ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/14617/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Стратієнко Л.В.

за участю секретаря: Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Щербаков С.О.)

від 23.11.2017

та постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Власов Ю.Л., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.)

від 06.02.2018

у справі № 910/14617/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта банк" Кадирова В.В.

до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсним договору застави цінних паперів від 26.02.2015 №1/ЦП,

за участю представників учасників справи:

позивача - Шутов О.О.;

відповідача - Карпінський С.В.;

третьої особи - Мостепанюк В.І.;

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Публічне акціонерне товариство "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта банк" Кадирова В.В. звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання недійсним договору застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір застави цінних паперів від 26.02.2015 №1/ЦП суперечить положенням ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст.3, 47, 49, 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність", що є підставою для визнання його недійсним.

1.3. Під час нового розгляду Публічне акціонерне товариство "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта банк" Кадирова В.В. подало до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просило суд визнати недійсним договір застави цінних паперів від 26.02.2015 №1/ЦП, укладений між ПАТ "Дельта банк" та ВАТ "Державний ощадний банк України", та застосувати наслідки недійсності договору застави цінних паперів від 26.02.2015 №1/ЦП шляхом припинення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження за №15182443 від 27.02.2015 на рухоме майно (цінні папери) позивача передане в заставу відповідачу на підставі недійсного договору застави цінних паперів від 26.02.2015 №1/ЦП та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідного запису.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

2.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним договір застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015. Застосовано наслідки недійсності договору застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015, шляхом припинення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження за №15182443 від 27.02.2015 на рухоме майно (цінні папери) позивача, передане в заставу відповідачу на підставі договору застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015, та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідного запису.

2.3. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 залишено без змін.

2.4. Господарськими судами встановлено такі обставини:

- між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" (Банк) та ВАТ "Державний ощадний банк України" (Кореспондент), правонаступником якого є відповідач, 15.12.2010 було укладено договір про відкриття та ведення кореспондентського рахунку №151210-Л1, умовами якого передбачено, що з метою здійснення розрахунків відповідно до чинного законодавства України, сторони встановлюють кореспондентські відносини. Для проведення розрахунків Банк відкриває Кореспонденту мультивалютний кореспондентський рахунок типу "Лоро", далі за текстом іменований "Кореспондентський рахунок" №3 у валютах згідно заяви Кореспондента та виконує за дорученням і за кошти Кореспондента розрахунки на підставі цього договору, і здійснює його обслуговування;

- між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" (Банк) та ВАТ "Державний ощадний банк України" (Кореспондент), правонаступником якого є відповідач, 15.12.2010 було укладено договір про відкриття та ведення кореспондентського рахунку №151210-Л2, відповідно до якого, з метою здійснення розрахунків відповідно до чинного законодавства України, сторони встановлюють кореспондентські відносини. Для проведення розрахунків Банк відкриває кореспонденту кореспондентський рахунок типу "Лоро", далі за текстом іменований "Кореспондентський рахунок" у українських гривнях (980) та виконує за дорученням і за кошти Кореспондента розрахунки на підставі цього договору, і здійснює його обслуговування;

- Правлінням Національного банку України винесено постанову від 11.09.2014 №560/БТ "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю АТ "Дельта Банк" шляхом призначення куратора". Куратором призначено куратором ОСОБА_8;

- Правлінням Національного банку України 30.10.2014 прийнято постанову №692/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних", якою було віднесено до категорії проблемних до 180 днів для стабілізації діяльності ПАТ "Дельта банк" та відновлення його фінансового стану з дня прийняття цієї постанови до кінця строку, який визначений у п.1 цієї постанови, запроваджено для ПАТ "Дельта банк" обмеження в його діяльності, зокрема, не передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку без погодження з куратором;

