КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2018 р. Справа№ 911/892/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко А.І.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 20.06.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги TML Investment, s.r.o. (ТМЛ Інвестмент, с.р.о.)

на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.05.2018 у справі № 911/892/18 (суддя Антонова В.М.)

за позовом TML Investment, s.r.o. (Чеська Республіка, Нове Місто)

до Банку "Чеська експортні банка, а.с." (Чеська Республіка, Прага)

про припинення правовідноcин

ВСТАНОВИВ:

TML Investment, s.r.o. звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою, в якій просить припинити правовідносини між Банком "Чеська експортні банка, а.с." та ТОВ "Кузьминецький цегляний завод", що виникли на підставі кредитного договору № 21274 від 31.08.2007 та рішення, ухваленого 20.12.2012 Арбітражним судом при Торговій палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки у справі Rsp 1809/12, починаючи з 12.04.2017.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.05.2018 відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що з позовних матеріалів вбачається, що позивачем та відповідачем у справі визначено юридичних осіб, господарська діяльність яких регулюється законодавством Чеської Республіки.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 04.05.2018 у справі № 911/892/18 повністю, та ухвалити нове рішення, відповідно до якого, прийняти позовну заяву ТМЛ Інвестмент, с.р.о. про захист прав суб'єкта господарювання та відкрити провадження у справі. Судові витрати розподілити відповідно до чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вказана ухвала прийнята через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а ухвала місцевого господарського суду має бути скасована.

Також, скаржник зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком «Чеська експортні банка, а.с.» та ТОВ «Кузьминецький цегляний завод» також були укладені, зокрема, Договір застави рухомого майна та іпотечний договір.

Відповідно до вищезазначених договорів забезпечення, дані договори регулюються нормами права України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки та застави рухомого майна в позасудовому порядку проводилось Банком за нормами права України, зокрема Законами України «про іпотеку» та «Про виконавче провадження».

Крім цього, виконання арбітражного рішення, ухваленого 20.12.2012 Арбітражним судом при Торговій палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки у справі Rsp 1809/12, за клопотанням Банку проводилось на території України.

Тому скаржник, враховуючи викладене та те, що виконання Кредитного договору № 21274 від 31.08.2007, Договору застави рухомого майна та Іпотечного договору проводилось на території Київської області, а сторони позовного провадження є дві юридичні особи, вважає, що позов вірно пред'явлений до Господарського суду Київської області, а останній дійшов помилкового висновку про те, що дана справа не підсудна Господарському суду Київської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 17.05.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Шапталі Є.Ю., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Гончаров С.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою TML Investment, s.r.o. (ТМЛ Інвестмент, с.р.о.) на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.05.2018 у справі № 911/892/18 та призначено до розгляду на 20.06.2018.

01.06.2018р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просить суд відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції просить залишити без змін.

В судовому засіданні 20.06.2018 представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а ухвалу Господарського суду Київської області від 04.05.2018 у справі № 911/892/18 скасувати та передати справу для розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні 20.06.2018 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу Господарського суду Київської області від 04.05.2018 у справі № 911/892/18 залити без змін.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено (редакція з 15.12.2017), що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга TML Investment, s.r.o. (ТМЛ Інвестмент, с.р.о.) на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.05.2018 у справі № 911/892/18 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою, в якій просить припинити правовідносини між Банком "Чеська експортні банка, а.с." та ТОВ "Кузьминецький цегляний завод", що виникли на підставі кредитного договору № 21274 від 31.08.2007 та рішення, ухваленого 20.12.2012 Арбітражним судом при Торговій палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки у справі Rsp 1809/12, починаючи з 12.04.2017.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Згідно з ст. 365 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов'язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Як встановлено ч. 1 ст. 366 ГПК України, підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем та відповідачем у справі визначено юридичних осіб, господарська діяльність яких регулюється законодавством Чеської Республіки.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на порушення його прав як кредитора по відношенню до боржника ТОВ "Кузьминецький цегляний завод" щодо якого ухвалою Господарського суду Київської області від 04.10.2017 у справі № 911/2672/17 було порушено справу про банкрутство.

