номер провадження справи 15/46/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2018 Справа № 908/867/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича,

при секретарі судового засідання Чернетенко А.С. розглянувши

позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Новопетрівський сількомунгосп», 71162, Запорізька область, Бердянський район, с. Новопетрівка, вул. Центральна, буд. 43

про стягнення коштів

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача ОСОБА_2, довіреність №14-69 від 14.04.2017;

від відповідача не зявився.

Суть спору:

08.05.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до відповідача ОСОБА_1 підприємства Новопетрівський сількомунгосп, Запорізька область, Бердянський район, с. Новопетрівка про стягнення пені в розмірі 9561,37 грн., 3 % річних в розмірі 1408,26 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9479,35 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача 1762,00 грн. витрат на оплату судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 457-14-БО-13 від 22.11.2013.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2018 справу № 908/867/18 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.05.2018 судом відкрито провадження у даній справі, присвоєно справі номер провадження 15/46/18. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.05.2018 суд перейшов до розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; розгляд справи відкладено до 26.06.2018.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме, програмно апаратного комплексу Оберіг.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 457/14-БО-13 від 22.11.2013 щодо своєчасності оплати поставленого природного газу. Відповідно до умов договору позивач нарахував і просить стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочено платежу, що складає 9561,37 грн. Також, приймаючи до уваги положення ст. 625 ЦК України позивач нарахував і просить стягнути 3% річних у розмірі 1408,26 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9479,35 грн. Позов заявлено на підставі ст. ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216-217, 231, 264-265 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 20, 42, 46, 162, 164, 171 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

24.05.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що оскільки 30.11.2016 набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 відповідач вважає некоректним нарахування позивачем та стягнення в судовому порядку пені, інфляційних втрат та 3% річних після 30.11.2016. Вважає, що позивач мав списату нестойку (штраф, пеню), інфляційні нарахування та 3% річних. З урахуванням викладеного та того, що відбулося добровільне (договірне) виконання основного зобовязання, просить суд у звязку з відсутністю предмету спору припинити провадження по справі, судовий збір повернути відповідачу на підставі п. 5 ч. 1,3 ст. 7 Закону України Про судовий збір, справу розглядати без представника відповідача.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

В судому засіданні 26.06.2018 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 10 днів.

Заслухавши доводи представника позивача та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

22.11.2013 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець, позивач у справі) та ОСОБА_1 підприємством «Новопетрівський сількомунгосп» (покупець, відповідач у справі) укладено договір № 457/14-БО-13 купівлі-продажу природного газу.

За умовами п. 1.1. договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Умовами п. п. 3.1., 3.3., 3.4. Договору сторони визначили, що Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ. Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За умовами п. 5.1. Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ.

Пунктом 5.2. договору визначено ціну за 1000 куб.м. газу, яка становить 3459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 3823,78 грн., крім того ПДВ 17% - 650,04 грн., всього з ПДВ 4473,82 грн.

Додатковими угодами № 1 від 08.01.2014, № 2 від 29.04.2014, № 3 від 27.05.2014, № 4 від 13.06.2014, № 5 від 10.09.2014, № 6 від 13.10.20104, № 7 від 12.11.2014, № 8 від 12.12.2014 неодноразово вносились зміни до п. 5.2. Договору, який визначає ціну газу.

Згідно з п. 5.5. договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Порядок та умови проведення розрахунків сторони узгодили в розділі 6 Договору. Так, відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Умовами п. 9.3. Договору сторони визначили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Згідно з п. 11.1. Договору цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки природного газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Позивач в позові вказує, що відповідач оплату за поставлений природний газ здійснював несвоєчасно, чим порушив умови Договору.

На виконання умов договору сторонами підписано і скріплено печатками відповідні Акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 30.04.2014, 30.11.2014, 31.12.2014 на загальну суму 296 888,47 грн.

Оскільки відповідачем отриманий природний газ оплачений не своєчасно, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 3% у сумі 1408,26 грн., інфляційних втрат на суму 9479,35 грн. на підставі ст. 625 ЦК України та пені в сумі 9561,37 грн. на підставі п. 7.2. договору.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали свідчать, що відповідач, всупереч умов укладеного між сторонами Договору належним чином взятих на себе зобов'язання щодо здійснення вчасного розрахунку не виконав, оплату поставленого газу здійснив з простроченням, втім зазначене не є підставою для стягнення з останнього заявлених сум виходячи з такого.

30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-VIII від 03.11.2016 (далі за текстом Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

В матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.05.2018, який свідчить, що одним із діяльності є 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Частиною 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення доказ включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв'язку з припиненням зобов'язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач за отриманий природний газ остаточно розрахувався в повному обсязі 19.03.2015, тобто до набрання чинності Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII.

Таким чином, оскільки, станом на день набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (30.11.2016) відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за договором № 457/14-БО-13 від 22.11.2013, враховуючи, що одним із виді діяльності відповідача є виробництво теплової енергії і на нього поширюється дія Закону, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону нараховані пеня, інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню з 30.11.2016, а позивач не провів такого списання, суд дійшов висновку про те, що нараховані позивачем пеня в сумі 9561,37 грн., три проценти річних в сумі 1408,26 грн. та інфляційні втрати в сумі 9479,35 грн., які є предметом даного позову, не підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Крім того, щодо припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України та повернення позивачеві судового збору на підставі ч. 1 та 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», про що просить відповідач у відзиві на позов, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів який набрав чинності 15.12.2017, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та викладено його в новій редакції.

За умовами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (в новій редакції), господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В даному випадку відповідач безпідставно вважає, що предмет спору відсутній та є підстави для закриття провадження у справі та повернення позивачеві суми судового збору.

Керуючись ст. ст. 129, 202, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Новопетрівський сількомунгосп», Запорізька область, Бердянський район, с. Новопетрівка про стягнення коштів відмовити у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 06 липня 2018 року.

Суддя І. С. Горохов