РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2018Справа № 910/790/18

За позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави, м. Київ

в особі 1. Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, м. Київ

2. Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, м. Київ

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, м. Київ

про виселення з приміщення, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників учасників справи:

від прокурора: Мамушкіна А.І. (за посвідченням №043881);

від позивача-1: не з'явились;

від позивача-2: Шуман С.І. (представник за довіреністю №01/21-44/176 від 19.01.2018р.);

від відповідача: Лазоренко А.О. (представник за довіреністю №369/07 від 10.05.2018р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора міста Києва (прокурор) в інтересах держави в особі Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (позивач-1) та Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (позивач-2) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про виселення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач) з займаного приміщення загальною площею 1296,00 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Мініна, 4-а, у зв'язку з закінченням строку дії Договору оренди нерухомого майна №1055 від 01.06.2009р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2018р. позовну заяву залишено без руху та встановлено прокурору строк та спосіб для усунення її недоліків.

05.02.2018р. до суду надійшла заява прокурора про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.03.2018р.

В підготовчому засіданні 15.03.2018р. судом оголошено перерву до 05.04.2018р.

Підготовче засідання 05.04.2018р. не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Морозова С.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2018р. у зв'язку з виходом судді Морозова С.М. з лікарняного продовженого строк підготовчого провадження на 30 днів, призначено підготовче засідання на 15.05.2018р.

В підготовчому засіданні 15.05.2018р. оголошено перерву до 29.05.2018р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2018р. здійснено заміну відповідача - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 12.06.2018р.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у запропонований судом строк не скористався.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2018р. закрито підготовче провадження призначено справу до судового розгляду по суті на 26.06.2018р.

В судове засідання представник позивача-1 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у поданих до суду відзивах на позовну заяву (як їх вказав позивач-1) від 02.04.2018р., від 14.05.2018р., останній підтримав вимоги прокурора та просив суд розглянути справу за відсутності його представника.

В судовому засіданні 26.06.2018р. прокурор підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Представник позивача-2 підтримала вимоги прокурора та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення вимог позивача та просила суд відмовити в їх задоволенні.

В судовому засіданні 26 червня 2018 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2009р. між КП Дніпровського району м. Києва «Фінансово-розрахунковий центр «Дніпровський» (орендодавець) та Управлінням пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва (орендар) укладено Договір № 1055 оренди нерухомого майна (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець на підставі рішення № 129 від 25.06.2007р. та виданого у встановленому порядку розпорядження № 237-р від 19.05.2009р. Дніпровської районної у м. Києві ради передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення (будівлю) (надалі - об'єкт оренди), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мініна, буд. 4-А (ДНЗ № 354).

За умовами п. п. 1.2., 2.1. Договору цільове призначення об'єкта оренди: для розміщення структурних підрозділів, об'єктом оренди є нежиле приміщення (будівля, споруда), загальною площею 1296,00 кв.м.

Згідно п. 2.4. Договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва і знаходить на балансі Управління освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації (балансоутримувач).

За змістом п. 7.1. названого правочину, Договір діє з 01.06.2009р. до 19.05.2012р.

На підставі акту приймання-передачі в оренду нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Мініна, буд. 4-А від 01.06.2009р. орендодавець передав, а орендар прийняв у користування об'єкт оренди за Договором.

Згідно Додаткової угоди № 1055-пр про внесення змін до Договору від 08.02.2013р., укладеної між позивачем-1 (орендодавець), позивачем-2 (балансоутримувач) та Управлінням пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва (орендар) Договір оренди нерухомого майна № 1055 від 01.06.2009р. викладено у новій редакції, сторонами погоджено, зокрема, об'єкт оренди - є нежитлове приміщення, загальною площею 1296,00 кв.м., в тому числі І та ІІ поверхи - 1296,00 кв.м. згідно викопіювання з поверхового плану, що складає невід'ємну частину договору, строк дії договору оренди погоджено з 20.05.2012р. по 19.05.2013р.

За умовами укладеної між сторонами Додаткової угоди № 1055/2-1 про внесення змін до Договору від 01.08.2013р. строк дії договору оренди погоджено з 20.05.2013р. по 19.05.2014р.

Згідно п. 7.6. Договору в редакції Додаткової угоди № 1055-пр про внесення змін до Договору від 08.02.2013р. у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди балансоутримувачу у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Згідно п. 9.4. Договору в редакції Додаткової угоди № 1055-пр про внесення змін до Договору від 08.02.2013р. договір припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Як передбачено в п. 9.7 Договору в редакції Додаткової угоди № 1055-пр про внесення змін до Договору від 08.02.2013р. у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною договору.

У своєму листі № 7525/26/1/103 від 31.08.2017р. позивач-1 повідомив відповідача про те, що строк дії Договору закінчився 19.05.2014р., крім того, з названого листа вбачається, що позивач-1 звертався до відповідача з листом № 4680/26/1/103 від 17.06.2016р., яким вказував на можливість продовження договору оренди на 2 роки 364 дні за умови відшкодування плати за землю та укладення орендарем договору про відшкодування вартості комунальних послуг, проте відповідна додаткова угода в порядку п. 9.7 Договору в редакції Додаткової угоди № 1055-пр про внесення змін до Договору від 08.02.2013р. між сторонами укладена не була та матеріали справи не містять зворотного.

Як вказують прокурор та позивачі, відповідач свої зобов'язання за договором щодо повернення майна після закінчення строку дії договору не виконав, щодо порушеного позивачем-1 у листі № 7525/26/1/103 від 31.08.2017р. питання стосовно укладення договору оренди приміщення площею 1296,00 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Мініна, буд. 4-А, відповідач вказав, що до прийняття органом місцевого самоврядування рішення (щодо розміру орендної плати), він немає можливості та підстав для укладення такого договору.

