КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2018 р. Справа№ 910/23558/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар судового засідання: Іванов О.О.

за участю представників:

позивачів: Сацюк Д.А.;

відповідача: Мануілова Я.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 16.04.2018

у справі №910/23558/17 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом 1) Відкритого диверсифікованого пайового інвестиційного фонду "Універ.УА/Володимир Великий: фонд збалансований" в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Універ Менеджмент"

2) Відкритого спеціалізованого пайового інвестиційного фонду акцій "Універ.УА/Ярослав Мудрий: фонд акцій" в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Універ Менеджмент"

3) Спеціалізованого пайового інвестиційного фонду інтервального типу "Універ.УА/Отаман: фонд перспективних акцій" в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Універ Менеджмент"

4) Пайового інвестиційного фонду акцій "Універ.УА/Скіф: фонд золота" недиверсифікованого виду закритого типу в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Універ Менеджмент"

5) Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду "Капітал Маркет Інвестмент" в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Універ Менеджмент"

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення 158 161,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкритий диверсифікований пайовий інвестиційний фонд "Універ.УА/Володимир Великий: фонд збалансований" в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Універ Менеджмент" (далі - позивач-1), Відкритий спеціалізований пайовий інвестиційний фонд акцій "Універ.УА/Ярослав Мудрий: фонд акцій" в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Універ Менеджмент" (далі - позивач-2), Спеціалізований пайовий інвестиційний фонд інтервального типу "Універ.УА/Отаман: фонд перспективних акцій" в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Універ Менеджмент" (далі - позивач-3), Пайовий інвестиційний фонд акцій "Універ.УА/Скіф: фонд золота" недиверсифікованого виду закритого типу в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Універ Менеджмент" (далі - позивач-4) та Закритий недиверсифікований венчурний пайовий інвестиційний фонд "Капітал Маркет Інвестмент" в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Універ Менеджмент" (далі - позивач-5) звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - відповідач) невиплачених дивідендів за 2011 - 2014 роки у розмірі 110 255,58 грн., 3% річних у сумі 7 891,75 грн. та інфляційних витрат у розмірі 37 123,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином зобов'язання з виплати позивачам, як акціонерам товариства відповідача, дивідендів за 2011 - 2014 роки, у зв'язку з чим в останнього виникла перед позивачами заборгованість.

В процесі судового розгляду позивачі збільшили розмір своїх вимог та просили суд стягнути з відповідача 110 255,80 грн. основного боргу, 8 544,79 грн. 3% річних та 39 360,78 грн. інфляційних втрат (том справи - 1, аркуші справи - 250-254).

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість належними доказами вимог позивачів, просив суд в позові відмовити. Зокрема, відповідач зазначав про те, що позивачі порушили строки звернення до товариства із заявою про виплату дивідендів. На думку відповідача, в даному випадку відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки виплата дивідендів не є договірним зобов'язанням.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №910/23558/17 позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача:

- на користь позивача-1 заборгованість по виплаті дивідендів за 2011 - 2013 роки та 2014 рік у розмірі 18 717,44 грн., 3% річних у розмірі 1 480,06 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 885,60 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 607,37 грн. та витрати на послуги адвоката у розмірі 2 708,25 грн.;

- на користь позивача-2 заборгованість по виплаті дивідендів за 2011 - 2013 роки та 2014 рік у розмірі 43 412,20 грн., 3% річних у розмірі 3 459,46 грн., інфляційні втрати у розмірі 16 550,71 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 617,10 грн. та витрати на послуги адвоката у розмірі 6 342,23 грн.

- на користь позивача-3 заборгованість по виплаті дивідендів за 2011 - 2013 роки та 2014 рік у розмірі 15 874,60 грн., 3% річних у розмірі 1 302,42 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 228,84 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 606,19 грн. та витрати на послуги адвоката у розмірі 2 340,58 грн.;

- на користь позивача-4 заборгованість по виплаті дивідендів за 2014 рік у розмірі 16 324,00 грн., 3% річних у розмірі 1 164,46 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 858,22 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 606,42 грн. та витрати на послуги адвоката у розмірі 2 234,66 грн.;

- на користь позивача-5 заборгованість по виплаті дивідендів за 2014 рік у розмірі 15 927,56 грн., 3% річних у розмірі 1 138,39 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 837,41 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 606,27 грн. та витрати на послуги адвоката у розмірі 2 190,33 грн.