- 26.02.2015 для забезпечення виконання зобов'язань за договорами про відкриття та ведення кореспондентського рахунку №151210-Л1 та №151210-Л1 від 15.12.2010 між ПАТ "Дельта банк" та ПАТ "Державний ощадний банк України" було укладено договір застави цінних паперів №1/ЦП, за умовами якого ПАТ "Дельта банк" з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кожного з договорів кореспондентського рахунку, передає в заставу, а ПАТ "Державний ощадний банк України" цим приймає в заставу на умовах, визначених у цьому договорі, предмет застави, що належить ПАТ "Дельта банк" на праві власності, і набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами ПАТ "Дельта банк", якщо інше не встановлено законодавством. Право застави розповсюджується як на права вимоги за кожним з договорів кореспондентського рахунку, що належать ПАТ "Дельта банк" в момент укладення цього договору, так і права вимоги за кожним з договорів кореспондентського рахунку, що виникнуть у ПАТ "Дельта банк" в майбутньому;

- відповідно до пп.9 п.1.1. договору договорами кореспондентського рахунку за договором застави цінних паперів від 26.02.2015 №1/ЦП є договори про відкриття та ведення кореспондентського рахунку №151210-Л1 та №151210-Л1 від 15.12.2010;

- згідно з п.2.1. договору сторони погоджуються з тим, що на момент укладення цього договору договірна вартість предмету застави становить 160872000,00 грн;

- відповідно до п.4.1.1. договору предметом застави є належні ПАТ "Дельта банк" на праві власності бездокументарні цінні папери ТОВ "ЕСУ", серії "С", код UA , в кількості 160872 штуки, загальною номінальною вартістю 160872000,00 грн;

- згідно з п.4.2. договору право власності ПАТ "Дельта банк" на предмет застави підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах №422, відкритого в AT "Дельта Банк" від "26" лютого 2015 року, виданою Депозитарною установою;

- відповідно до п.4.4. договору за взаємною згодою сторін договірна вартість предмету застави становить 160872000,00 грн;

- в цей же день 26.02.2015 між ПАТ "Дельта банк" та ПАТ "Державний ощадний банк України" був укладений договір щодо звернення стягнення №1/ЦП/3С, за умовами якого договір визначає права та обов'язки сторін і порядок вчинення сторонами окремих дій, спрямованих на: 1) здійснення відповідачем перевірки; 2) звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку; 3) визначення повноважень керуючого рахунком в цінних паперах;

- відповідно до пункту 5.1. договору за наявності передбачених будь-яким з договорів кореспондентського рахунку, договором застави та законодавством підстав для звернення стягнення на предмет застави та у випадку прийняття уповноваженим органом ПАТ "Державний ощадний банк України" рішення про застосування позасудового способу звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет застави ПАТ "Дельта банк" здійснює облікову операцію за рахунком в цінних паперах за розпорядженням, яке подається ПАТ "Державний ощадний банк України" до ПАТ "Дельта банк", на підставі відповідних оригіналів або нотаріально засвідчених копій документів, які підтверджують наявність підстав для переходу прав на цінні папери внаслідок звернення стягнення;

- 02.03.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних";

- 02.03.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича;

- 11.03.2015 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадировим В.В. видано наказ №67 вирішено здійснити в АТ "Дельта Банк" перевірку правочинів (інших договорів), вчинених (укладених) АТ "Дельта Банк" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- 03.08.2015 з метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ "Дельта Банк", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №147 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" до 02.10.2015 включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича до 02.10.2015 включно;

- вказана інформація розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мережі інтернет (www.fg.gov.ua) та є загальновідомою, а тому відповідно до норм статті 35 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказування;

- 24.09.2015 протоколом засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями №56 виявлено, що договір застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015, укладений між ПАТ "Дельта банк" та ПАТ "Державний ощадний банк України", є нікчемним, в силу п. 1, 5, 7 ч.3 ст.38 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- 30.09.2015 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" було направлено на адресу ПАТ "Державний ощадний банк України" повідомлення №9310 від 29.09.2015 про нікчемність, зокрема, договору застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015 на підставі п. 1, 5, 7 ч.3 ст.38 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що підтверджується фіскальним чеком №3240 від 30.09.2015 та описом вкладення у цінний лист;

