ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2018р. Справа №914/714/18

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового задання ОСОБА_1 розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м. Львів,

до відповідача: ОСОБА_2 управління державної казначейської служби України у Львівській області, м. Львів,

предмет позову: зобовязання до виконання умов договору та стягнення 800,00 грн. пені,

підстава позову: порушення умов договору №39 про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 05.01.2015 року,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_3 представник на підставі довіреності №007.1Др-96-0318 від 20.03.2018 року,

відповідача: ОСОБА_4 представник на підставі довіреності 12-21/163 від 05.01.2018 року.

ПРОЦЕС

19.04.2018 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз до відповідача ОСОБА_2 управління державної казначейської служби України у Львівській області про зобовязання до виконання умов договору та стягнення 800,00 грн. пені.

Ухвалою суду від 24.04.2018 року відкрито провадження у даній справі, підготовче засідання (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 10.05.2018 року) призначено на 16.05.2018 року.

14.05.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доказами його надіслання іншій стороні.

29.05.2018 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву.

11.06.2018 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 20.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 04.07.2018 року.

02.07.2018 року відповідачем подано клопотання про подання доказів.

У судовому засіданні 09.07.2018 року відповідачем надано належним чином засвідчені копії листа щодо проведення розрахунків від 05.03.2018 року і листа від 01.03.2018 року, копії яких долучені до відзиву, а також копію листа від 02.07.2018 року. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 09.07.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Спір між сторонами виник у звязку із відмовою ОСОБА_2 управлінням державної казначейської служби України у Львівській області у здійсненні перерахунку грошових коштів на підставі платіжного доручення від 10.04.2018 року «про перерахування коштів на виплату заробітної плати працівникам ПАТ «Львівгаз».

Відповідач заперечив проти позовних вимог з тих підстав, що Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів не передбачено спрямування отриманих коштів на виплату заробітної плати, у звязку з чим подане ПАТ «Львівгаз» платіжне доручення від 10.04.2018 року №4778 на суму 110 000,00 грн. на перерахування зазначених коштів з рахунку із спеціальним режимом використання на виплату заробітної плати працівникам підприємства, було повернуто без виконання ОСОБА_2 управлінням Казначейства 11.04.2018 року. Крім цього, на думку відповідача, даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

05.01.2017 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Львівгаз (надалі по тексту рішення позивач, згідно з договором - клієнт) і Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області (надалі по тексту рішення відповідач, згідно з договором орган Казначейства) уклали договір №39 про здійснення розрахунково-касового обслуговування. Предметом договору є відкриття органом Казначейства бюджетного, небюджетного рахунку (рахунків) і здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до вимог законодавства України та умов цього договору (п.1).

Договором визначені права та обовязки сторін, серед яких, зокрема, передбачено право клієнта розпоряджатися грошовими коштами, що обліковуються на його рахунках, відповідно до законодавства (п.2.2.1), а орган Казначейства зобовязаний своєчасно здійснювати розрахунково-касові операції за дорученням клієнта з урахуванням вимог пп.2.1.12 п.2.1 цього розділу (п.2.3.2).

24.01.2018 року ПАТ «Львівгаз» подав до ОСОБА_2 управління Казначейства заявку за зразком, визначеним додатком 6 до Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, про відкриття небюджетного рахунку 3712 рахунки інших клієнтів казначейства України. 24.01.2018 року ОСОБА_2 управлінням Казначейства відкрито заявнику рахунок №9039. Про відкриття рахунку №9039 відповідачем повідомлено заявника шляхом вручення повідомлення від 31.01.2018 року.

10.04.2018 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Львівгаз звернулося до ОСОБА_2 управління державної казначейської служби України у Львівській області з платіжним дорученням №4778 на перерахування коштів в сумі 110 000,00 грн. з рахунку №9039 на виплату заробітної плати працівникам ПАТ «Львівгаз».