Задовольняючи вимоги позивачів, місцевий господарський суд виходив з наступного:

- загальними зборами акціонерів товариства затверджено прибуток за 2011 - 2014 роки, визначено його розподіл, розмір, порядок та строки виплати дивідендів акціонерам;

- з прийняттям рішень загальних зборів акціонерів товариства відповідача від 10.10.2014 та від 22.07.2015, відповідач взяв на себе зобов'язання з виплати позивачам дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності товариства у 2011 - 2014 роках, у визначених загальними зборами порядку та строки - з 20.10.2014 по 10.04.2015 та з 03.08.2015 по 03.10.2015;

- не здійснення відповідачем виплати позивачам встановлених рішенням загальних зборів від 22.07.2015 дивідендів свідчить про порушення прав позивачів, як акціонерів товариства відповідача, на отримання прибутку акціонерного товариства;

- невиплата дивідендів у строки, визначені законом або установчими документами юридичної особи, є порушенням грошового зобов'язання, у зв'язку з яким настають правові наслідки, передбачені ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №910/23558/17 змінити шляхом доповнення його мотивувальної частини щодо розумності, неминучості, виправданості, співмірності розміру витрат на послуги адвоката та щодо належного та дійсного розміру витрат по сплаті судового збору, які підлягають до відшкодування відповідачем, а також змінити його резолютивну частину щодо витрат позивачів на послуги адвоката та по сплаті судового збору.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було невірно застосовано норми чинного законодавства в частині розподілу судових витрат, пов'язаних з розглядом даної справи, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає зміні з коригуванням судових витрат, а саме витрат на послуги адвоката та витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2018 для розгляду апеляційної скарги відповідача було сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданової С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та роз'яснено позивачам право подати відзиви на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

04.06.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони заперечували проти доводів відповідача щодо невірного розподілу судових витрат та зазначали про відсутність порушення місцевим господарським судом вимог чинного законодавства в цій частині, просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2018 апеляційну скаргу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.06.2018.

В судовому засіданні 21.06.2018 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №910/23558/17 змінити шляхом доповнення його мотивувальної частини щодо розумності, неминучості, виправданості, співмірності розміру витрат на послуги адвоката та щодо належного та дійсного розміру витрат по сплаті судового збору, які підлягають до відшкодування відповідачем, а також змінити його резолютивну частину щодо витрат позивачів на послуги адвоката та по сплаті судового збору.

В судовому засіданні 21.06.2018 представник позивачів заперечував проти апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що ухвально з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні 21.06.2018 було оголошено перерву до 05.07.2018.

В судовому засіданні 05.07.2018 представники сторін підтримали пояснення, надані у попередньому судовому засіданні.

В судовому засіданні 05.07.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

10.10.2014 відбулися позачергові загальні збори акціонерів товариства відповідача (протокол №22 від 10.10.2014), на яких було прийнято наступні рішення:

- затвердити прибуток: за 2011 рік у розмірі 2 181 892 000,00 грн., за 2012 рік у розмірі 1 428 110 724,00 грн.; за 2013 рік у розмірі 189 886 355,00 грн.;

- затвердити наступний порядок розподілу прибутку: за 2011 рік - 2 181 612 957,30 грн. направити на виплату дивідендів акціонерам; за 2012 рік - 1 427 836 668,30 грн. направити на виплату дивідендів акціонерам; за 2013 рік - 189 799 785,00 грн. направити на виплату акціонерам;

- встановити дату складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів 20.10.2014;

- виплату дивідендів за 2011, 2012 та 2013 роки здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015.

На загальних зборах акціонерів товариства відповідача від 22.07.2015 (протокол №23 від 22.07.2015), вирішено:

- затвердити наступний розмір та порядок розподілу прибутку Товариства за 2014 рік: направити на виплату дивідендів акціонерами 100% або максимально наближений до 100%, але не менше ніж 99,9% розмір чистого прибутку Товариства за 2014 рік за даними річної фінансової звітності, підтвердженої аудиторським висновком. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 23,32 грн.

