КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2018 р. Справа№ 910/168/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №1 від 19.04.2018 (вх.№09.1-04.1/2479/18 від 25.04.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2018

у справі №910/168/18 (суддя - Плотницька Н.Б.)

за позовомПублічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України"
простягнення 534 743,87 грн.

за участю представників учасників справи:

від позивача - Ластіна Ю.С. довіреність № 606 від 01.06.18

від відповідача - Барсегян М.Х. довіреність № б/н від 17.11.17

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Донецькобленерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України" про стягнення 534 743,87 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем в порушення строків, визначених договором № 425-ДОЭ-ДЦ про закупівлю товару від 29.06.2016, не здійснив поставку товару, у зв'язку з чим на підставі ст. ст. 662, 663, 612 та п. 7.2 договору позивачем нараховано штраф та пеню за неналежне виконання ТОВ "Торгова компанія "Автокрани України" договірних зобов'язань.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 (повний текст рішення складено 30.03.2018) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" пеню за не поставку товару понад 10 календарних днів у розмірі 322 543 грн 92 коп., штраф за не поставку товару в межах 10 календарних днів у розмірі 212 199 грн 95 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 021 грн 16 коп.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 193, 216-218, 265 ГК України, ст. ст. 549, 610, 629, 655, 656, 662, 664, 692, 694ЦК України та встановлення обставин невиконання відповідачем зобов'язань по поставці товару, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - ТОВ "ТК "Автокрани України", 19.04.2018 подав апеляційну скаргу №1 від 19.04.2018 (вх.№09.1-04.1/2479/18 від 25.04.2018), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 у справі №910/168/18 та прийняти нове, яким позов залишити без розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт, зокрема, зазначає, що в порушення приписів п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України судом першої інстанції не було залишено позов без розгляду у зв'язку з неявкою позивача в судове засідання, явка в яке визнавалась обов'язковою. Щодо порушення норм матеріального права відповідач вказує на те, що у зв'язку із зміною додатковою угодою предмета товару, який поставляється за умови попередньої оплати, відповідачем повернуто сплачений авансований платіж за товар, який був визначений при укладені договору № 425-ДОЭ-ДЦ від 29.06.2016. А тому, за твердженнями апелянта, відповідач не прострочив виконання договірних зобов'язань щодо поставки товару, оскільки попередня оплата за товар визначений умовами додаткової угоди, не сплачувалась покупцем.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.05.2018 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 у справі №910/168/18 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Агрикової О.В., відкрито апеляційне провадження. В порядку підготовки справи до розгляду позивачу був наданий строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, пояснень.

08.05.2018 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 справу призначено до розгляду на 06.06.2018.

Ухвалою від 06.06.2018 на підставі ст. 216 ГПК України розгляд справи відкладено на 27.06.2018.

У зв'язку з перебуванням у відпустці судді Агрикової О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 26.06.2018 для розгляду даної апеляційної скарги було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я. Вказана судова колегія ухвалою від 26.06.2018 прийняла апеляційну скаргу у даній справі до свого провадження.

В судовому засіданні 27.06.2018 представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 29.06.2016 між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Донецькобленерго" (покупець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України" (постачальник за договором) укладено договір про закупівлю товару № 425-ДОЭ-ДЦ, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити покупцю товар, зазначений у специфікації, а покупець - прийняти і оплатити його, в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією.

Відповідно до специфікації сторони погодили поставку товару - ПКС-55713-5К-3 на шасі КАМАЗ-43118 у кількості 1 шт. виробництва ТОВ "Торгова компанія "Автокрани України" загальною вартістю 4 720 020 грн 00 коп. з ПДВ.

Згідно з пунктом 3.2 договору ціна на товар, що поставляється, вказується в специфікації (пункт 1.1 цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору крім випадків, встановлених діючим законодавством України.

Пунктом 4.1 договору сторони визначили умови розрахунків: передоплата 30 %, решта протягом 45 календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі товару.

Відповідно до пункту 5.1 договору строк поставки товару: - протягом 30 календарних днів з дати передплати.

За змістом пункту 10.1 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх грошових зобов'язань.