11.04.2018 року платіжне доручення відповідно до п.24 наказу Міністерства фінансів України від 21.07.2014 року №770 повернуто без виконання у звязку з порушенням діючих норм бюджетного законодавства, а саме вимог п.81 постанови Кабінету міністрів України від 04.03.2002 року №256 з врахуванням внесених 21.02.2018 року змін.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовувались.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір здійснення розрахунково-касового обслуговування та відкриття позивачу небюджетного рахунку.

Даючи правову оцінку доводам відповідача про те, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, суд зазначає, що такі є безпідставними та звертає увагу на наступне. Згідно з ч.1 ст.20 ГПК України Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках. Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15 березня 2018 року у справі №461/1930/16-ц, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК. ОСОБА_5 палата Верховного суду у постанові від 12 квітня 2018 року у справі №820/11591/15 зазначила, що до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Аналогічні висновки зроблені Верховним судом у постанові від 06.06.2018 року у справі № 810/2421/16. Крім цього, ОСОБА_5 Верховного Суду зазначила, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що спір у даній справі виник з підстав порушення відповідачем, на думку позивача, умов договору, укладеного з відповідачем, а не з підстав здійснення відповідачем владних управлінських функцій, справа не стосується вирішення публічно-правового спору, оскільки спір, що виник між сторонами, має приватноправовий характер, а відповідно, належить до предметної підсудності господарського суду.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Львівгаз включено до реєстру субєктів господарювання, які провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, діяльність яких регулюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, станом на 02.01.2018 року. Згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №850 від 29.06.2017 року Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Львів та Львівської області, де знаходиться газорозподільча система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ «Львівгаз».

Як визначено п.8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256, який, серед іншого, визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), розрахунки за надані пільги та субсидії на оплату природного газу, послуг з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення з підприємствами-надавачами здійснюються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в органах Казначейства, а за електроенергію на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку.

Кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб'єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту. Суб'єктами господарювання, які мають ліцензію на розподіл природного газу, кошти, отримані згідно з абзацами другим, сьомим, дев'ятим та чотирнадцятим цього пункту, спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), на оплату послуг з транспортування природного газу оператору газотранспортної системи та (або) сплату грошових зобов'язань із загальнодержавних податків та зборів до бюджету, визначених статтею 9 Податкового кодексу України (крім податку на доходи фізичних осіб), в тому числі податку на додану вартість в межах нарахувань на обсяг планової тарифної виручки, встановленої НКРЕКП на плановий період (п. 81 Порядку).

Організація роботи у процесі відкриття рахунків на балансі Державної казначейської служби України та головних управлінь Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів, а також встановлення правил кодування аналітичних рахунків бухгалтерського та управлінського обліку регламентовані Порядком відкриття аналітичних рахунків для обліку операцій з виконання бюджетів у системі Державної казначейської служби України, затвердженим наказом Державної казначейської служби України 27 грудня 2013 року N 217. Зокрема, п.27 вказаного Порядку визначено, що небюджетні рахунки іншим клієнтам відкриваються за балансовим рахунком 3712 Плану рахунків у випадках, передбачених законодавчими та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено вище, ОСОБА_2 управлінням Казначейства відкрито заявнику небюджетний рахунок №9039. Відповідно до Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 22.06.2012 N 758, небюджетні рахунки - рахунки, які відкриваються органами Казначейства у випадках, передбачених законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, розпорядникам бюджетних коштів та одержувачам бюджетних коштів, відокремленим структурним підрозділам розпорядників бюджетних коштів, підприємствам, установам, організаціям та фізичним особам - підприємцям за операціями, що не належать до операцій з виконання бюджетів. До небюджетних рахунків відносяться депозитні рахунки, рахунки для зарахування коштів єдиного соціального внеску, які підлягають розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, рахунки державних цільових фондів, рахунки для операцій з коштами від приватизації майна, коштами фінансового резерву та інші рахунки клієнтів за операціями, що не належать до операцій з виконання бюджетів; рахунки із спеціальним режимом використання - рахунки, які відкриваються в Казначействі та його органах підприємствам, установам, організаціям для проведення розрахунків з надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, з погашення заборгованості перед державним бюджетом, з повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (Верховною Радою Автономної Республіки Крим, міськими радами) або під державні (місцеві) гарантії, з електронного адміністрування податків, для сплати заборгованості за електроенергію, для зарахування депозитних коштів та небюджетні рахунки розпорядників бюджетних коштів.