- 02.10.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" прийнято рішення №181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку". Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації позивача, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", визначені ст.37, 38, 51, ч.1, 2 ст.48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

2.5. Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходили з такого:

- постанови правління Національного банку України №560/БТ від 11.09.2014 "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" шляхом призначення куратора" та №692/БТ від 30.10.2014 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних" є обов'язковими для виконання. Отже, на момент укладення оспорюваного правочину діяльність ПАТ "Дельта Банк" була обмежена вказаними постановами Національного банку України, тому ПАТ "Дельта Банк" не мав права передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку та відповідно укладати договір застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015 без погодження з куратором;

- ПАТ "Дельта Банк" 03.11.2014 отримав постанову правління Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014, яка зареєстрована за вх. №311/БТ, та зобов'язався погоджувати з представником Національного банку України, зокрема, операції щодо зміни та реалізації заставленого майна за наданими кредитами та запрошувати представника Національного банку України на загальні збори акціонерів, засідання спостережної ради, правління та комітетів (кредитного комітету, комітету з управління активами та пасивами тощо). Натомість, спірний договір застави було укладено між сторонами за відсутності згоди (погодження) із Національним банком України. При цьому з протоколів засідання кредитного комітету ПАТ "Дельта Банк" за період з 03.11.2014 по 26.02.2015 не вбачається, що куратор ПАТ "Дельта Банк", призначений постановою Національного банку України - ОСОБА_8 був присутній на засіданнях кредитного комітету ПАТ "Дельта Банк", та погодив укладення спірного договору застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015;

- на час укладення оспорюваного договору застави діяльність ПАТ "Дельта Банк" була обмежена Національним банком України, у зв'язку з чим, зокрема, укладення договорів застави мали бути погоджені з куратором банку. Разом з тим матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання ПАТ "Дельта Банк" погодження куратора ПАТ "Дельта Банк" на укладення договору застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015. Оскільки ПАТ "Дельта Банк" не мав права укладати договір застави без погодження з куратором банку, такий договір слід вважати укладеним з порушенням банком його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч.1 ст.207 Господарського кодексу України;

- відповідно до витягу з протоколу №56 від 24.09.2015 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом №67 від 11.03.2015, яким затверджено результати перевірки, в ході якої виявлено правочини (договори), що є нікчемними згідно з ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, оспорюваний договір застави цінних паперів. Вказаний правочин за результатами перевірки комісії є нікчемним згідно з п.1, 5 та 7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки: 1) позивач безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) позивач прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, при тримання, факторинг, тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 3) позивач уклав правочин (договір), умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

- зі змісту оспорюваного договору застави цінних паперів вбачається, що умови п.6.1 договору передбачають можливість набуття ПАТ "Державний ощадний банк України" права звернення стягнення на предмет застави у будь-якому з наступних випадків: повного або часткового невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою згідно з цим договором; у випадку невиконання або неналежного виконання ПАТ "Дельта Банк" умов цього договору та в інших випадках передбачених законодавством. Тобто, в даному випадку за договором застави цінних паперів ПАТ "Дельта Банк" відмовився від власних майнових вимог до позичальників за кредитними договорами, майнові права за якими є предметом застави, що зазначено у п.1 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину;

- з врахуванням наведеного, суди дійшли висновку, що в даному випадку наявні підстави для визнання укладеного між сторонами договору, як нікчемного правочину, недійсним, з урахуванням спору між сторонами щодо правомірності вчинення правочину без погодження з Національним банком України під час встановлених обмежень Національним банком України, нормативно-правові акти якого є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб;

- оскільки вимога про застосування наслідків недійсності договору застави цінних паперів є похідною вимогою від вимоги про визнання недійсним даного договору, то позов в цій частині судам також задоволено та застосовано наслідки недійсності договору застави цінних паперів шляхом припинення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження за №15182443 від 27.02.2015 на рухоме майно (цінні папери) ПАТ "Дельта Банк", передане в заставу ПАТ "Державний ощадний банк України" на підставі договору застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015 та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідного запису.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2018 та рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2017, ПАТ "Державний ощадний банк України" подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