Згідно платіжного доручення № від 12.10.2016 позивачем на рахунок відповідача внесено передоплату за кран-підйомник ПК-55713 на шасі КАМАЗ-43118, згідно договору № 425-ДОЭ-ДЦ від 29.06.2016; рахунок № 108 від 13.07.2016 в сумі 1 416 006 грн (а.с. 19).

30.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Донецькобленерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України" підписано додаткову угоду № 425-ДОЭ-ДЦ/3 до договору № 425-ДОЭ-ДЦ від 29.06.2016, згідно якої сторонами погоджено строк дії договору до 30 вересня 2017 року (пункту 1 додаткової угоди).

Крім того, додатковою угодою було внесено зміни, зокрема, в пункти 1.1, 3.2, 5.1 договору наступного змісту:

"Постачальник зобов'язується поставити покупцю товар, зазначений у специфікації, а покупець - прийняти і оплатити такий товар, код ДК 016-2010:42414400-5 (далі - товар), 2016-2017 року виготовлення, в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією.

Відповідно до специфікації, викладеній у додатковій угоді, сторони погодили поставку товару - КС-55713 на шасі КРАЗ-6322 (6х6) у кількості 1 шт. виробництва ТОВ "Торгова компанія "Автокрани України" загальною вартістю 4 243 999 грн 00 коп. з ПДВ, технічних регламент безпеки машини відповідає постанові КМУ № 62 від 30.01.2013.

Строк поставки товару: не пізніше 30 вересня 2017 року".

Позивач з листом № 01/6891/кс від 10.11.2017 звернувся до ТОВ "Торгова компанія "Автокрани України" з вимогою сплатити штрафні санкції у зв'язку з тим, що станом на 10.11.2017 року поставка товару не була здійснена (а.с. 20). Вказаний лист згідно повідомлення про вручення поштового відправлення 17.11.2017 був отриманий відповідачем (а.с. 22).

Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про стягнення з ТОВ "Торгова компанія "Автокрани України" 322 543,92 грн пені за період з 11.10.2017 по 26.12.2017 та 212 199,95 грн штрафу, нарахованих згідно пунктів 7.2.1, 7.2.2 договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 526 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Дослідивши зміст договору № 425-ДОЭ-ДЦ від 29.06.2016, який укладений між ТОВ "Торгова компанія "Автокрани України" та ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго", колегія суддів дійшла висновку, що даний договір за своєю правовою природою є договором поставки, правове регулювання якого здійснюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормою ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

У відповідності до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частинами 1, 2 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 693 ЦК України унормовано, що у разі якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Додатковою угодою № 425-ДОЭ-ДЦ/3 від 30.12.2016 до договору № 425-ДОЭ-ДЦ від 29.06.2016 сторонами узгоджено, що строк поставки товару: не пізніше 30 вересня 2017 року (а.с. 18).

Місцевим господарським судом на підставі матеріалів справи вірно встановлено, а відповідачем ні в суді першої інстанції, а не під час апеляційного перегляду даної справи, належними і допустимим доказами не спростовано того, що у встановлений додатковою угодою строк поставка товару не здійснена, а відтак, відповідач є таким, що порушив договірні зобов'язання по поставці товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Сторонами в п. 7.2.1 додаткової угоди унормовано, що у випадку не поставки/недопоставки прострочення поставки товару в межах 10 календарних днів постачальник сплачує покупця штраф у розмірі 5 % від суми вартості не поставленого/недопоставленого/поставленого з простроченням строку товару.

Згідно з пунктом 7.2.2. договору у випадку прострочення поставки (не поставки, недопоставки) товару понад 10 календарних днів, постачальник починаючи з 11 календарного дня додатково до штрафу передбаченого у пункті 7.2.1. сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від суми цього договору, за кожен день прострочення.

