ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
26 червня 2018 р. Справа № 918/291/18
Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В. розглянувши матеріали позовної заяви від 03.05.2018 р. №24
за позовом Сільськогосподарського приватного підприємства "Розвазьке"
до відповідача ОСОБА_1 освіти, молоді та спорту Острозької районної державної адміністрації
про стягнення в сумі 43 980,00 грн.
Секретар судового засідання : Лиманський А.Ю.
Представники сторін:
Від позивача: ОСОБА_2;
Від відповідача: ОСОБА_3;
Сільськогосподарське приватне підприємства "Розвазьке" (надалі Позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 освіти, молоді та спорту Острозької районної державної адміністрації (надалі Відповідач) про стягнення 43 980,00 грн. вартості дизельного палива. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 05.05.2015 р., а саме не повернув дизельне пальне у порядку та строки, обумовлені договором.
Ухвалою суду від 07 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/291/18. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Справу призначено до слухання на 29 травня 2018 року.
29 травня 2018 року розгляд справи було відкладено на 26 червня 2018 року.
29 травня 2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає, відповідач зазначає, що вимоги позивача щодо стягнення коштів в сумі 43 980,00 грн. не підлягають задоволенню у звязку з їх недоведеністю та безпідставністю. Також подав суду заяву від 24.05.2018 р. № 749/01-26 про застосування позовної давності.
16 червня 2018 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій позивач зазначає зокрема, що п. 3.1. Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 05 травня 2015 року визначено, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 31 грудня 2015 року, а тому останнім днем для подачі позову про стягнення коштів за договором є 31 грудня 2018 року, таким чином заява відповідача про застосування строків позовної давності є безпідставною та не підлягає до задоволення.
22 червня 2018 року відповідачем подано заперечення до відповіді на відзив, у якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У засіданні 26 червня 2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
У свою чергу представник відповідача позовні вимоги не визнав.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.
05 травня 2015 року між Сільськогосподарським приватним підприємством "Розвазьке" (Позикодавець) та Управлінням освіти, молоді та спорту Острозької районної державної адміністрації (Позичальник) укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов'язується повернути надане дизельне пальне в порядку та на умовах, передбачених даним Договором (арк. с. 7).
Пунктом 2.1. Договору визначено, що поворотна фінансова допомога надається в натуральному виразу дизельне пальне в об'ємі 1838 літрів, без ПДВ. Поворотна фінансова допомога надається Позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування дизельним пальним не стягується ( п. 2.2. Договору ).
Поворотна фінансова допомога надається Позикодавцем частинами. Термін надання не повинен перевищувати одного календарного дня з дати надання Позичальником Позикодавцю усної або письмової /на розсуд Позичальника/ заявки на одержання чергового траншу. Надання дизельного пального здійснюється Позикодавцем в натуральному виразі в тару Позичальника (п.2.3. Договору).
Згідно з п.3.1. Договору поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 31 грудня 2015 р.
Відповідно до п. 3.2. Договору повернення дизельного пального проводиться в натуральному виразі в тару Позикодавця.
Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.
На виконання умов Договору Сільськогосподарським приватним підприємством "Розвазьке" надало Управлінню освіти, молоді та спорту Острозької районної державної адміністрації 1 838 літрів дизельного пального, що підтверджується актом приймання-передачі до договору поворотної фінансової допомоги Б/н від 05 травня 2015 року (арк. с. 14).
Крім того, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує, що впродовж 2015 року Управління освіти, молоді та спорту Острозької районної державної адміністрації, перебуваючи у скрутному фінансовому становищі, неодноразово зверталось з проханням надати дизельне пальне для забезпечення належного підвозу дітей до навчальних закладів району. Сільськогосподарським приватним підприємством "Розвазьке" було прийнято рішення про надання необхідної допомоги.
Позивач зазначає, що Управлінням освіти, молоді та спорту Острозької районної державної адміністрації здійснювалось часткове повернення наданого дизельного пального. Так, станом на дату укладення Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 05 травня 2015 року обєм неповерненого пального становив 338 літрів. Водночас, на підставі довіреності від 06 травня 2018 року №18 (арк.с. 13) відповідач отримав ще 1 500 літрів. Таким чином, загальний розмір наданої допомоги згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 05 травня 2015 року становив 1 838 літрів дизельного пального.
Позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію від 16 квітня 2018 року №21 щодо повернення фінансової допомоги за договором від 05 травня 2015 року, яка залишена без відповідного реагування (арк.с. 8).