Позивач вказує, що Банк "Чеська експортні банка, а.с." незаконно заявив кредиторські вимоги до боржника на підставі кредитного договору № 21274 від 31.08.2007 та судового рішення, ухваленого 20.12.2012 Арбітражним судом при Торговій палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки у справі Rsp 1809/12, оскільки вони є погашеними в силу ч. 6 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" та ч. 4 ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", про що також зазначено в ухвалі Господарського суду Київської області від 12.04.2017 у справі № 911/869/16.

Зазначене, за твердженнями позивача, унеможливлює реструктуризацію заборгованості та/або укладення мирової угоди між TML Investment, s.r.o. та ТОВ "Кузьминецький цегляний завод", чим порушуються права та законні інтереси позивача через неможливість задоволення його кредиторських вимог.

При визначенні підсудності розгляду даної справи, позивач керувався ч. 5 ст. 29 ГПК України, яка передбачає підсудність справ за вибором позивача та встановлює, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Беручи до уваги те, що виконання кредитного договору № 21274 від 31.08.2007, договору застави рухомого майна та іпотечного договору проводилось на території Київської області, а сторонами позовного провадження є дві юридичні особи, позивач вважає, що позов має розглядатися у Господарському суді Київської області.

Однак, місцевий господарський суд дослідивши матеріали справи дійшов до вірного висновку, що дана справа не підсудна Господарському суду Київської області.

Позивач згідно з прохальної частини позовної заяви просить припинити правовідносини між Банком "Чеська експортні банка, а.с." та ТОВ "Кузьминецький цегляний завод", що виникли на підставі кредитного договору № 21274 від 31.08.2007 та рішення, ухваленого 20.12.2012 Арбітражним судом при Торговій палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки у справі Rsp 1809/12, починаючи з 12.04.2017.

Отже в якості підстави до заявленого позову заявником визначено існування кредитного договору як дійсного правочину, стягнення боргу по якому, позивач вважає, що не може бути проведено, у зв'язку з його погашенням внаслідок задоволення банком забезпечених іпотекою вимог.

Також, скаржник посилався на положення ч. 5 ст. 29 ГПК України, відповідно до якої позивач у спорах, що виникли з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливості можна тільки в певному місці, можуть пред'являтись також за місцем виконання цих договорів.

Суд апеляційної інстанції дослідивши кредитний договір № 21274 від 31.08.2007, який подано відповідачем разом з відзивом на апеляційну скаргу зазначає, що у відповідності до умов вказаного договору, а саме п. 20.2 визначено, що Договір регулюється та тлумачиться відповідно до закону Чеської республіки.

Отже, в даному випадку до кредитних правовідносин, що виникли між відповідачем та ТОВ «Кузьминецький цегляний завод» не можуть бути застосовані положення ч. 5 ст. 29 ГПК України.

Місцевий господарський суд вірно звернув увагу позивача на роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 №04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" (зі змінами та доповненнями), в яких вказано, що питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Разом з тим, як зазначено у вищевказаному роз'ясненні, у розгляді справ у спорах за участю іноземних підприємств і організацій господарським судам України слід виходити із встановленої частиною третьою статті 4 ГПК (нині ст. 11 ГПК) пріоритетності застосування правил міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо правил, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право", підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Як передбачено приписами ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" випадки, коли суд може приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, а в ст. 77 вищевказаного Закону унормовано випадки виключної підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що позивач у позовній заяві не наводить випадків (з переліків наведених у ст. ст. 76, 77 Закону України "Про міжнародне приватне право"), які свідчили б про підсудність заявленого ним позову судам України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1 - 6 частини першої цієї статті.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції у зв'язку з чим не підлягають задоволенню, а підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу TML Investment, s.r.o. (ТМЛ Інвестмент, с.р.о.) на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.05.2018 у справі № 911/892/18 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 04.05.2018 у справі № 911/892/18 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/892/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до суду касаційної інстанції у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.А. Гончаров

А.І. Тищенко

Повний текст постанови складено 26.06.2018.