З урахуванням встановлених обставин порушення відповідачем договірних зобов'язань з поставки товару, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача пені за не поставку товару понад 10 календарних днів у розмірі 322 543 грн 92 коп., нарахованої за період з 11.10.2017 по 26.12.2017, та штрафу за не поставку товару в межах 10 календарних днів у розмірі 212 199 грн 95 коп. Розмір нарахованих позивачем штрафних санкції апелянтам в скарзі не оспорюється.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що проведена позивачем попередня оплата згідно платіжного доручення № від 12.10.2016 з призначенням платежу за інший товар, ніж було визначено умовами додаткової угоди, не могла бути зарахована в якості авансу за товар - КС-55713 на шасі КРАЗ-6322, оскільки у відповідності до умов п. 4.4 договору при надходженні грошових коштів на поточний рахунок постачальника від покупця, сторони обумовлюють, що в будь-якому випадку вони надходять в рахунок оплати товару, що поставляється постачальником по цьому договору. Крім того, як встановлено апеляційною інстанцією у названому платіжному дорученні, серед іншого, також є посилання на договір поставки, а відтак твердження апелянта про те, що позивачем не здійснювалась попередня оплата саме за товар - КС-55713 на шасі КРАЗ-6322, як підстава для звільнення його від відповідальності, є безпідставними.

Апелянт стверджує, що строк поставки товару не настав, оскільки позивач не сплатив авансовий платіж в розмірі 30% від вартості товару, визначеного сторонами у специфікації. Посилається на те, що кошти в сумі 1 416 006 грн., що були сплачені покупцем в якості попередньої оплати за товар - кран ПК-55713 на шасі КАМАЗ-43118 платіжним дорученням № від 12.10.2016 повернуто позивачу, згідно платіжного доручення № 215 від 18.10.2017, що підтверджено також випискою банку за 18.10.2017, а попередньої оплати за товар - кран КС-55713 на шасі КАМАЗ-6322 позивачем не проведено, відтак відповідно умов п.5.1 договору строк поставки не настав і у позивача відсутні підстави нарахування неустойки за порушення строків поставки.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такі твердження апелянта необґрунтованими, такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки за умовами п.5.1 договору № 425-ДОЄ-ДЦ від 29.06.2016 в редакції додаткової угоди від 30.12.2016 сторони змінили строк поставки товару, визначивши його конкретною датою - до 30.09.2017, без посилання на будь-яку подію (сплату авансу), як було зазначено в договорі до внесення змін.

Доводи апеляційної скарги щодо повернення відповідачем 18.10.2017 попередньої оплати, сплаченої позивачем за платіжним дорученням № від 12.10.2016, на наступний день після звернення останнього з вимогою про сплату неустойки, не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність обставин не поставки товару в строк, визначений додатковою угодою (не пізніше 30.09.2017). Порушення норм матеріального права судом апеляційної за результатами перегляду справи в суді не встановлено.

Також звертаючись з даною апеляційною скаргою відповідач вказує на те, що судом першої інстанції було порушено положення процесуального закону, зокрема, щодо незастосування приписів п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Вказані доводи апеляційної скарги відхиляються як необґрунтовані, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Господарським судом міста Києва ухвалою від 05.01.2018 було зобов'язано сторін надати перелік необхідних документів, відзив на позовну заяву, тощо. Розгляд справи призначено на 12.02.2018. Учасниками справи було виконано вимоги названої ухвали суду, в судовому засіданні 12.02.2018 були присутні і позивач, і відповідач.

Згідно зі ст. 185 ГПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.03.2018.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 226 ЦК України суд залишає позов без розгляду, якщо, позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з'явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки сторонами було надано усі необхідні документи для розгляду справи по суті, а їх неявка не перешкоджала вирішенню спору з огляду на наявні в матеріалах справи письмово викладені доводи сторін, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом цілком правомірно було виконано основне завдання господарського судочинства щодо своєчасного вирішення судом спору, унормованого ст. 2 ГПК України. До того ж, виходячи із місту ст. 226 ГПК України, залишення позову без розгляду є правом суду, а не обов'язком.

У відповідності до ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення в контексті приписів ст. 277 ГПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо визнання причини неявки представника відповідача неповажними відхиляються апеляційною інстанцією з цих же підстав.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 у справі № 910/168/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Автокрани України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 у справі № 910/168/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 у справі № 910/168/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/168/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 02.07.2018