ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2018 м. Дніпро Справа № 904/11/18

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. - доповідач, суддів: Білецької Л.М., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Талашенко В.Є., адвокат, довіреність б/н від 10.04.2018;

представник відповідача у судове засідання не з'явився,

розглянувши в приміщенні Дніпропетровського апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі № 904/11/18 (суддя Мельниченко І.Ф.), повний текст рішення складено 28.03.2018

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт», м. Гадяч, Полтавської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Чернишевої Інни Юріївни, м. Дніпро

про зобов'язання виконати умови договору, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Чернишевої Інни Юріївни з вимогою зобов'язати останню виконати умови договору про надання транспортних послуг при перевезенні вантажів у міжнародному та внутрішньому автомобільному сполученні від 12.08.2016 № 1208/1 в частині надання позивачу два оригінальних примірника СМR-накладних з відмітками вантажоотримувачів, митних органів та перевізника за період з 18.09.2017 по 27.12.2016 відповідно до наданих актів приймання-здачі наданих послуг та відповідних рахунків-фактур.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд зазначив у рішенні про наявність в матеріалах справи доказів направлення відповідачем на адресу позивача оригіналів товарно-транспортних накладних (СМR) за договором перевезення, а також про відсутність доказів у справі в підтвердження факту не отримання позивачем спірних накладних.

Також, місцевий господарський суд у своєму рішенні посилався на наявність в матеріалах справи рішення господарського суду Полтавської області від 13.12.2017 у справі № 917/1644/17, в якій брали участь ті самі сторони, та яким встановлено, що ФОП Чернишевою І.Ю. належним чином виконані зобов'язання за спірним договором, що зокрема підтверджується товарно-транспортними накладними, які є предметом спору у даній справі та оригінали яких позивач одночасно з кожним актом здачі-прийняття робіт надав відповідачу.

Крім того, господарським судом зазначено в рішенні про те, що за відсутності домовленості сторін щодо встановлення в договорі строку, протягом якого перевізник має право надати замовнику документи, визначені пунктами 2.4., 2.5. договору, прострочення з боку перевізника, свого обов'язку щодо надання відповідних документів може мати місце лише у разі встановлення такого строку замовником відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, натомість матеріали справи не містять доказів звернення позивача з вимогою до відповідача про надання оригіналів товарно-транспортних накладних.

Не погодившись з рішенням господарського суду позивач оскаржує його в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агропроекспорт» посилається на те, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, не надано належної правової оцінки доказам у справі та повністю проігноровано правову позицію Вищого господарського суду України з порушеного в позові питання.

Доводи апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що замовник, починаючи з 18.09.2016, систематично звертався у робочому порядку до перевізника з проханням надати оригінали товарно-транспортних накладних (СМR). Судом помилково не прийнято до уваги лист позивача від 27.07.2017 № 203/07 як доказ витребування у відповідача оригіналів товарно-транспортних накладних (СМR), з підстав відсутності в матеріалах справи доказів направлення вказаного листа на адресу відповідача, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції неналежно досліджено наявні в матеріалах справи та подані відповідачем докази направлення на адресу позивача кур'єрською доставкою «PonyExpress» товарно-транспортні накладні (СМR). Відповідачем не надано до суду ні опису вкладення у вищевказані поштові відправлення, ні доказів їх вручення позивачу по даній справі. Натомість, покладений господарським судом на позивача обов'язок підтвердження відсутності у нього спірних товарно-транспортних накладних (СМR) в поштових відправленнях відповідача є прямим порушенням вимог ст. 74 ГПК України.

На думку апелянта, судом помилково прийнято до уваги факти встановлені рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.12.2017 у справі № 917/1644/17, стосовно належного виконання ФОП Чернишевою І.Ю. зобов'язання з передачі товарно-транспортних накладних, які є предметом спору по даній справі, оригінали яких одночасно з кожним актом здачі-прийняття робіт надані ТОВ «Агропродекспорт». Насправді ж в рішенні суду по справі № 917/1644/17 питання щодо належного виконання ФОП Чернишевою І.Ю. свого обов'язку по договору не досліджувалось та не встановлено, будь-яких доказів вручення ТОВ «Агропродекспорт» оригіналів належним чином оформлених товарно-транспортних накладних (СМR) не містять ні матеріали справи № 917/1644/17, ні матеріали даної судової справи.

Також, посилаючись на не врахування місцевим господарським судом практики Вищого господарського суду України, викладеної в постанові від 13.11.2017 у справі № 917/390/17 скаржник вважає, що в даному конкретному випадку зобов'язання щодо надання оригіналів товарно-транспортних накладних (СМR) повинно бути виконаним відповідачем відразу після завершення надання послуг з перевезення вантажів. Проте ні разом з актами наданих послуг та рахунками-фактури, ні після надходження листа позивача від 27.07.2017 № 203/07 з вимогою надати оригінали відповідних товарно-транспортних накладних (СМR), ФОП Чернишева І.Ю. свого обов'язку по наданню вказаних оригіналів документів не виконала.

