РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Справа № 918/1279/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача - товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "Захист-Сервіс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.02.2018р. у справі №918/1279/15 (суддя Політика Н.А.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "Захист-Сервіс" (м. Рівне)

до Державного архіву Рівненської області (м. Рівне)

про стягнення заборгованості в розмірі 134 204 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Малишева А.А., представник за довіреністю №1 від 25.05.2018р.;

відповідача - Демянюк І.В., представник за довіреністю №б/н від 19.06.2018р.;

В судовому засіданні 19.06.2018 р. оголошувалась перерва.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю-фірми "Захист-Сервіс" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного архіву Рівненської області про стягнення заборгованості в розмірі 134 204 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 27.02.2018р. у справі №918/1279/15 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю-фірма "Захист-Сервіс" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, порушив норми ст. ст. 73, 74, 86 ГПК України надавши невірну оцінку доказам у справі та прийшов до необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Скаржник зазначає, що між ним та відповідачем було укладено договори про проведення капітального ремонту від 14.05.2007р., від 04.06.2007р. та 22.05.2008р., які на даний час є чинними, не розірвані у встановленому порядку та не визнані судом недійсними. Будівельні (підрядні) роботи, які були предметом даних договорів були виконані позивачем в повному обсязі, без зауважень та претензій відповідача, що підтверджується наявними у справі доказами та встановлено висновком судового експерта. Однак, приймаючи рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки вищевказаним правочинам, не дослідив належним чином акт ревізії фінансового-господарської діяльності відповідача №17-03-06/112, а саме, за який період була проведена перевірка, що призвело до помилкових висновків. Скаржник звертає увагу суду, що відсутність у відповідача первинних бухгалтерських документів, які підтверджують факт перерахування коштів не є підтвердженням відсутності заборгованості перед позивачем. Апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги в якості доказів, що підтверджують визнання відповідачем спірного боргу та, як наслідок, переривання перебігу позовної давності копій актів звірки взаємних розрахунків між сторонами. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки копії нотаріально засвідченої заяви колишнього керівника відповідача ОСОБА_3, в якій засвідчено факт укладення даних договорів, виконання робіт за ними та наявність заборгованості за виконані роботи. При цьому, судом першої інстанції було допитано його в якості свідка та він підтвердив факт виконання підрядних робіт в повному обсязі та наявність заборгованості у відповідача перед позивачем за їх виконання.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.04.2018р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено розгляд скарги на 29.05.2018р. об 10:30 год.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Філіпової Т.Л. судове засідання 29.05.2018р. об 10:30 год. у справі не відбулося.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.06.2018р. розгляд скарги призначено на 19.06.2018р. об 10:30 год.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.06.2018р. в судовому засіданні оголошено перерву до 25.06.2018р. об 12:00 год.

Державний архів Рівненської області надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №15394/18 від 21.05.2018р.), в якому відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судових засіданнях 16.06.2018р. та 25.06.2018р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представник відповідача в судових засіданнях 29.05.2018р. та 25.06.2018р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним судом, 14.05.2007р. між Державним архівом Рівненської області (замовник, відповідач), в особі директора ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю-фірми "Захист-Сервіс" (виконавець, позивач), в особі директора Гринчука С.В. укладено договір про проведення капітального ремонту Держархіву Рівненської області (т. 1, а.с. 8).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов'язується виконати капітальний ремонт сходових маршів (головний вхід) Державного архіву Рівненської області по вулиці Степана Бандери, 26 а.

Згідно п. 1.2. договору кошторисна вартість робіт складає 69 213 грн.

Розрахунок проводиться шляхом перерахування сум на рахунок виконавця згідно форми__, не пізніше 3 днів з моменту їх пред`явлення (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору він вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками.

