УХВАЛА

м. Київ

19.06.2018Справа № 910/18165/13

За скаргою: товариства з обмеженою відповідальністю "Земля К"

на дії державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

у справі № 910/18165/13

за позовом публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

до відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю "Метан",

товариства з обмеженою відповідальністю "Земля К"

про звернення стягнення на предмети іпотеки та застави.

за участю Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Гнідіна М.Ю.

Представники:

від скаржника (відповідача 2) - Борисюк Г.М. за дов.

від позивача - Яців О.Р. за дов.

від відповідача 1 - не з'явився

від відділу державної виконавчої служби - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Метан» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Земля К» про стягнення 13 940 826,60 грн. та звернення стягнення на предмети іпотеки та застави.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2014 р. у справі № 910/18165/13 позов задоволено частково.

На виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано наказ № 910/18165/13 від 03.10.2014 р.

До Господарського суду міста Києва надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Земля К» на постанову Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 19.03.2018 р. у виконавчому провадженні № 55117400. Скарга мотивована тим, що постанова від 19.03.2018 р. про опис та арешт майна боржника не суперечить рішенню Господарського суду міста Києва від 16.09.2014 р. у справі № 910/18165/13 в частині визначення початкової ціни предмету застави. Також скаржник вказує на те, що постанова оформлена з порушенням вимог Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 489/20802.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2018 р. розгляд скарги було призначено на 19.06.2018 р.

У судовому засіданні 19.06.2018 р. представник скаржника підтримав скаргу, представник позивача проти задоволення скарги заперечив. Інші учасники процесу представників для участі у судовому засіданні не направили.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 10.11.2017 р. державним виконавцем Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55117400.

19.03.2018 р. у виконавчому провадженні № 55117400 було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою, зокрема, роз'яснено сторонам виконавчого провадження можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та повідомити виконавця, що, на думку скаржника, суперечить рішенню Господарського суду міста Києва від 16.09.2014 р. у справі № 910/18165/13.

Згідно зі с. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження (ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Згідно з частинами 3, 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Таким чином, Закон прямо передбачає визначення вартості майна за згодою сторін виконавчого провадження і тільки у разі недосягнення такої згоди здійснюється визначення вартості державним виконавцем, у тому числі із залученням суб'єкта оціночної діяльності.

Таким чином, оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд звертає увагу на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2014 р. у справі № 910/18165/13 передбачено звернення стягнення на предметів іпотеки шляхом продажу їх з прилюдних торгів з початковою вартістю предметів іпотеки в розмірі 90% від вартості предметів іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності в процесі виконавчого провадження. Наведене не скасовує встановлене Законом України «Про виконавче провадження» право сторін виконавчого провадження погодити ціну реалізації майна, що перебуває в іпотеці, і у разі недосягнення такої згоди початкова ціна має бути не меншою за визначену судом.

Стосовно невідповідності оскаржуваної постанови вимогам Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 489/20802 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7 Інструкції з примусового виконання рішень постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити:

номер виконавчого провадження;

вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність;

назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене;

мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;

резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого виконавцем рішення;

строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю. Якщо постанова надсилається у формі електронного документа, вона підписується електронним цифровим підписом. У разі якщо постанова виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 4 Закону. Інші посадові особи органів державної виконавчої служби у випадках, передбачених Законом та цією Інструкцією, виносять постанови з урахуванням вимог, визначених цим пунктом.

Скаржником не доведено наявності порушень наведених вимог при оформленні постанови.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За приписами ч.ч.2, 3 ст.343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Зміст наведених норм вказує на те, що право на подання скарги на дії, рішення державного виконавця та можливість її задоволення пов'язуються законодавцем саме з наявністю факту порушення прав та законних інтересів заявника. При цьому заявник повинен обґрунтувати наявність, а суд встановити наявність або відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів скаржника. Розгляд скарги здійснюється виключно з підстав, які наведені самим заявником у скарзі.

Під порушеним правом слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або припинилося. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У даному випадку скаржник обґрунтовує свою скаргу невідповідністю постанови рішенню суду наявністю порушень Інструкції при її оформленні. При цьому скаржником не доведено факту наявності порушень при винесенні постанови, якими він обґрунтовує свою скаргу, а матеріалами справи наведені скаржником мотиви спростовуються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що скаржником не доведено порушення його прав, у зв'язку з чим скарга не підлягає задоволенню.

Таким чином, керуючись приписами ст.ст.339, 341, 342, 343, 344 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Земля К» - відмовити.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду у строк, встановлений ст.256 ГПК.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення тексту ухвали: 02.07.2018