З урахуванням вищевикладеного, скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі № 904/11/18 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.05.2018 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «Агропродекспорт». Перегляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Відповідач, протягом визначеного судом строку, не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 26.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін з огляду на наступне.

12.08.2016 позивач - ТОВ «Агропродекспорт», як замовник та відповідач - ФОП Чернишева Інна Юріївна, як виконавець уклали договір про надання транспортних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному і внутрішньому автомобільному сполученні № 1208/1 (далі - договір), у відповідності до умов якого, відповідач прийняв на себе зобов'язання доставляти ввірені позивачем вантажі в пункти призначення в строки, зазначені відповідачем в заявках і передавати їх особам, зазначеним відповідачем (отримувачем), а відповідач в свою чергу зобов'язався оплачувати належним чином здійснені перевезення вантажів у розмірі та на умовах, встановлених договором (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 2.3. договору, на кожне окреме завантаження оформлюється заявка, відповідно до вимог, встановлених п. 3.1. договору, яка повинна містити опис умов і властивостей конкретного перевезення.

Відповідно до п. 2.4. договору, підтвердженням факту надання послуг є оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразка (CMR) з відміткою вантажоотримувача, перевізника та митних органів.

На виконання умов договору, в період з серпня по грудень 2016 року відповідач надав позивачу послуги з міжнародного перевезення з місць завантаження на території України (м. Гадяч, Полтавська область) до м. Каунас (Литва), м. Мінськ (Республіка Білорусь), про що сторонами без зауважень підписано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 416000,00 грн. (т. 1 а. с. 20-148).

Пунктом 5.2. договору передбачено, що підставою для оплати послуг замовником є оригінал підписаного сторонами акту приймання передачі наданих послуг, оригінал CMR накладної з відміткою вантажоодержувача про приймання вантажу в двох примірниках і оригінали інших документів, зазначених в заявці.

Згідно п. 5.3. договору, строк оплати послуг виконавця складає 10 днів з моменту отримання замовником документів, зазначених в п.5.2. даного договору.

Факт перевезення вантажів замовника до вантажоодержувачів на умовах цього договору, своєчасність та повнота перевезення товару не заперечується сторонами та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Спірним у справі є факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання щодо передачі позивачу оригіналів товарно-транспортних накладних (CMR) з відміткою вантажоотримувача про прийняття вантажу, що створює для замовника несприятливі економічні наслідки у формі потенційних збитків пов'язаних з порушенням ведення податкового та бухгалтерського обліку та формування податкової звітності, у зв'язку з чим позивач просить зобов'язати відповідача виконати умови спірного договору в частині надання позивачу два оригінальних примірника CMR-накладних з відмітками вантажоотримувачів, митних органів та перевізника за період з 18.09.2017 по 27.12.2016, відповідно до наданих актів прийняття-здачі наданих послуг та відповідних рахунків фактур.

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правовідносини сторін в даній справі виникли на підставі укладеного між сторонами договору про надання транспортних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному і внутрішньому автомобільному сполученні, які врегульовано главою 32 ГК України, главою 64 ЦК України.

Згідно норм ст. 909 ЦК України, яка кореспондується з положенням ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01 серпня 2006 року № 57-V, Україна приєдналась до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женеві (далі - Конвенція).

Приписами ст. 1 Конвенції передбачено, що вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на проживання і громадянство сторін.

У відповідності до cт. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», дана Конвенція є невід'ємною частиною національного законодавства України, тому вона підлягає застосуванню судом до спірних правовідносин.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» передбачено, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 4 Конвенції передбачено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Пунктом 1 ст. 9 Конвенції визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладення договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

В матеріалах справи наявне рішення господарського суду Полтавської області від 13.12.2017 по справі № 917/1644/17 за позовом ФОП Чернишевої І.Ю. до відповідача ТОВ «Агропродекспорт» про стягнення заборгованості за договором про надання транспортних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному і внутрішньому сполученні № 1208/1 від 12.08.2016 в сумі 461819,74 грн.

Вказане вище рішення постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 залишено без змін та набрало законної сили.

Так, господарським судом Полтавської області при розгляді справи № 914/1644/17 встановлено, що ФОП Чернишевою І.Ю. належним чином виконані зобов'язання за спірним договором, що зокрема підтверджуються товарно-транспортними накладними, які є предметом спору у даній справі та оригінали яких позивач одночасно з кожним актом здачі-прийняття робіт надав відповідачу. Судом також встановлено, що всі міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR), на які посилається ФОП Чернишева І.Ю. в обґрунтування позовних вимог, мають відмітки митних органів України, Республіки Білорусь та Литви, а також підпис вантажоотримувача, засвідчений відбитком печатки. Зазначені обставини ТОВ «Агропродекспорт» не заперечуються.

