РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2018Справа № 910/4527/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Бондаренко Г. П.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/4527/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Берестянко Михайла Сергійовича (АДРЕСА_1)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто" (03056, м. Київ, вул. Польова, 21, офіс 114)

Про стягнення 79769, 79 грн.

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Берестянко Михайло Сергійович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто" (далі - відповідач) про стягнення 79 769, 79 грн заборгованості за надані послуги.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 26/12/2017-1253-1 від 26.12.2017, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 79 769, 79 грн заборгованості за надані послуги та покласти на відповідача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору та оплатою послуг адвоката.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи №910/4527/18 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін; запропоновано сторонам надати докази по справі та повідомлено, що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень, можуть бути подані до суду у строк до 20.05.2018.

Позивач був належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі № 910/4527/18, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення ухвали Господарського суду міста Києва від 23.04.2018.

Суд зазначає, що відповідач повідомлявся ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 910/4527/18 за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_2.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також у відповідності до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до поштового повернення № 881, яке повернулося на адресу Господарського суду міста Києва, поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 у справі № 910/4527/18 не було вручене під час доставки, про що вказано: "неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача".

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 у справі № 910/4527/18 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 26.12.2017 між позивачем, як перевізником за умовами договору, та відповідачем, як експедитором за умовами договору, було укладено договір № 26/12/2017-1253-1 на транспортно - експедиційне обслуговування (далі за текстом - договір).

Згідно з п. 1.1. договору, даний договір регулює та визначає порядок взаємовідносин перевізника та експедитора, які пов'язані із здійсненням транспортно - експедиційного обслуговування (ТЕО) по організації перевезень експортно - імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом, з наданням інших послуг, узгоджених в замовленнях/доповненням до даного договору, і які є невід'ємною частиною договору.

Організація кожного міжнародного перевезення, в рамках даного договору, оформлюється окремим замовленням на конкретне перевезення, що надсилається експедитором перевізнику відразу по узгодженню в порядку, встановленому в статті 5 даного договору (п. 2.2. договору).

Доповнення та замовлення є невід'ємною частиною договору, якщо вони підписані і завірені фірмовими печатками з ідентифікаційним кодом з обох сторін. Факт виконання кожного міжнародного автомобільного перевезення, а також виконання розрахунків між сторонами, підтверджується відповідним актом виконаних робіт (п. 2.3 договору).

Пунктами 6.1. - 6.4. договору сторони визначили, що вартість фрахту та інших послуг підтверджується у окремих замовленнях експедитора, які є невід'ємною частиною договору. Розрахунки за виконані послуги проводяться шляхом перерахування коштів, одержаних від замовника (за винятком комісійної винагороди експедитора) до 20 - ти банківських днів з дати тримання оригіналів документів, якщо інше не вказано у замовленні. Для оплати послуг перевізник повинен надавати наступні документи: акт виконаних робіт; договір; замовлення; оригінал CMR; рахунок за надані послуги; податкову накладну. Оплата вартості кожного міжнародного та внутрішнього автомобільного перевезення проводиться експедитором в національній грошовій одиниці України, у безготівковій формі в банк і на розрахунковий рахунок, який вказаний в договорі.

Відповідно до умов вищевказаного договору та замовлень № 1253-1 від 26.12.2017 та № 17-1 від 12.01.2018, перевізник зобов'язався здійснити перевезення вантажу (органічний ячмінь в біг-бегах 22 тонни) з с. Михайлики, Шишацького району, Полтавської області до міста Бремен (Bremen) Німеччина.

В пункті 13 замовлення № 1253-1 від 26.12.2017, вартість перевезення визначена в розмірі 1580 євро (по курсу НБУ на день розвантаження вантажу).

В пункті 13 замовлення № 17-1 від 12.01.2018, вартість перевезення визначена в розмірі 1550 євро (по курсу НБУ на день розвантаження вантажу).

Відповідно до п. 18.5. вказаних замовлень оригінали документів для оплати відправляються Новою Поштою з доставкою в офіс за адресою: 03056, м. Київ, вул. Польова, 21, офіс 114.

Як зазначає позивач, в період з грудня 2017 року по січень 2018 року відбулись завантаження вантажного автомобіля д/з AI 4994 EI, д/з причепа AI 8036 ХК, органічним ячменем в біг-бегах 22 тонни.

На виконання умов договору, замовлень № 1253-1 від 26.12.2017 та № 17-1 від 12.01.2018, позивач здійснив перевезення вантажу до міста Бремен (Bremen) Німеччина, що підтверджується відміткою про отримання вантажу здійсненою в CMR А № 773601 від 23.01.2018 та CMR А № 101490 від 09.01.2018, копії зазначених CMR наявні в матеріалах справи. Належне виконання взятих зобов'язань позивачем перед відповідачем в рамках договору, підтверджується Міжнародними товарно-транспортними накладними (СМR) А № 773601 з відміткою 23.01.2018, СМR А № 101490 з відміткою 23.01.2018.

Відповідно до умов договору оплата за надані послуги з перевезення товару здійснюється не пізніше 20 банківських днів з дати надання експедитору документів підтверджуючих перевезення товару.

Позивач стверджує, що 25.01.2018 відповідно до умов договору, надав директору відповідача пакет документів підтверджуючих виконання замовлень № 1253-1 від 26.12.2017 та № 17-1 від 12.01.2018, а саме: копію договору № 26/12/2017-1253-1 від 26.12.2017; копію замовлення № 1253 від 26.12.2017; копію замовлення № 17-1 від 12.01.2018; оригінал CMR А № 773601 з відміткою 23.01.2018; оригінал CMR А № 101490 з відміткою 23.01.2018; рахунок за надані послуги № 27 від 09.01.2018; рахунок за надані послуги № 29 від 23.01.2018; акт виконаних робіт № 027 від 09.01.2018; акт виконаних робіт № 029 від 23.01.2018. Проте доказів, які б доводили таке твердження матеріали справи не містять.