3.2. Узагальнені доводи касаційної скарги ПАТ "Державний ощадний банк України":

- судами попередніх інстанцій порушено норми статей 203, 215, 628 Цивільного кодексу України, частини 1, 3 статті 5 Закону України "Про банки і банківську діяльність" оскільки суди дійшли помилкового висновку про те, що відсутність погодження куратора позивача на укладення спірного правочину є підставою для визнання договору недійсним;

- постанова Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних" є актом індивідуальної дії, яким для позивача запроваджено певні обмеження, а не заборони, і порушення таких обмежень є підставами для застосування Національним банком України відповідних заходів впливу, але не визнання недійсним правочину;

- суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про недійсність оспорюваного договору на підставі статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки передання майна в заставу не свідчить про безоплатне його відчуження, про прийняття на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій або про відмову від власних майнових вимог;

- суди попередніх інстанцій надали неправильну правову оцінку постанові НБУ № 692/БТ від 30.10.2014 "Про віднесення АТ "Дельта Банк" до категорії проблемних", оскільки вона є актом індивідуальної дії, що передбачає конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовується одноразово і після реалізації вичерпують свою дію;

- той факт, що оспорюваний договір застави укладений після прострочення ПАТ "Дельта Банк" свого зобов'язання не свідчить про суперечливість вказаного договору діючому законодавству, оскільки жодною нормою не встановлені часові межі укладання договору застави по відношенню до основного зобов'язання. Єдине, що випливає із норм законодавства, що договір забезпечення повинен укладатися до виконання боржником свого обов'язку;

- судами безпідставно відхилено доводи відповідача про те, що він не знав та не міг знати про введення НБУ визначених у постанові №692/БТ від 30.10.2014 обмежень прав АТ "Дельта Банк", як наслідок безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення статті 92 Цивільного кодексу України;

- суд апеляційної інстанції неправомірно відхилив доводи ПАТ "Державний ощадний банк України" про необхідність зупинення провадження у даній справі до розгляду пов'язаної з нею справи № 910/20137/17, предметом розгляду якої було правомірність рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" про віднесення до нікчемних договорів забезпечення, визнання протиправним та скасування протоколу № 56 від 24.09.2015 в частині віднесення до нікчемних договорів забезпечення та визнання протиправним та скасування повідомлення про нікчемність за вих. № 9310 від 29.09.2015 щодо віднесення до нікчемних договорів забезпечення. Суд апеляційної інстанції неправомірно розглянув справу і самостійно встановив обставин, які є предметом розгляду іншої справи;

- судом апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права відмовлено ПАТ "Державний ощадний банк України" в задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи та в першому ж засіданні винесено постанову.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта банк" Кадирова В.В. просило відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. При цьому наведено такі доводи:

- АТ "Дельта Банк" всупереч обмежень, визначених постановою Правління НБУ № 692/БТ, яка встановлювала нормативну заборону на передачу в забезпечення майна та активів Банку без погодження з його куратором, а тому була обов'язковою для виконання, уклало із ПАТ "Державний ощадний банк України" договір застави цінних паперів, що призвело до прийняття позивачем на себе зобов'язання щодо забезпечення виконання грошових вимог відповідача у іншому порядку, ніж це передбачено Законом України "Про банки і банківську діяльність", тобто така обставина свідчить про нікчемність такого правочину в силу пункту 5 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- укладаючи договір застави цінних паперів, АТ "Дельта Банк" зобов'язаний був не лише отримати згоду НБУ на його укладення, але й проінформувати куратора про укладення зазначених договорів, надати відповідні пояснення, а також текст такого договору для ознайомлення та подальшого погодження як це передбачено пунктом 5.10 Положення № 346, чого не було зроблено, що свідчить про відсутність згоди куратора;

- ПАТ "Державний ощадний банк України" на пільговій основі було надано в забезпечення цінні папери на загальну суму більше 150 млн грн з метою належного виконання банком зобов'язань за договором кореспондентських рахунків, тобто умова про укладення оспорюваного договору застави не пропонувалася публічно невизначеному колу осіб;

- помилковим є посилання ПАТ "Державний ощадний банк України" у касаційній скарзі на статтю 92 Цивільного кодексу України, оскільки вона стосується питання обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, а не випадків обмеження у діяльності самої юридичної особи, адже постановою Правління НБУ №692/БТ встановлено обмеження саме в діяльності АТ "Дельта Банк" як юридичної особи, що входить до банківської системи України.

