ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2018 р.Справа № 922/1090/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 2326117,12 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, договір про надання правової допомоги № 05/04/18 від 05.04.2018; ордер на надання правової допомоги Серія КВ № 380255 від 05.04.2018; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4386 від 22.02.2011, ОСОБА_2, дов. від 22.06.2018;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт", м. Київ, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд", м. Харків, про стягнення заборгованості (з урахуванням прийнятої судом заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог від 12.06.2018) в розмірі 2480354,85 грн., з яких: 2150784,00 грн. - сума основної заборгованості, 247251,80 грн. - неустойка за період з 03.02.2018 по 07.06.2018, 60221,96 грн. - інфляційне нарахування за період з 03.02.2018 по 30.04.2018, 22097,09 грн. - 3% річних за період з 03.02.2018 по 07.06.2018. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати в розмірі 37205,31 грн. Підставою для звернення позивача з даним позовом до суду стало порушення відповідачем умов укладеного між сторонами даного спору договору поставки № 2018-0054 від 30.01.2018, в частині вчасної оплати за поставлений позивачем товар. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 25.04.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №922/1090/18 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження на 22.05.2018 об 11:00 год.

Протокольною ухвалою від 22.05.2018 розгляд підготовчого провадження відкладався, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України на 12 червня 2018 року о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду від 12.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1090/18 до судового розгляду по суті на 25.06.2018 о 14:00 год.

У судовому засіданні 25.06.2018 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання 25.06.2018 не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Матеріалами справи підтверджується належне повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду справи № 922/1090/18.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 74 ГПК України обовязок доказування і подання доказів по справі покладено на сторони, суд, враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, згідно ч.9 ст. 165 ГПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

30.01.2018 між Tовариством з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (покупець, відповідач) укладений Договір поставки № 2018-0054 (Договір) про постачання мінеральних добрив, а також специфікація №1 до Договору (специфікація №1). Згідно з п. 4 і 6 якої, постачальник передав покупцю добриво азотно-фосфорно-калійне комплексне (марка 9-25-25 (товар), відповідно до наданих покупцем транспортних інструкцій на залізничній станції Гусинка Південної залізниці у кількості 192 мт (вантажно накладена декларація Вн. №1832 від 12.02.2018).

Відповідно до п. 4.1 Договору, право власності на партію товару переходить від постачальника до покупця після підписання сторонами видаткової накладної на партію товару.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що покупець здійснює 100% передоплату кожної партії товару на підставі рахунку постачальника.

Згідно з п. 6.3 Договору за несвоєчасну сплату передбачених у п. 5.2 Договору платежів нараховується неустойка у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожний день прострочення оплати.

Як свідчать матеріали справи, відповідачеві електронною поштою було надіслано рахунок на оплату № 44 від 02.02.2018 на суму 2154240,00 грн.

У відповідності до п. 5 специфікації №1 до Договору, покупець повинен сплатити за товар суму в розмірі 2150784,00 грн з ПДВ - 02.02.2018

Відповідно до видаткової накладної № 48 від 12.02.2018 відповідачем було отримано товар на загальну суму 2150784,00 грн.

Порушивши умови Договору, а також специфікації №1 до Договору, TOB "Азотфострейд" не сплатило суму 2150784,00 грн. за поставлений товар, та надало гарантійний лист (вих. №49 від 23.02.2018 р.) щодо зобов'язання повної сплати коштів до 28.02.2018, але дане зобов'язання покупцем не було виконано.

У зв'язку з несплатою суми заборгованості за поставлений товар ТОВ "Агророзквіт" звернулося з листом (№722/18 від 03.03.2018) до TOB "Азотфострейд" щодо зобов'язання повної оплати за поставлений Товар у сумі 2150784,00 грн. з ПДВ, а також сплати неустойки на підставі п. 6.3 Договору у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення оплати.

Також TOB "Агророзквіт" на адресу TOB "Азотфострейд" було направлено претензію №1 (№818/18 від 16.03.2018) про сплату заборгованості за поставлений товар і неустойки за порушення грошового зобов'язання.

Як зазначає позивач, TOB "Азотфострейд" не вчинило жодних дій зі сплати заборгованості за поставлений товар і неустойки за порушення грошового зобов'язання, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобовязань та є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627, 628, 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 193 ГК України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений іншій строк оплати товару.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до укладеного між сторонами даного спору Договору поставки № 2018-0054 від 30.01.2018, TOB Агророзквіт здійснило поставку ТОВ "Азотфострейд" товару, зазначеного у специфікації №1 до Договору, на загальну суму 2150784,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи видатковою накладною № 48 від 12.02.2018.

Дослідивши надану позивачем копію видаткової накладної, суд вважає, що вона повністю відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та містить обовязкові реквізити первинних документів, зокрема: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; посилання на договір; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис осіб, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зауважує, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобовязання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Також суд зазначає, що до матеріалів справи позивачем надано підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств позивача та відповідача акт звірки взаємних розрахунків, за яким відповідач визнавав наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 2150784,00 грн.

Таким чином, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Натомість, відповідач (покупець) своїх зобов'язань за Договором в частині вчасної оплати за поставлений товар, не виконав та, станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду, має заборгованість за Договором поставки в сумі 2150784,00 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобовязання з оплати товару за Договором поставки від 30.01.2018.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суму боргу за Договором поставки від 30.01.2018 в сумі 2150784,00 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 2150784,00 грн. заборгованості за Договором поставки належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як передбачено п. 6.3 Договору, за несвоєчасну сплату передбачених у п. 5.2 Договору платежів нараховується неустойка у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожний день прострочення оплати.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязаньрозмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором поставки від 30.01.2018, позивач нарахував відповідачеві пеню за період з 03.02.2018 по 07.06.2018 , яка складає 247251,80 грн.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобовязань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 247251,80 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних за період з 03.02.2018 по 07.06.2018 у сумі 22097,09 грн. та 60221,96 грн. інфляційних витрат за період з 03.02.2018 по 30.04.2018, нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобовязання, підлягають задоволенню, як правомірні та обґрунтовані (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом).

Згідно статті 73 ГГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт" обгрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 165, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (61057, АДРЕСА_1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт" (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 44-Б, поверх 2, ) суму заборгованості за поставлений товар в розмірі 2480354,85 грн. (з яких: 2150784,00 грн. - сума основної заборгованості, 247251,80 грн. - неустойка за період з 03.02.2018 по 07.06.2018, 60221,96 грн. - інфляційне нарахування за період з 03.02.2018 по 30.04.2018, 22097,09 грн. - 3% річних за період з 03.02.2018 по 07.06.2018) та судові витрати в розмірі 37205,31 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агророзквіт" (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 44-Б, поверх 2, );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (61057, АДРЕСА_1, ).

Повне рішення складено 04 липня 2018 року.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/1090/18