- встановити дату складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 03.08.2015;

- виплату дивідендів здійснити у строк з 03.08.2015 по 03.10.2015.

Позивачі є акціонерами товариства відповідача, про що свідчать наявні в матеріалах справи виписки про стан рахунків у цінних паперах (том справи - 1, аркуші справи - 24-44), з яких вбачається, що:

- станом на 20.10.2014 позивач-1 був власником 148 штук простих іменних акцій товариства відповідача, позивач-2 - 370 штук простих іменних акцій, позивач-3 - 170 штук простих іменних акцій;

- станом на 03.08.2015 позивач-1 був власником 358 штук простих іменних акцій товариства відповідача номінальною вартістю 0,25 грн., позивач-2 - 750 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн., позивач-3 - 170 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн., позивач-4 - 700 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн., позивач-5 - 683 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн.

Позивачі зазначали про те, що відповідач порушив свої зобов'язання по виплаті позивачам, як акціонерам товариства відповідача, дивідендів за 2011-2014 роки, що призвело до виникнення заборгованості, яка у загальному розмірі становить 110 255,80 грн.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку виконати свої зобов'язання перед позивачами, останні звернулися за захистом своїх прав до суду та окрім вимог про стягнення боргу з виплати дивідендів у сумі 110 255,80 грн., просили суд стягнути з відповідача 8 544,79 грн. 3% річних та 39 360,78 грн. інфляційних втрат.

Місцевий господарський суд позов задовольнив повністю, визнавши вимоги позивачів нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають як вимогам чинного законодавства, так і фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно зі ст. 152 Цивільного кодексу України акціонерне товариство - це господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов'язки акціонерів визначає Закон України "Про акціонерні товариства", відповідно до п.8 ч.1 ст. 2 якого корпоративні права - це сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

В ст. 25 названого Закону визначено, що кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: участь в управлінні акціонерним товариством; отримання дивідендів; отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства. Одна проста акція товариства надає акціонеру один голос для вирішення кожного питання на загальних зборах, крім випадків проведення кумулятивного голосування.

Учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди) (ч.1 ст. 116 Цивільного кодексу України).

Як уже зазначалося вище, предметом розгляду у даній справі є вимога позивачів про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті дивідендів за 2011 - 2014 роки.

Згідно з положеннями ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства" дивідендом є частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів.

В процесі судового розгляду було встановлено затвердження загальними зборами акціонерів товариства відповідача прибутку за 2011 - 2014 роки, визначення його розподілу, розміру, порядку та строків виплати дивідендів акціонерам.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, правовою підставою набуття майнових прав акціонера акціонерного товариства (у тому числі, права на отримання дивідендів) є набуття права на акції товариства.

Позивачі є акціонерами відповідача, які володіють простими іменними акціями товариства. Так, станом на 20.10.2014 позивач-1 був власником 148 штук простих іменних акцій товариства відповідача, позивач-2 - 370 штук простих іменних акцій, позивач-3 - 170 штук простих іменних акцій. Станом на 03.08.2015 позивач-1 був власником 358 штук простих іменних акцій товариства відповідача номінальною вартістю 0,25 грн., позивач-2 - 750 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн., позивач-3 - 170 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн., позивач-4 - 700 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн., позивач-5 - 683 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн. Наведене свідчить про те, що позивачі мають право на отримання частини прибутку товариства відповідача у вигляді дивідендів.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що з урахуванням рішень загальних зборів акціонерів товариства відповідача загальна сума дивідендів за 2011 - 2013 роки, на які має право позивач-1 складає 10 368,88 грн., позивач-2 - 25 922,20 грн., позивач-3 - 11 910,20 грн. зі строком виплати до 10.04.2015.

Окрім того, позивач-1 має право на отримання дивідендів у розмірі 8 348,56 грн., позивач-2 - у розмірі 17 490,00 грн., позивач-3 - 3 964,40 грн., позивач-4 - 16 324,00 грн., позивач-5 - 15 927,56 грн. за 2014 рік зі строком виплати до 03.10.2015.

