. 1); об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури (ст. 4).

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону (ч. 1 ст. 40 Закону).

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій (ч. 5 ст. 40 Закону).

Частиною 9 ст. 40 Закону встановлено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: розмір пайової участі; строк (графік) сплати пайової участі; відповідальність сторін.

Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Як вбачається з умов договору №16 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького від 24.01.2017 р. сторони погодили розмір пайової участі, належної замовниками до оплати - 529767 грн. (п. 2.2 договору), строк сплати пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького - до 31.12.2017 р. (п. 2.4 договору), солідарний обов'язок замовників щодо сплати коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького.

Місцевим господарським судом встановлено, що доказів про сплату відповідачами коштів на пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького у зв'язку із будівництвом багатоповерхового багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом по провул. П. Мирного, 1 в місті Хмельницькому у визначений договором строк, відповідачами не надано.

Згідно з ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

А тому, враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що свої зобов'язання щодо сплати коштів пайової участі, визначені Законом України „Про регулювання містобудівної діяльності" та укладеним між сторонами договором, відповідачі не виконали в повному обсязі, в результаті чого у них виникла заборгованість в сумі 529 767,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів.

Також, Хмельницькою місцевою прокуратурою до відповідачів заявлено вимогу про стягнення 1 567,53 грн. 3% річних та 15 631,76 грн. пені за період з 01.01.2018 р. по 05.02.2018 р. згідно з поданим розрахунком (а.с. 13).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 3.4 договору сторони встановили, що у разі прострочення термінів, передбачених договором сторона 2 та сторона 3 сплачує стороні 1 штрафні санкції, що становлять, зокрема, 3 відсотки річних від суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 199 ГК України виконання господарського зобов'язання забезпечується засобами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватись передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обороті. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторонами в п. 3.4 договору погоджено, що у разі прострочення термінів, передбачених договором, сторона 2 та сторона 3 сплачує стороні 1 штрафні санкції, що становлять, зокрема, пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він здійснений правомірно, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо посилань апелянта про перевищення директором ПП "Кий-Х" повноважень при укладенні договору №16 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького та його недійсність в частині зобов'язань ПП "Кий-Х", колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Колегією суддів встановлено, що з моменту укладення договору в січні 2017 року і до звернення прокурором до суду першої інстанції в лютому 2018 року із позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором, ПП "Кий-Х" до суду з вимогами про визнання недійсним договору №16 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького не звертався, рішення суду із даного приводу в матеріалах справи відсутнє.

Окрім того, частиною 3 ст. 92 Цивільного кодексу України встановлено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала, або могла знати про такі обмеження.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта про перевищення директором ПП "Кий-Х" повноважень при укладенні договору №16 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького та його недійсність в частині зобов'язань ПП "Кий-Х", оскільки апелянтом не надано жодних доказів, які б підтверджували недійсність вищезазначеного договору або встановлювали факт його підписання директором ПП "Кий-Х" з перевищенням повноважень.

Щодо доводів апелянта про те, що його не було належним чином повідомлено судом першої інстанції про час та дату судового засідання, у зв'язку з чим були порушені його процесуальні права, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, сформованого на запит прокуратури Хмельницької області від 19.02.2018 року за №, вбачається, що станом на 19.02.2018 року юридичною адресою приватного підприємства "Кий-X" є м. Київ, проспект Відрадний/бульвар І.Лепсе, буд. 24/93 (а.с. 22 - 24).

З матеріалів справи вбачається, що господарським судом Хмельницької області ухвали суду про відкриття провадження у справі №924/124/18 від 26.02.2018 та про призначення справи до судового розгляду по суті від 27.03.2018 направлялися за вище зазначеною адресою.

Однак, поштові конверти та рекомендовані повідомлення поштовим відділенням були повернуті до господарського суду Хмельницької області з довідками, що організація (ПП "Кий-Х" за вказаною адресою не розшукана (а.с. 37, 53).

З вище викладеного вбачається, що судом першої інстанції вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення ПП "Кий-Х" про день, час та місце розгляду справи за його юридичною адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Окрім того, зазначення ПП "Кий-Х" в апеляційній скарзі нової адреси - м. Київ, вул. А.Заболотного 150А, свідчить про відсутність перебування апелянта за адресою зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до абз. 2 п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Згідно із п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

А тому, посилання апелянта про те, що його не було належним чином повідомлено судом першої інстанції про час та дату судового засідання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо тверджень апелянта про те, що позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

За змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, якою передбачена необхідність обґрунтування прокурором у суді наявність підстав для представництва.

Таким чином, підставами для представництва прокурором в суді законних інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтерес держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, прокурором позовній заяві зазначено, що статтею 40 Закону Україні "Про регулювання містобудівної діяльності" та п. 2.1 згаданого Договору передбачено, що кошти, отримані як пайова участь замовників обєктії містобудування, можуть використовуватися виключно на створення і розвитої інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького.

Необхідність звернення прокурора з позовною заявою зумовлена потребою захистити інтереси держави, оскільки невиконання відповідачем договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького зумовлює ненадходження коштів пайової участі до міського бюджету на створення та розвиток інфраструктури міста, чим порушуються економічні інтереси держави та територіальної громади міста.

Належна інженерно-транспортна та соціальна інфраструктура є необхідною умовою економічного та соціального розвитку як країни в цілому, так і відповідного регіону, що є одним із основних завдань держави.

Створення та розвиток інфраструктури потребує значних матеріальних затрат та неможливий без відповідного фінансового забезпечення, передусім за рахунок бюджетного фінансування, джерела якого визначені законом.

Джерелом для бюджетного фінансування потреб розвитку інфраструктури населеного пункту є пайова участь замовників обєктів будівництва, яка полягає у сплаті ними до місцевого бюджету коштів у визначеному відповідно до закону розмірі.

Окрім того, незалучення окремих замовників обєктів будівництва до сплати пайової участі не лише спричиняє втрати бюджету, неможливість належного фінансування витрат на розвиток інфраструктури, а й є дискримінацією добросовісних замовників будівництва, які опиняються у гіршому економічному чи конкурентному становищі поряд із замовниками, що ухилились від сплати пайової участі.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також обєкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Статтею 62 цього Закону передбачено, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного обєднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селищ, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Пунктом 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" визначено, що право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З огляду на викладене, захист інтересів територіальних громад і нормального функціонування місцевого самоврядування є прямим обовязком саме держави. При цьому несплата відповідачем коштів пайової участі за договором є порушенням інтересів держави щодо забезпечення фінансової підтримки місцевого самоврядування, своєчасного та в повному обсязі надходження доходів до бюджетів всіх рівнів з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування.

Оскільки Хмельницькою міською радою самостійно заходи представницького характеру на усунення наведених порушень не вживалися, колегія суддів вважає що пред'являючи зазначений позов до суду, прокурором дотримано вимоги ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ч.ч. 3 - 5 ст. 53 ГПК України.

Отже, враховуючи вище викладене в сукупності, колегія погоджується з обґрунтованими висновками господарського суду Хмельницької облвсті області викладеними у рішенні від 17.04.2018 року у справі №924/124/18.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення господарського суду Хмельницької області від 17.04.2018 року у справі №924/124/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кий-Х" без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги, відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кий-Х" на рішення господарського суду Хмельницької області від 17.04.2018 року у справі №924/124/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 17.04.2018 року у справі №924/124/18 залишити без змін.

3. Справу №924/124/18 повернути до господарського суду Хмельницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "26" червня 2018 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І. Ю.