04.06.2007р. між Державним архівом Рівненської області (замовник, відповідач), в особі директора ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю-фірми "Захист-Сервіс" (виконавець, позивач), в особі директора Гринчука С.В. укладено договір про проведення капітального ремонту Держархіву Рівненської області (т. 1, а.с. 9).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець виконує капітальний ремонт сходових маршів (запасний вхід) та вхід в архівосховище 1-го поверху Держархіву Рівненської області по вулиці Степана Бандери, 26 а.

Згідно п. 1.2 договору кошторисна вартість складає 34 945 грн.

Відповідно до п. 2.1 договору розрахунок проводиться шляхом перерахування сум на рахунок виконавця згідно форми__, не пізніше 3 днів з моменту їх пред'явлення.

За приписами п. 4.1 договору останній вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками.

22.05.2008р. між Державним архівом Рівненської області (замовник, відповідач), в особі директора ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю-фірми "Захист-Сервіс" (виконавець, позивач), в особі директора Гринчука С.В. укладено договір про проведення капітального ремонту Державного архіву Рівненської області (т. 1, а.с. 10).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець виконує капітальний ремонт підвалу Держархіву Рівненської області по вулиці Кавказькій, 8.

Згідно п. 1.2 договору кошторисна вартість складає 30 046 грн.

Відповідно до п. 2.1 договору розрахунок проводиться шляхом перерахування сум на рахунок виконавця згідно форми Ф-3, не пізніше 3 днів з моменту їх пред'явлення.

За п. 4.1 договору останній вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками.

На виконання умов договорів, позивачем виконано, а відповідачем прийнято підрядні роботи, що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2007р. на суму 69 213 грн. (т. 1, а.с. 11-12), за грудень 2007р. на суму 34 945 грн. (т. 1, а.с. 13-14), за грудень 2008р. на суму 30 046 грн. (т. 1, а.с. 15-16) та довідками про вартість виконаних підрядних робіт за жовтень 2007р. на суму 69 213 грн. (т. 3, а.с. 156), за грудень 2007р. на суму 34 945 грн. (т. 3, а.с. 161), за грудень 2008 рік на суму 30 046 грн. (т. 3, а.с. 166).

Позивачем долучено до матеріалів справи належним чином засвідчені копії актів звірки взаємних розрахунків між сторонами від 31.12.2009р., від 31.12.2010р., від 31.12.2011р., від 31.12.2012р., від 31.12.2013р. та від 31.12.2014р. (т. 1, а.с. 20-25).

В матеріалах справи містяться акти про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, від 19.01.2011р. № 1 (т. 1, а.с. 112-113), від 02.07.2013р. №2 (т. 1, а.с. 114-116), а також протоколи засідання експертно-перевірної комісії відповідача від 20.01.2011р. (т. 1, а.с. 117-118), від 11.07.2013р. №8 (т. 1, а.с. 119-120).

Відповідачем долучено до матеріалів справи звіт про заборгованість бюджетних установ (форма 7д) за 2005 рік від 16.01.2006р. (КЕКВ - 2130, 2132, капітальний ремонт, капітальний ремонт адміністративних об'єктів), звіт про заборгованість бюджетних установ (форма 7д) за 2006 рік від 16.01.2007р. (КЕКВ - 2130, 2132, капітальний ремонт, капітальний ремонт адміністративних об'єктів), звіт про заборгованість за бюджетними коштами (форма 7д) за 2007 рік від 15.01.2008р. (КЕКВ - 2130, 2132, капітальний ремонт, капітальний ремонт адміністративних об'єктів), звіт про заборгованість за бюджетними коштами (форма 7д) за 2008 рік від 15.01.2009р. (КЕКВ - 2130, 2132, капітальний ремонт, капітальний ремонт адміністративних об'єктів), звіт про заборгованість за бюджетними коштами (форма 7д) за 2009 рік від 20.01.2010р. (КЕКВ - 2130, 2132, капітальний ремонт, капітальний ремонт адміністративних об'єктів), звіт про заборгованість за бюджетними коштами (форма 7д) за 2010-2014 роки за січень відповідних років (КЕКВ - 2130, 2132, капітальний ремонт, капітальний ремонт адміністративних об'єктів) (т. 1, а.с. 62-91). У рядках "заборгованість витрат по капітальних ремонтах, у т.ч. капітальний ремонт адміністративних об'єктів (код рядка 470-490)" наведених звітів, підписаних директором та головним бухгалтером відповідача, а також прийнятих Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області без будь-яких зауважень, містяться прочерки.