На підставі викладеного, Заступник прокурора міста Києва звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки невиконання відповідачем зобов'язань по поверненню орендованого майна порушує економічні та соціальні інтереси держави. При цьому, прокурор наголошує на тому, що подання даного позову спрямоване на задоволення суспільної потреби у поверненні даного приміщення з метою подальшого використання для задоволення освітніх потреб дітей.

Приписами ст. ст. 4, 53 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (частина 3 вказаної норми).

За змістом частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 р. представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа, представник, на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи, довірителя, і виконує процесуальні дії у суді в її інтересах, набуваючи, змінюючи, припиняючи, для неї права та обов'язки.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р., види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою. Для розуміння поняття "охоронюваний законом інтерес" важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Враховуючи що даний спір виник з підстав неправомірного знаходження відповідача в приміщенні, яке було об'єктом оренди за Договором № 1055 оренди нерухомого майна від 01.06.2009р. (викладеного в новій редакції Додатковою угодою № 1055-пр про внесення змін до Договору від 08.02.2013р.), суд вважає обґрунтованим належним чином звернення прокурора до суду з даним позовом. Інтереси суспільства, а саме територіальної громади м. Києва, полягають у забезпеченні ефективного використання комунального майна за його цільовим призначенням (дошкільний навчальний заклад), тому таке втручання (подання позову прокурором) здійснюється в інтересах суспільства.

Судом встановлено, що Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, реорганізованого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1055 "Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України".

В свою чергу, як про те було зазначено в ухвалі суду від 29.05.2018р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України №203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» від 29.03.2017р. утворено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, реорганізоване шляхом злиття Правобережне, Лівобережне, Центральне об'єднані управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, тобто Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правонаступником Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Укладений між сторонами договір від 01.06.2009 (з наступними змінами), за своєю правовою природою, є договором оренди комунального майна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України, глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

При цьому, термін договору оренди визначається за погодженням сторін (ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Як встановлено судом, в п. 7.1. Договору № 1055 оренди нерухомого майна від 01.06.2009р. сторони погодили, що договір діє з 01.06.2009р. до 19.05.2012р., в п. 9.1. Додаткової угоди № 1055-пр про внесення змін до Договору від 08.02.2013р. сторони погодили строк дії договору оренди з 20.05.2012р. по 19.05.2013р., а в п. 3 Додаткової угоди № 1055/2-1 про внесення змін до Договору від 01.08.2013р. сторони погодили строк дії договору з 20.05.2013р. по 19.05.2014р.

Як було зазначено вище в п. 9.4. Договору в редакції Додаткової угоди № 1055-пр про внесення змін до Договору від 08.02.2013р. сторони домовились, що договір припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

При розгляді даної справи, суд виходить з того, що за умовами п. 9.7 Договору в редакції Додаткової угоди № 1055-пр про внесення змін до Договору від 08.02.2013р. продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною договору, натомість матеріали справи такої угоди не містять.

В п. 7.6. Договору в редакції Додаткової угоди № 1055-пр про внесення змін до Договору від 08.02.2013р. орендар взяв на себе зобов'язання повернути об'єкт оренди балансоутримувачу у разі закінчення строку дії Договору.

У своїй позовній заяві, прокурор вказує на те, що Договір оренди припинив свою дію з 19.05.2014р., однак відповідач всупереч умовам договору та норм діючого законодавства безпідставно продовжує користуватися приміщенням дошкільного навчального закладу №354 за адресою: м. Київ, вул. Мініна, буд. 4-А.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Отже, як умовами укладеного між сторонами договору, так і нормами чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини визначено, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк і на тих самих умовах, на яких цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує сторона договору - орендодавець/орендар/балансоутритмувач. Якщо ж на дату закінчення строку договору оренди та протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Судом встановлено, а відповідачем не спростовано належними засобами доказування, звернення позивача-1 до відповідача з листами № 4680/26/1/103 від 17.06.2016р. та №7525/26/1/103 від 31.08.2017р., в яких позивач-1 вказував на припинення дії договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Беручи до уваги вище наведене, суд приходить до висновку, що Договір № 1055 оренди нерухомого майна від 01.06.2009р. (з наступними змінами) є припиненим, у зв'язку з закінченням строку його дії, а відтак правові підстави для подальшого користування відповідачем спірним приміщенням відсутні.

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Аналогічне положення передбачене ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, де вказано, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

При цьому, відповідно до ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що саме орендар зобов'язаний у разі припинення договору оренду негайно повернути орендодавцю предмет оренди з оформленням відповідного документу (акту), який підписується сторонами договору і відповідно саме на орендаря покладається тягар доведення виконання обов'язку про поверненню об'єкта оренди.

Втім, відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів виконання покладеного на нього обов'язку по поверненню об'єкта оренди після закінчення строку дії договору, як і не надав жодних доказів наявності в нього будь-яких правових підстав перебувати в нежитловому приміщені, площею 1296,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мініна, буд. 4-А.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не подав, належними засобами доказування обставин, на які посилається прокурор в обґрунтування своїх вимог не спростував.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/790/18 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір в розмірі 1 762,00 грн., відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з задоволенням позову, покладається на відповідача та стягується на користь Прокуратури міста Києва.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Виселити Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) із займаного приміщення загальною площею 1296,00 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Мініна, 4-А та повернути майно.

3. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) на користь Прокуратури міста Києва (ідентифікаційний код 02910019, адреса: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 45/9, банк ДКСУ, м. Київ, код банку 820172, рахунок 1062) 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

4. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06.07.2018р.

Суддя С.М. Морозов