У звязку із тим, що відповідач не повернув 1 638 літрів дизельного пального Сільськогосподарське приватне підприємство "Розвазьке" просить стягнути з ОСОБА_1 освіти, молоді та спорту Острозької районної державної адміністрації 43 980,00 грн вартості дизельного пального із розрахунку 26,85 грн. за один літр дизельного пального.
Відповідно до ч. 2 ст. 67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.
У ст.174 Господарського кодексу України вказано, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.
Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, та з умов укладеного Договору від 05.05.2015 р., їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів позички.
Відповідно до статті 827 Цивільного кодексу України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 836 Цивільного кодексу України якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що загальний розмір наданої поворотної фінансової допомоги згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 05 травня 2015 року становив 1 838 літрів дизельного пального. Однак, у порушення умов Договору відповідач не здійснив повернення дизельного пального, за твердженням позивача, обсяг неповернутого пального становить 1 638 літрів.
Пунктом 3.2. Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 05 травня 2015 року визначено, що повернення дизельного пального проводиться в натуральному виразі в тару Позикодавця.
Суд, бере до уваги і те, що інших умов та форм розрахунків сторони не погоджували.
Як вже зазначалося, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 освіти, молоді та спорту Острозької районної державної адміністрації 43 980,00 грн вартості неповерненого дизельного пального. В обґрунтування заявленої позовної вимоги позивач вказує, що станом на 19 квітня 2018 року ринкова вартість 1 літри дизельного палива становить 26,85 грн, а тому, з урахуванням обсягу неповерненого дизельного палива та визначеної позивачем вартості 1 літри пального, просить стягнути з відповідача 43 980,00 грн.
Слід зауважити, що укладеним між сторонами договором не передбачено можливість сплати вартості дизельного пального у випадку неповернення останнього позичальником.
Докази укладення між сторонами додаткових угод до Договору про надання поворотної фінансової допомоги, які б стосувалися зміни умов договору щодо форм розрахунків та умов повернення дизельного пального, у матеріалах справи відсутні.
При цьому позивач не вправі в односторонньому порядку змінювати умови Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 05 травня 2015 року, відповідно до п. 3.2. якого повернення дизельного пального проводиться в натуральному виразі в тару позикодавця.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів в обґрунтування визначення вартості дизельного пального. Посилання позивача на те, що ринкова вартість дизельного пального станом на 19 квітня 2018 року становила 26,85 грн не беруться судом до уваги, оскільки вказані обставини не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.
Звертаючись із даним позовом позивач в обгрунтування правомірності розрахунку суми заборгованості саме в розмірі 43 980,00 грн. не надав жодного документа.
Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Враховуючи те, що норми Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, були створені належні умови та здійснені всі необхідні дії для надання сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень.
За висновками суду, позивачем не було належним чином дотримано свого обов'язку з доказування фактичних обставин справи. Отже, доводи позивача, що висвітлені у позові не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи. А відтак, суд прийшов до висновку що даний позов задоволенню не підлягає.
Крім того, відповідачем подано заяву від 24.05.2018 р. № 749/01-26 про застосування позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом норм чинного законодавства початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
З наведених вище правових норм вбачається, що у позивача виникло право на звернення до суду із даним позовом з моменту, коли позивач довідався про те, що відповідач добровільно не повернув поворотну фінансову допомогу у строки, обумовлені договором. Так, остання -за умовами п.3.1. Договору, підлягає поверненню до 31 грудня 2015 року. Отже, з наступного дня, тобто з 01 січня 2016 року у позивача виникає право у примусовому порядку звертатися до суду із вимогою про повернення поворотної фінансової допомоги.
Відтак, трирічний строк позовної давності у даному спорі спливає 01 січня 2019 року.
Позовна заява Сільськогосподарського приватного підприємства "Розвазьке" датована 03 травня 2018 року. Отже, позивачем у справі №918/291/18 не пропущено термін для пред'явлення позову.
Тому доводи представника відповідача, які викладені у заяві про застосування строків позовної давності та зазначені в усних поясненнях у судовому засіданні, спростовуються наведеними вище правовими нормами та матеріалами справи, відтак не приймаються судом до уваги.
Отже, враховуючи все вищевикладене у сукупності господарський суд прийшов до висновку, що доводи позивача, які викладені у позовній заяві, спростовуються наведеними вище правовими нормами. Позовні вимоги про стягнення з відповідача 43 980,00 грн. вартості дизельного палива не підтверджені жодними допустимими доказами, спростовані наведеними вище правовими нормами та умовами договору, та відповідно не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
В задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "02" липня 2018 року.

Суддя Бережнюк В.В.