Відповідно до ч.5 ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства" для виплати дивідендів товариство в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України, перераховує дивіденди Центральному депозитарію цінних паперів на рахунок, відкритий у Розрахунковому центрі з обслуговування договорів на фінансових ринках для зарахування на рахунки депозитарних установ та депозитаріїв-кореспондентів для їх подальшого переказу депозитарними установами на рахунки депонентів або сплати депонентам іншим способом, передбаченим договором, а також для їх подальшого переказу депозитаріями-кореспондентами особам, які мають права на отримання доходів та інших виплат відповідно до законодавства іншої країни.

З урахуванням наданих суду пояснень сторін та доказів, колегія суддів дійшла висновку про те, що з прийняттям рішень загальних зборів акціонерів товариства відповідача від 10.10.2014 та від 22.07.2015, відповідач взяв на себе зобов'язання з виплати позивачам дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності товариства у 2011 - 2014 роках, у визначених загальними зборами порядку та строки - з 20.10.2014 по 10.04.2015 та з 03.08.2015 по 03.10.2015.

В своїх запереченнях проти позову відповідач зазначав про те, що позивачі порушили строки звернення до товариства з заявою про виплату дивідендів. Однак, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, строки, встановлені рішенням загальних зборів, визначають період виплати дивідендів, а не період звернення акціонера з вимогою про таку виплату. До того ж, положення Закону України "Про акціонерні товариства" не місять положень щодо обов'язку акціонера звертатись до товариства з вимогою про виплату дивідендів.

Натомість та обставина, що відповідач не здійснив виплату позивачам встановлених рішенням загальних зборів від 22.07.2015 дивідендів свідчить про порушення прав позивачів, як акціонерів товариства відповідача, на отримання прибутку акціонерного товариства.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про виплату відповідачем дивідендів позивачам, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано, у зв'язку з чим вимоги позивачів про стягнення з відповідача дивідендів за 2011-2014 роки у загальній сумі 110 255,80 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 8 544,79 грн. 3% річних та 39 360,78 грн. інфляційних втрат.

Оскільки в процесі судового розгляду було встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання по виплаті позивачам дивідендів, нарахування інфляційних втрат та 3% річних є правомірним.

Заперечення відповідача з приводу нарахування на суму заборгованості по виплаті дивідендів інфляційних втрат та 3% річних, оскільки в даному випадку має місце не договірне зобов'язання, є неправомірним з огляду на наступне.

Нормами ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено нарахування інфляційних втрат та 3% річних безпосередньо на суму грошового зобов'язання.

При цьому, грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Окрім того, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, відповідно до положень ст. ст. 2, 25, 30 Закону України "Про акціонерні товариства", ст. 41 Закону України "Про господарські товариства", ст. 167 Господарського кодексу України, ст. 152 Цивільного кодексу України та прийнятого відповідачем рішення про виплату акціонерам дивідендів у останнього виникло зобов'язання зі сплати на користь позивача грошових коштів - виплата дивідендів, а отже, зобов'язання відповідача зі сплати дивідендів є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, невиплата дивідендів у строки, визначені законом або установчими документами юридичної особи, є порушенням грошового зобов'язання, у зв'язку з яким настають правові наслідки, передбачені ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція викладена в п.3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин").

За розрахунком колегії суддів, який збігається з розрахунком місцевого господарського суду, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню 8 544,79 грн. 3% річних та 39 360,78 грн. інфляційних втрат і в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

В своїй апеляційній скарзі відповідач оскаржував рішення місцевого господарського суду в частині визначення та розподілу суми судових витрат, пов'язаних з розглядом даної справи, а саме: витрат позивачів по сплаті судового збору та оплати витрат на послуги адвоката.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відносно судового збору судом було встановлено наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір», відповідно до ст. 1 якого судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру підлягає сплаті судовий збір із розрахунку 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Позов, який розглядається у даній справі було подано до Господарського суду міста Києва у грудні 2017 року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» станом на 01.01.2017 встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1 600,00 грн.