Як зазначалося вище, позивачем надано ОСОБА_2 управлінню державної казначейської служби України у Львівській області для виконання платіжне доручення №4778 на перерахування коштів в сумі 110 000,00 грн. з рахунку №9039 на виплату заробітної плати працівникам ПАТ «Львівгаз».

Організаційні взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, бюджетними установами, відокремленими структурними підрозділами бюджетних установ, підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами - підприємцями у процесі казначейського обслуговування небюджетних рахунків клієнтів, які відкриваються органами Казначейства у випадках, передбачених законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, за операціями, що не належать до операцій з виконання бюджетів, крім рахунків фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування України та депозитних рахунків митних органів регламентуються Порядком казначейського обслуговування небюджетних рахунків клієнтів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 21 липня 2014 року N 770. Зокрема, вказаним порядком (п.24) визначено підстави невиконання платіжних доручень Казначейством і їх повернення клієнту, серед яких - подання платіжного доручення до органу Казначейства з порушенням норм законодавства, або якщо документ не може бути виконано відповідно до законодавства.

Спрямування коштів органами Казначейства на підставі платіжних доручень суб'єктів господарювання, які мають ліцензію на розподіл природного газу, до яких належить позивач у даній справі, визначена п.7 р. ІІ Порядку проведення органами Казначейства розрахунків, передбачених пунктами 8, 81 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року N 256, та взаємодії учасників таких розрахунків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 04 січня 2018 року N 1. Так, органи Казначейства на підставі платіжних доручень суб'єктів господарювання, які мають ліцензію на постачання природного газу, перераховують кошти на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"); оплату послуг із транспортування природного газу оператору газотранспортної системи; сплату грошових зобов'язань із загальнодержавних податків та зборів до бюджету, визначених статтею 9 Податкового кодексу України (крім податку на доходи фізичних осіб), в тому числі податку на додану вартість, в межах нарахувань на обсяг планової тарифної виручки, встановленої НКРЕКП на плановий період.

Враховуючи наведене, а також визначене п.81 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету виключне цільове призначення коштів на оплату пільг і субсидій за природний газ, що надходять на рахунки ПАТ «Львівгаз», у органу Казначейства не було передбачених законом підстав для здійснення перерахунку коштів з рахунку позивача з призначенням платежу «на виплату заробітної плати працівникам ПАТ «Львівгаз», і суд не вбачає порушень при здійсненні відповідачем дій по поверненню платіжного доручення від 10.04.2018 року без виконання.

Суд погоджується з твердженням позивача, що кошти, які знаходяться на його рахунку, є власними коштами товариства від господарської діяльності, і режим їх використання, визначений чинним законодавством, порушує таке право власності в частині розпорядження даними коштами. Однак, враховуючи специфіку господарювання товариства, визначення державною порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, розпорядження грошовими коштами у визначений спосіб перерахування коштів з рахунку із спеціальним режимом використання не відповідає порядку проведення органами Казначейства розрахунків в цій частині.

Заявлена позивачем позовна вимога про стягнення пені є похідною від вимоги про зобовязання до виконання умов договору та заявлена як штрафна санкція за порушення виконання зобовязань. Однак, враховуючи недоведеність підстав для задоволення вимоги про зобовязання до виконання умов договору, суд зазначає також про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення пені.

Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи, перевіривши доводи сторін, суд доходить висновку, що позивачем не доведено правомірності та обґрунтованості заявлених позовних вимог. Відповідно, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11.07.2018 року.

Суддя Матвіїв Р.І.