3.4. ПАТ "Державний ощадний банк України" також було подано заяву про накладення арешту на майно, яке було предметом застави за договором застави цінних паперів, з посиланням на частину 5 статті 1057-1 Цивільного кодексу України у випадку відмови в задоволенні касаційної скарги ПАТ "Державний ощадний банк України".

3.5. У відзиві на касаційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просив відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. При цьому наведено такі доводи:

- оскільки спірний договір застави був укладений позивачем та відповідачем в період, коли існували встановлені постановою НБУ № 692/БТ заборони на здійснення кредитних операцій, надання майнових порук та передачу третім особам майна та активів банку, зокрема у зв'язку з із виникненням у позивача проблем з ліквідністю, без погодження з куратором НБУ, яка була обов'язковою, що суперечить статтям 3, 47, 49, 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а тому суди попередніх інстанцій прийшли до правильного висновку про задоволення позовних вимог АТ "Дельта Банк";

- укладаючи договір застави цінних паперів, позивач зобов'язаний був не лише отримати згоду НБУ на його укладення, але й проінформувати куратора про укладення зазначених договорів, надати відповідні пояснення, а також текст такого договору для ознайомлення та подальшого погодження, як це передбачено пунктом 5.10. Положення № 346, чого не було зроблено, що свідчить про відсутність згоди куратора;

- ПАТ "Державний ощадний банк України" на пільговій основі було надано в забезпечення цінні папери на загальну суму більше 150 млн грн з метою належного виконання банком зобов'язань за договором кореспондентських рахунків, тобто умова про укладення оспорюваного договору застави не пропонувалася публічно невизначеному колу осіб;

- стаття 92 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин не застосовується.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався суд

4.1. Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

4.2. Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

4.3. За змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову (пункт 2.5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

4.4. Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій у даній справі, зазначив, що ними не досліджено питання набрання постановою №692/БТ чинності у порядку передбаченому статті 56 Закону України "Про Національний банк України" та доведення останньої до позивача. Судами не досліджено, яким чином здійснювався куратором контроль за діяльністю банку та надання погодження на передачу в забезпечення третім особам майна та активів банку. Крім того, суди повинні були дослідити підстави, передбачені частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", нікчемності правочину.

4.5. Статтею 4 Цивільного кодексу України передбачено, що органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

4.6. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність" державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень діяльності банків.

4.7. Статтями 2, 6 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті. Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті.

4.8. Статтею 56 Закону України "Про Національний банк України" (у редакції, чинній на час прийняття НБУ Постанови про віднесення АТ "Дельта банк" до категорії проблемних) встановлено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Нормативно-правові акти Національного банку, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Нормативно-правові акти Національного банку України набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - "Офіційному віснику України", газетах "Урядовий кур'єр", "Голос України" або перше розміщення на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України.

4.9. Відповідно до п.п.5.1, 5.3, 5.6 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України №346 від 17.08.2012 (в редакції від 26.01.2015 чинній на момент укладення оспорюваного договору), Національний банк має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора банку у випадках, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку, та/або в разі наявності хоча б однієї з ознак, перелічених у п.5.1.