Як вбачається з позовної заяви, у кожного з позивачів виділено окрему суму позовних вимог до відповідача, зокрема, загальна сума, заявлена до стягнення позивачем-1, становить 26 591,58 грн., позивачем-2 - 62 282,66 грн., позивачем-3 - 22 992,88 грн., позивачем-4 - 21 918,36 грн., позивачем-5 - 21 485,13 грн. Якщо здійснювати розрахунок судового збору, який підлягав сплаті окремо кожним з позивачів за заявленими ними вимогами, то 1,5% по кожній вищевказаній майновій вимозі становитиме менше, аніж 1 600,00 грн. Тому, кожен з позивачів сплатив за свої вимоги судовий збір за мінімальною ставкою, встановленою для вимог майнового характеру спору.

В процесі судового розгляду позивачами було збільшено розмір заявлених ними вимог до відповідача, у зв'язку з чим кожен з позивачів доплатив необхідну суму судового збору окремим платіжним дорученням.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на ч.7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», в якій передбачено, що у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Вказана правова норма не містить заборони щодо сплати судового збору окремо кожним з позивачів, виходячи із розміру вимог, які кожен з позивачів пред'являє до відповідача, а відтак відсутня переплата судового збору, що й було враховано місцевим господарським судом.

Таким чином, в даному випадку відсутні порушення вимог чинного законодавства щодо розрахунку позивачами суми судового збору і відповідно розподілу цих сум за результатами розгляду даної справи.

Відносно посилання відповідача на те, що судом було стягнуто з відповідача надмірно велику суму оплати витрат позивачів на послуги адвоката, судом було з'ясовано наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі просили суд стягнути з відповідача витрати на адвокатські послуги за договором про надання юридичних послуг №170 від 01.12.2017 в загальному розмірі 73 000,00 грн., з яких позивач-1 просить стягнути 12 410,00 грн., позивач-2 - 29 200,00 грн., позивач-3 - 10 950,00 грн., позивач-4 - 10 220,00 грн., позивач-5 - 10 220,00 грн.

01.12.2017 між адвокатом Сацюком Д.А., як виконавцем, та позивачами, як замовниками, було укладено договір про надання юридичних послуг з врегулювання спорів №170 (том справи - 2, аркуші справи - 26-30), за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати замовнику наступні послуги: підготовка всіх необхідних документів та представлення інтересів замовника у врегулюванні спору між замовником та контрагентом стосовно стягнення заборгованості з виплати належних замовнику дивідендів. Замовник, у свою чергу, зобов'язується на умовах, погоджених у договорі виплатити виконавцю гонорар, а також відшкодувати витрати по оплаті обов'язкових платежів і інші необхідні додаткові витрати (пов'язані з наданням послуг) на умовах, погоджених у договорі й додаткових угодах до нього.

В ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В матеріалах справи наявне клопотання позивачів про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому міститься обґрунтування: необхідності у послугах адвоката; договірних правовідносин між позивачами та адвокатом; правового обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу (том справи - 1, аркуші справи - 160-165).

Окрім того, на підтвердження здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 73 000,00 грн. до матеріалів справи надано: копію акта наданих послуг від 27.03.2018; копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 31.01.2008, виданого на ім'я Сацюка Д.А.; оригінали платіжних доручень №Ф-222 від 01.12.2017 на суму 22 300,00 грн. та №Ф-228 від 04.12.2017 на суму 50 700,00 грн. (том справи - 1, аркуші справи - 182-183; том справи - 2, аркуші справи - 24-25, 43).

Зважаючи на ціну позову та витрати на послуги адвоката, а також з огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що в даному випадку розмір заявлених витрат на відшкодування адвокатських послуг не є співрозмірним із ціною позову та ступенем складності справи, у зв'язку з чим вказані витрати підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 15 816,14 грн., (що становить 21,66% від заявленої суми понесених позивачами витрат на послуги адвоката та/або 10% від ціни позову).

Відповідачем не надано доказів на спростування викладеного.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 264, 269, 271, 275, 276, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №910/23558/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №910/23558/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/23558/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова

Повний текст постанови складено 10.07.2018