РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.06.2018 р.Справа № 910/696/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мун Рекордс" в особі

Приватної організації "Організація колективного управління

авторськими та суміжними правами"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кафе "Шашлична"

про виплату компенсації у розмірі 32 000,00 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Ліпіна В.В.,

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мун Рекордс" в особі Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кафе "Шашлична" про виплату компенсації 16 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснив бездоговірне публічне виконання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1", автор музики і тексту ОСОБА_1, ОСОБА_2, у виконанні дуету "ІНФОРМАЦІЯ_2", що підтверджується Актом фіксації №07/09/16 та відеозаписом такого публічного виконання.

Ухвалою від 13.01.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.01.2017 р.

27.01.2017 р. від відповідача надійшли документи на виконання вимог суду та відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 30.01.2017 р. оголошувалась перерва до 22.02.2017 р.

20.02.2017 р. від позивача надійшли письмові пояснення №1.

20.02.2017 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшла позовна заява по справі №910/696/17 про виплату компенсації.

У судовому засіданні 22.02.2017 р. представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою від 22.02.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів.

У судовому засіданні 22.02.2017 р. оголошувалась перерва до 15.03.2017 р.

15.03.2017 р. від позивача надійшли письмові пояснення №2, №3 та заява про збільшення розміру компенсації.

У судовому засіданні 15.03.2017 р. оголошувалась перерва до 22.03.2017 р.

Ухвалами від 22.03.2017 р. у справі призначено судову експертизу відеозвукозапису та зупинено провадження у справі.

До господарського суду міста Києва з експертної установи надійшли матеріали справи з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи у зв'язку з несплатою вартості дослідження.

Ухвалою від 05.03.2018 р. поновлено провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання на 21.03.2018 р.

14.03.2018 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказує, що він не використовує музичного супроводу при здійсненні власної господарської діяльності; зазначає, що позивач не довів належними і допустимими доказами порушення відповідачем виключних авторських прав на спірний твір, так як з наданого позивачем відеозапису неможливо встановити ні джерело звучання (пристрій, за допомогою якого відбулось виконання творів), ні дати та часу здійснення відеозапису.

Протокольною ухвалою від 21.03.2018 р. відкладено підготовче засідання на 11.04.2018 р.

11.04.2018 р. від позивача надійшла відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 11.04.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.05.2018 р.

Протокольною ухвалою від 16.05.2018 р. відкладено судовий розгляд справи на 30.05.2018 р.

У судовому засіданні 30.05.2018 р. оголошувалась перерва до 21.06.2018 р. для надання позивачем технічного засобу для відтворення диску із відеозаписом.

У судовому засіданні 21.06.2018 р. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві; та зазначив, що він не здійснює діяльність у ресторані "Мисливський двір".

У судовому засіданні 21.06.2018 р. суд дослідив наявні у матеріалах справи докази та відеозапис на оптичному диску, доданий позивачем до позовної заяви.

У судовому засіданні 21.06.2018 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (ПО "ОКУАСП") є організацією колективного управління відповідно до Свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організації колективного управління № 18/2011 від 24.01.2011 р. (а.с.15).

17.05.2012 р. між ПО "ОКУАСП", як організацією, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мун Рекордс" (позивач), як видавником, укладено договір № 17052012/01 про управління майновими авторськими правами (а.с.24,25).

Строк дії Договору неодноразово продовжувався шляхом укладання додаткових угод та, згідно з додатковою угодою №17 від 01.12.2016 р. (а.с.70), діяв до 31.12.2017 р. включно.

На підставі цього Договору ПО "ОКУАСП" від ТОВ "Мун Рекордс" передано повноваження здійснювати колективне управління майновими правами, а саме: дозволяти або забороняти від імені Видавника використання, а також збирати винагороду (роялті) за використання, зокрема, музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні дуету "ІНФОРМАЦІЯ_2" (Декларація №60 від 22.06.2016 р. об'єктів авторського права, а.с. 31).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, зокрема, Видавник надає Організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори, а саме: дозволяти або забороняти від імені Видавника використання творів.

Згідно з п. 3.2.7 Договору (в редакції додаткової угоди №15 від 22.12.2015 р., а.с.29), Організація тримала право представляти інтереси Видавника у суді.

Також, 22.06.2016 р. між ТОВ "Мун Рекордс" та учасницями дуету "ІНФОРМАЦІЯ_2" ОСОБА_1 і ОСОБА_3 укладено ліцензійний договір №№26/22-06-16 про передачу виключних авторських і суміжних прав, з додатком №2 (а.с.32-36), з яких вбачається отримання від авторів ТОВ "Мун Рекордс" авторських прав на твір "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Згідно з підпунктом "г" ч. 1 ст. 49 Закону України "Про авторське право та суміжні права", організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 р. № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що ПО "ОКУАСП" є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Свідоцтвом про облік організацій колективного управління № 18/2011 від 24.01.2011 р.