Позивач стверджує, що в порушення вимог договору, відповідач не повернув підписані акт виконаних робіт № 27 від 09.01.2018 та акт виконаних робіт № 29 від 23.01.2018, та прострочив взяті виконання щодо оплати вищевказаних послуг.

В позовній заяві позивач вказує також, що протягом лютого-березня 2018 року, відповідач частково погасив заборгованість за вищевказаним договором, сплативши 25 000 на користь позивача.

За розрахунком позивача залишок заборгованості відповідача перед ним станом на дату звернення з даним позовом становить 79769, 79 грн, та не сплачений відповідачем. Доказів іншого матеріали справи не містять.

З метою усунення непорозумінь щодо виконання обов'язку покладеного на позивача п. 6.3 вищевказаного договору, позивач користуючись послугами «Укрпошти» 29.03.2018 направив відповідачу пакет документів передбачений п. 6.3 договору цінним листом з описом вкладення, докази чого наявні в матеріалах справи.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 79 769,79 грн основного боргу.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами за своєю правовою природою укладено договір транспортного експедирування.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Судом встановлено, що сторонами згідно з підписаними замовленнями по договору передбачено, що строк оплати наданих послуг за підписаними та виконаними заявками наступний: 1580 євро (по курсу НБУ на день розвантаження вантажу), оплата - протягом 20 банківських днів з дати надання експедитору підтверджуючих документів (замовлення № 1253-1 від 26.12.2017); 1550 євро (по курсу НБУ на день розвантаження вантажу), оплата - протягом 20 банківських днів з дати надання експедитору підтверджуючих документів (замовлення № 17-1 від 12.01.2018). Згідно наявних у справі копій рахунків - фактур № 027 від 09.01.2018, № 029 від 23.01.2018 та відповідних актів здачі - прийняття робіт, вартість наданих позивачем послуг відповідачу за вказаними заявками загалом складає 104 769,79 грн.

Відповідачем доводи позивача про направлення йому оригіналів документів щодо здійснених перевезень не спростовані, матеріали справи містять докази направлення позивачем відповідачу відповідних документів поштою, водночас відповідачем частково оплачено надані послуги в розмірі 25 000,00 грн. З огляду на зазначене суд дійшов висновку про прийняття відповідачем наданих йому позивачем послуг за договором, виникнення у нього обов'язку щодо їх оплати та настання строку виконання такого обов'язку.

Таким чином, як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем були надані послуги відповідачу на загальну суму 104 769,79 грн, які відповідач був зобов'язаний оплатити протягом 20 банківських днів з дати надання експедитору підтверджуючих документів. Із наявних в матеріалах справи доказів достеменно встановити дату отримання відповідачем підтверджуючих документів встановити не можливо, однак враховуючи, що відповідачем частково було сплачено за їх надання 25 000, 00 грн., суд дійшов висновку, що документи були отримані відповідачем. Втім останнім свої зобов'язання з оплати в повному обсязі не виконано, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом ураховано, що надані позивачем відповідачу послуги з транспортного експедирування на загальну суму 104 769,79 грн відповідачем прийняті без зауважень (доказів зворотнього матеріали справи не містять), що свідчить про прийняття останнім наданих позивачем послуг без претензій щодо їх якості, об'ємів і вартості та виникнення обов'язку у відповідача щодо їх оплати в повному обсязі.

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення основного боргу в сумі 79 769,79 грн (104 769,79 - 25 000, 00 = 79 769,79) обґрунтований, підтверджується зібраними у справі доказами, відтак підлягає задоволенню у відповідній частині повністю.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що доводи позивача не були спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 7 979, 97 грн витрат на правову допомогу.

За приписами ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Із матеріалів справи вбачається, що між позивачем, як клієнтом, та адвокатом Гринь Ю.П. 02.04.2018 був укладений договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов'язався здійснити правову допомогу у спорі, що виник з ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто», а саме: вивчення та огляд доказів за їх місцезнаходженням, провести заходи досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет безспірного повернення боргу (виїзд по місцю знаходження відповідача), підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви, вчинення дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу. Винагорода за вказані дії становить: 7 979,97 грн.

Статус адвоката підтверджується копією Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 565, виданого на ім'я Гринь Юрія Петровича 08.07.2011. Понесення позивачем витрат на адвоката в сумі 7 979, 97 грн підтверджується наявним у справі оригіналом квитанції № 0.0..1. від 10.04.2018.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, якому здійснено оплату, а також наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, господарський суд дійшов висновку про кваліфікацію зазначених позивачем витрат по оплаті за договором про надання правової допомоги від 02.04.2018 в сумі 7 979, 97 грн, в якості витрат на оплату послуг адвоката в розумінні ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, на підставі п. п. 2, 4 ч. 1, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору та витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача, з огляду на задоволення позовних вимог.

Враховуючи зібрані докази по справі, пояснення представників сторін та керуючись статтями 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Берестянко Михайла Сергійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто" про стягнення 79 769,79 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з підбору автомобілів "Консалт-Авто" (03056, м. Київ, вул. Польова, 21, офіс 114; ідентифікаційний код 34805514) на користь Фізичної особи-підприємця Берестянко Михайла Сергійовича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 79 769 (сімдесят дев'ять тисяч сімсот шістдесят дев'ять) грн 79 коп основної заборгованості, 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн судового збору та 7 979 (сім тисяч дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн 97 коп. витрат на послуги адвоката.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 02.07.2018.

Суддя Г.П. Бондаренко