Стосовно заперечень ТОВ «Агропродекспорт», викладених у відзиві на позов з посиланням на те, що ФОП Чернишевою І.Ю. всупереч умовам п. 5.2. Договору не були передані замовнику оригінали примірників товарно-транспортних накладних (CMR), з відмітками вантажоотримувача, перевізника та митних органів, господарським судом Полтавської області прийнято до уваги наступне.

ТОВ «Агропродекспорт» були підписані без зауважень акти про надання послуг за Договором, його посилання на неотримання від ФОП Чернишевої І.Ю. оригіналів примірників товарно-транспортних накладних CMR суд оцінив критично, оскільки відповідач мав можливість не підписувати відповідні акти до надання позивачем всіх необхідних документів, які свідчили про надання послуг з перевезення, або підписати такі акти з зауваженням, зазначивши в них про не передання позивачем (перевізником) тих чи інших документів. Саме такі дії ТОВ «Агропродекспорт» на думку суду, були б свідченням дотримання ним принципу добросовісності та розумності як однієї із загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), але вони вчинені ТОВ «Агропродекспорт» не були.

Також судом прийнято до уваги, що ні умовами Договору, ні положеннями Конвенції, ні діючим законодавством України, що регулює правовідносини з надання послуг, і, зокрема, послуг з перевезення вантажів у міжнародному сполученні автомобільним транспортом, не визначено правові наслідки неотримання замовником від виконавця послуг певних документів, що підтверджують фактичне надання такої послуги.

Крім того, господарський суд Полтавської області дійшов до висновку, що за відсутності домовленості сторін щодо встановлення в Договорі строку, протягом якого перевізник має надати замовнику документи, визначені в п.п. 2.4., 5.2. договору, прострочення з боку перевізника (позивача), свого обов'язку щодо надання відповідних документів може мати місце лише в разі встановлення такого строку замовником (відповідачем) відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Переглядаючи означене вище рішення Господарського суду Полтавської області від 13.12.2017 у справі № 917/1644/17 в апеляційному порядку Харківський апеляційний господарський суд своєю постановою від 21.02.2018, підтримав висновки суду першої інстанції та залишив апеляційну скаргу ТОВ «Агропродекспорт» без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області залишив без змін.

Отже, задовольняючи позов про стягнення заборгованості по вищевказаній справі суд прийшов до висновку про наявність підстав для сплати заборгованості, у тому числі про наявність факту передачі оригіналів СМR-накладних, як однієї із підстав для здійснення оплати.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, наявність встановленого Господарським судом Полтавської області преюдиціального факту у справі № 917/1644/17, в якій брали участь ті ж самі особи, що і в даній справі, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на наявність іншої правової позиції в іншій справі, перегляд якої здійснено Вищим господарським судом України (постанова від 13.11.2017 у справі № 917/390/17).

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції листа ТОВ «Агропродекспорт» від 27.07.2017 № 203/07 про витребування у відповідача доказів - оригіналів товарно-транспортних накладних (СМR), колегія суддів відхиляє з підстав відсутності в матеріалах справи доказів направлення вказаного листа на адресу відповідача. Матеріали справи не містять ні опису вкладення, ні поштової квитанції (чека) про направлення означеного листа на адресу ФОП Чернишевої І.Ю., а з наявної в матеріалах справи копії конверта (т. 1 а. с. 19), який повернувся на адресу відправника з відміткою «за закінченням терміну зберігання», не можливо ідентифікувати поштове відправлення листа від 27.07.2017 № 203/07, на який посилається скаржник.

Оскільки направлення листа-вимоги ТОВ «Агропродекспорт» від 27.07.2017 № 203/07 за місцезнаходженням відповідача не підтверджується ні описом вкладення до цінного листа, ні поштовою квитанцією, то такі дії позивача не підтверджують належного пред'явлення вимоги в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України, на що правильно вказав суд першої інстанції у даній справі.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про неналежне дослідження судом першої інстанції наявних в матеріалах справи доказів кур'єрської доставки «PonyExpress» товарно-транспортних накладних (СМR), які не містять ні опису вкладення у вищевказані поштові відправлення, ні доказів їх вручення позивачу по даній справі. Отже, суд першої інстанції неправомірно послався на вищевказані докази кур'єрської доставки в підтвердження направлення відповідачем позивачу оригіналів СМR-накладних.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що замовник, починаючи з 18.09.2016, систематично звертався у робочому порядку до перевізника з проханням надати оригінали товарно-транспортних накладних (СМR). Так, матеріали справи не містять жодного доказу в підтвердження звернення ТОВ «Агропродекспорт» до ФОП Чернишевої І.Ю. з проханням надати останньою оригінали товарно-транспортних накладних (СМR).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з їх юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року по справі № 904/11/18 без змін.

З огляду на наведене вище, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених ст. 277 ГПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» - залишено без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі № 904/11/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27.06.2018.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

А.Є. Чередко