4.10. Пунктами 4.8, 4.9 постанови Правління Національного банку України від 17.08.2012 №346 "Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства" (в редакції, чинній на момент призначення куратора позивачу) куратор банку здійснює посилений контроль за діяльністю банку шляхом проведення аналізу фінансової, статистичної звітності та іншої інформації, що надається банком до Національного банку, та/або перебуваючи безпосередньо в банку. Банк зобов'язаний забезпечити куратора, призначеного Національним банком, окремим приміщенням, що обладнане необхідними технічними засобами, з доступом до відповідних програмно-технічних комплексів банку для перегляду в режимі поточного часу всіх операцій банку та його клієнтів.

На куратора банку можуть покладатися такі повноваження: а) здійснювати постійний контроль за проведенням банком операцій; б) отримувати інформацію та ознайомлюватися з документами щодо проведення банком операцій і визначення рівня ризиків, на які він може наражатися; в) ініціювати встановлення порядку виконання банком та його відокремленими підрозділами початкових платежів з урахуванням наявності коштів на кореспондентському рахунку і змісту платежів, обрання способів організації управління черговістю початкових платежів (використовуючи засоби системи автоматизації банку, внутрішньобанківської міжфілійної платіжної системи банку, автоматизоване робоче місце "АРМ куратора банку", призначене для управління початковими платежами банку, що надсилаються до СЕП); г) ініціювати заборону на використання для розрахунків прямих кореспондентських рахунків; ґ) ініціювати переведення банку на модель обслуговування консолідованого кореспондентського рахунку в СЕП, яка дає банку змогу здійснювати початкові платежі від імені відокремлених підрозділів або через внутрішньобанківську міжфілійну платіжну систему; д) ініціювати проведення нарад з керівництвом банку для отримання пояснень та інформації про вжиття банком заходів щодо усунення порушень і недоліків та забезпечення його фінансової стабільності; е) бути присутнім на: загальних зборах акціонерів, на засіданнях ради і правління банку з правом дорадчого голосу; засіданнях комітетів (в обов'язковому порядку кредитного комітету, комітету з питань управління активами та пасивами, тарифного комітету); нарадах керівництва, у тому числі щодо реструктуризації зовнішніх зобов'язань банку, та інших структурних підрозділів банку, у тому числі підрозділів внутрішнього контролю та аудиту банку; переговорах з інвесторами банку з питань продажу чи реорганізації банку, шляхів оздоровлення банку за рахунок коштів учасників; є) здійснювати контроль за своєчасним виконанням банком вимог (заходів), висунутих (застосованих) Національним банком до банку за результатами його діяльності, у тому числі за виконанням банком плану заходів з фінансового оздоровлення та/або прийнятих у письмовій угоді зобов'язань перед Національним банком; ж) інформувати керівництво служби банківського нагляду щодо результатів аналізу фінансового стану банку, а в разі виникнення негативних тенденцій і виявлення проблем у його діяльності, які можуть нести загрозу втрати ліквідності й платоспроможності та інтересам кредиторів і вкладників, оперативно готувати обґрунтовані пропозиції щодо подальших наглядових дій за цим банком; з) виконувати функції, пов'язані зі здійсненням контролю за використанням коштів, отриманих від Національного банку; и) звертатися до Національного банку з клопотанням про розгляд питання щодо застосування відповідного заходу впливу згідно з вимогами статті 73 Закону про банки до посадових осіб або осіб, які діють за їх дорученням, якщо вони перешкоджають здійсненню функцій куратора банку, зокрема створюють умови, за яких куратор не може повністю або частково здійснювати повноваження, покладені на нього Національним банком; і) виносити за межі банку копії документів, що можуть свідчити про факти порушення банком банківського законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку.

4.11. Згідно з п.7.9 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Національного банку України від 17.08.2012 № 346 банк з моменту отримання рішення Національного банку про обмеження окремих видів здійснюваних банком операцій та протягом визначеного цим рішенням строку (або до визначеного терміну) укладає договори та здійснює операції, у тому числі згідно з договорами, що укладені ним з клієнтами до моменту отримання рішення, виключно з урахуванням установлених обмежень.

4.12. Відповідно до пункту 12.4 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Національного банку України від 17.08.2012 № 346, Національний банк інформує банк та Фонд гарантування про прийняте ним рішення про віднесення до категорії проблемних з дотриманням вимог нормативно-правового акта Національного банку з питань захисту банківської таємниці.