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Кафе "Шашлична" (відповідач) при здійсненні власної господарської діяльності, з метою музичного супроводу закладу, 14.09.2016 р. здійснило бездоговірне публічне виконання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1", автор музики і тексту ОСОБА_1, ОСОБА_2, у виконанні дуету "ІНФОРМАЦІЯ_2", у приміщенні публічного закладу - ресторану "Мисливський двір".

На підтвердження таких обставин позивачем надано акт фіксації від 14.09.2016 р. № 07/09/16 (а.с.37), фіскальний чек ТОВ "Кафе "Шашлична" від 14.09.2016 р. (а.с.39) та диск з відео фіксацією (а.с.38).

Відповідач проти позову заперечує, зазначаючи, що:

- наданий позивачем відеозапис не є належним і допустимим доказом у справі;

- наданий позивачем Акт фіксації не є належним доказом, оскільки міг бути складений у будь-який час, у будь-якому місці та будь-якою особою;

- відповідач не користується музичним супроводом під час здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Згідно з п. 5 статті 15 Закону України "Про авторське право та суміжні права", автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до п. п. 2, 7 ч. 3 ст. 15 Закону виключним правом автора (чи особи, яка має авторське право) є в тому числі право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.

Пунктом 5 ст. 15 вказаного Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право), має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ст. 50 Закону, порушенням авторського права є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про авторське право та суміжні права", публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

У пункті 28 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, суд зазначає наступне.

Доводи відповідача про те, що наданий позивачем відеозапис не є належним і допустимим доказом у справі відхиляються судом як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідачем не доведено у встановленому законом порядку доказів неоригінальності запису, наявності ознак монтажу тощо.

Суд також відхиляє доводи відповідача щодо неналежності доказу - Акту фіксації, з наступних підстав.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо в організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про те, що ПО "ОКУАСП" здійснює колективне управління виключними майновими авторським правами ТОВ "Мун Рекордс" зокрема, на твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні дуету "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Як зазначено в пункті 41 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання, в тому числі з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення) у місці, відкритому для публічного відвідування. Відповідальність за публічне виконання твору несе, зокрема, юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

Право позивача на проведення відео фіксації визначено, зокрема, п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 р. N 71 "Про затвердження розміру, порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань", за яким суб'єкти комерційного використання повинні, зокрема, не перешкоджати представникам уповноважених організацій колективного управління фіксувати факти прямого чи опосередкованого комерційного використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, зокрема, за допомогою технічних засобів і (або) шляхом складення відповідного акта фіксації.

Суд відхиляє і доводи відповідача про недоведеність вчинення порушення саме відповідачем, та відсутності доказів, що фіксація здійснювалась саме у приміщенні, яким користується відповідач, та наявності обладнання для відтворення музичних творів.

Суд зазначає, що матеріалами справи, зокрема, відеозаписом, дослідженим судом у засіданні 21.06.20118 р., підтверджується використання спірного музичного твору для фонового озвучення ресторану "мисливський двір", у якому господарську діяльність здійснює відповідач; озвучення здійснювалось за допомогою акустичної мультимедійної системи шляхом трансляції радіоефіру.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що він здійснює господарську діяльність в іншому приміщенні; у закладі під іншою назвою, ніж встановленому в акті фіксації.

ПО "ОКУАСП" просить суд стягнути з відповідача компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 32 000,00 грн., що становить 10 мінімальних заробітних плат за використання твору.

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі № 01-06/417/2012 від 04.04.2012 р.

Проте, суд зазначає, що Вищий господарський суд України листом №07.01-11/1085/17 від 06.07.2017 р. роз'яснив господарським судам України, що у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення (абзац третій підпункту 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Водночас відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наразі такі зміни до Закону не внесені. Водночас виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у наведеному приписі Закону України від (16.12.2016 № 1774-VIII, тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Отже, при визначенні розміру відповідної компенсації слід виходити з приписів пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі 1762 грн.

Таким чином, беручи до уваги зазначену позицію Вищого господарського суду України та обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав, з огляду на спрямованість застосовуваних судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає обґрунтованим стягнення заявленої позивачем компенсації у загальному розмірі 17 620,00 грн., тобто у розмірі мінімальної компенсації (10 прожиткових мінімумів) за використання твору.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації у загальному розмірі 17 620,00 грн. доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом відповідачем, а відтак, заявлені вимоги підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє із зазначених вище підстав.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням обставин даної справи, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кафе "Шашлична" (02068, м. Київ, вул. Славгородська, 49; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мун Рекордс" (03087, м. Київ, вул. Іскрівська/Міцкевича, 9/9; код ЄДРПОу 36883133) в особі Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 23, офіс 916; ) 17 620 (сімнадцять тисяч шістсот двадцять) грн. 00 коп. компенсації та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.06.2018 р.

Суддя Н.І. Зеленіна