4.13. З врахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку, що постанови правління Національного банку України №560/БТ від 11.09.2014 "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" шляхом призначення куратора" та №692/БТ від 30.10.2014 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних" є нормативно-правовими актами з обмеженим доступом, які є обов'язковими для виконання.

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги про те, що господарськими судами неправильно визначено правову природу постанови НБУ № 692/БТ від 30.10.2014 "Про віднесення АТ "Дельта Банк" до категорії проблемних".

4.14. При цьому судами попередніх інстанцій встановлено, що ПАТ "Дельта Банк" отримав постанову правління Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014, яка зареєстрована за вх. №311/БТ, 03.11.2014 та зобов'язався погоджувати з представником Національного банку України, зокрема, операції щодо зміни та реалізації заставленого майна за наданими кредитами та запрошувати представника Національного банку України на загальні збори акціонерів, засідання спостережної ради, правління та комітетів (кредитного комітету, комітету з управління активами та пасивами тощо).

4.15. Разом з тим, як встановлено господарськими судами, з протоколів засідання кредитного комітету ПАТ "Дельта Банк" за період з 03.11.2014 по 26.02.2015 не вбачається, що куратор ПАТ "Дельта Банк", призначений постановою Національного банку України - ОСОБА_8 був присутній на засіданнях кредитного комітету ПАТ "Дельта Банк", та погодив укладення спірного договору застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015.

4.16. Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

4.17. Статтею 55 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є, серед іншого, господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

4.18. Отже, під господарською компетенцією розуміється сукупність господарських прав та обов'язків, якими наділений конкретний суб'єкт господарювання.

Обсяг прав та обов'язків суб'єкта господарювання визначається законодавством та установчими документами.

4.19. Регулювання діяльності ПАТ "Дельта Банк" здійснюється, зокрема, на підставі Закону України "Про банки і банківську діяльність", Закону України "Про Національний банк України".

4.20. Укладення ПАТ "Дельта Банк" договору застави за наявності встановлених Національним банком України обмежень - є порушенням його господарської компетенції.

4.21. При цьому слід розрізняти поняття господарської компетенції суб'єкта господарювання та компетенції органу юридичної особи.

4.22. Посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції вимог статті 92 Цивільного кодексу України є помилковими, оскільки у постанові Правління Національного банку України від 30.10.2014 №692/БТ були встановлені обмеження у діяльності ПАТ "Дельта Банк" як юридичної особи, що входить до банківської системи України, банку було заборонено укладати такі договори, який є предметом спору у цій справі. Окрім того, підстави визнання правочину недійсним з підстав порушенням позивачем господарської компетенції та встановлених Національним банком України обмежень за своєю правовою природою відрізняються від визнання правочину недійним з підстав перевищення представником наданих йому повноважень, тому норма частина 3 статті 92 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню до спірних відносин.

4.23. Оскільки сторонами до матеріалів справи не подано доказів на підтвердження отримання ПАТ "Дельта Банк" погодження куратора ПАТ "Дельта Банк" на укладення договору застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним оспорюваного договору на підставі частини 1 статті 207 Господарського кодексу України, як такого, що укладений з порушенням банком його господарської компетенції.

4.24. Враховуючи вищевикладене, твердження скаржника щодо того, що відсутність погодження куратора позивача на укладення спірного договору не є підставою для визнання останнього недійсним не приймаються до уваги.

4.25. Крім того, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Метою цього закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

4.26. Отже, Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормативно-правовими актами під час здійснення тимчасової адміністрації (ліквідації) в банку, а згідно з його перехідними положеннями законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

4.27. Згідно з імперативними приписами частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

4.28. Згідно з положеннями статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Уповноважена особа Фонду вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

4.29. З врахуванням викладеного, судами попередніх інстанцій встановлено, що зі змісту оспорюваного договору застави цінних паперів вбачається, що умови пункту 6.1 договору передбачають можливість набуття відповідачем права звернення стягнення на предмет застави у будь-якому з наступних випадків: повного або часткового невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою згідно з цим договором; у випадку невиконання або неналежного виконання позивачем умов цього договору та в інших випадках передбачених законодавством.

Тобто, в даному випадку за договором застави цінних паперів позивач відмовився від власних майнових вимог до позичальників за кредитними договорами, майнові права за якими є предметом застави, що зазначено у п.1 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину.

4.30. Крім того, позивачем було заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності договору застави цінних паперів.

4.31. Згідно з ст.236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

4.32. Відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

4.33. Відповідно до наведених положень суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних для сторін результатів, незалежно від сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших (аналогічна правова позиція наведена в п.2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 (із змінами та доповненнями) "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

4.34. При цьому господарські суди дійшли обґрунтованого висновку, що вимога про застосування наслідків недійсності договору застави цінних паперів є похідною вимогою від вимоги про визнання недійсним даного договору, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. В даному випадку мають бути застосовані наслідки недійсності договору застави цінних паперів шляхом припинення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження за №15182443 від 27.02.2015 на рухоме майно (цінні папери) позивача, передане в заставу відповідачу на підставі договору застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015 та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідного запису.

4.35. Доводи касаційної скарги про те, що Київський апеляційний господарський суд безпідставно відхилив клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі до розгляду справи №910/20137/17 про визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" та розглянув справу і самостійно встановив обставини, які є предметом розгляду іншої судової справи, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що розгляд справи №910/20137/17 не є перешкодою для самостійного встановлення господарськими судами обставин, які входять до предмета доказування у даній справі, виходячи з предмету та підстав заявленого позову.

4.36. Також колегією суддів відхиляються доводи касаційної скарги про порушення су6ом апеляційної інстанції норм процесуального права у зв'язку з відмовою в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки відповідач не був позбавлений можливості реалізувати своє право на участь в судовому засіданні, направивши іншого представника.

4.37. Інші доводи касаційної скарги колегією суддів відхиляються, оскільки вони не спростовують висновків судів попередніх інстанцій в частині матеріально-правової кваліфікації спірних правовідносин та відповідно застосування норм матеріального і процесуального права.

4.38. Розглядаючи заяву ПАТ "Державний ощадний банк України" про накладення арешту на майно, колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення, оскільки стаття 1057-1 Цивільного кодексу України передбачає правові наслідки визнання недійсним договору застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, а оспорюваний у даній справі договір застави забезпечував виконання зобов'язань, що випливали з договорів кореспондентського рахунку, серед яких: зобов'язання заставодавця приймати і зараховувати грошові кошти, що надходять заставодержателю, на його рахунок(ки) згідно з умовами кожного з договорів кореспондентського рахунку; зобов'язання заставодавця виконувати розпорядження заставодержателя щодо перерахування відповідних сум з рахунку(ів) заставодержателя, відкритих на підставі кожного з договорів кореспондентського рахунку; зобов'язання заставодавця здійснювати видачу відповідних сум коштів з рахунку(ів) заставодержателя, відкритих на підставі кожного з договорів кореспондентського рахунку; зобов'язання заставодавця проводити інші операції у межах законодавства України за рахунками заставодержателя, відкритих на підставі кожного з договорів кореспондентського рахунку; зобов'язання заставодавця сплачувати проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунках заставодержателя, у розмірі встановленому кожним з договорів кореспондентського рахунку; зобов'язання заставодавця повернути заставодержателю суму коштів згідно з чинним законодавством України; зобов'язання заставодавця відшкодувати заставодержателю збитки, що можуть бути завдані невиконанням/неналежним виконанням заставодавцем своїх зобов'язань; інші зобов'язання заставодавця перед заставодержавтелем, що прямо не зазначені у договорах кореспондентського рахунку, але є похідними від них згідно з чинним законодавством України.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.2. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

6. Судові витрати

6.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 у справі № 910/14617/16- без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В.Студенець

Судді О.Баранець

Л.Стратієнко