Актом ревізії фінансово-господарської діяльності відповідача за період 2008-2009 роки та 2010 рік від 10.11.2010р. №17-03-06/112 Державної фінансової інспекції в Рівненській області (т. 1, а.с. 92-108) встановлено, що відповідачем укладено договори на капітальний ремонт з позивачем та за виконані будівельні роботи проведено розрахунки з підрядниками, зокрема, за 2008 рік на суму 261 599, 21 грн. відповідно до актів виконаних підрядних робіт. Вибірковою перевіркою актів виконаних робіт відповідності державним будівельним нормам порушень не встановлено.

Позивач направив на адресу відповідача претензію від 21.08.2015р. №54 з проханням протягом 30-ти календарних днів оплатити заборгованість по договорам підряду на загальну суму 134 204 грн., яка була отримана відповідачем 21.08.2015р.

Відповідно до копії довідки, виданої Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області від 01.09.2015р. № 10-08/613 (т. 1, а.с. 109), а також довідки, виданої відповідачем від 01.02.2011р. №110/01-08 (т. 1, а.с. 110) та від 11.07.2013р. №733/01-08 (т. 1, а.с. 111), при проведенні документальної ревізії фінансово-господарської діяльності за 2008-2010 роки, здійсненої Контрольно-ревізійним управлінням у Рівненській області в 2010 році, жодних претензій з боку фінансових, податкових чи слідчих органів до фінансової дисципліни відповідача протягом, зокрема, 2008-2010р.р., не має.

Відповідно до акту комісії з проведення службового розслідування у Державному архіві Рівненської області від 14.09.2015р., жодної заборгованості відповідача по ремонтних роботах, що проводилися протягом 2005-2014р.р., згідно документів відповідача, Державної фінансової інспекції у Рівненській області та Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області не зафіксовано (т. 2, а.с. 67-71).

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18.01.2016р. у даній справі призначено судову експертизу, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення судовим експертам поставлено наступні питання: Чи підтверджується документально факт виконання робіт по проведенню капітального ремонту приміщень Державного архіву Рівненської області за адресами, вказаними у договорах про проведення капітального ремонту Держархіву Рівненської області від 14.05.2007р., від 04.06.2007р. та від 22.05.2008р., в об'ємах та обсягах, зазначених у даних правочинах? Чи підтверджується документально факт виконання вищенаведених робіт товариством з обмеженою відповідальністю-фірми "Захист-Сервіс"? Чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "Захист-Сервіс" розмір заборгованості Державного архіву Рівненської області за фактично виконані роботи згідно договорів про проведення капітального ремонту Держархіву Рівненської області від 14.05.2007р., від 04.06.2007р. та від 22.05.2008р. із зазначенням розміру такої заборгованості по кожному такому правочину окремо з урахуванням вартості цих робіт на момент їх проведення?

Відповідно до висновку судово-будівельно-технічної експертизи №7096-7097 від 29.04.2016р., наданого Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (т. 2, а.с. 150-152), по першому та другому питанню експертом надано відповідь, що обсяги фактично виконаних позивачем робіт відповідають обсягам зазначеним в актах приймання виконаних робіт на виконання договорів про проведення капітального ремонту Держархіву Рівненської області від 14.05.2007р., від 04.06.2007р. та від 22.05.2008р.; факт виконання позивачем будівельних робіт підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) за жовтень, грудень 2007р., за грудень 2008р.

Згідно висновку судово-економічної експертизи від 15.02.2017р. № 7098, наданого Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (т. 2, а.с. 164-168) по третьому питанню експертом надано відповідь, що у зв'язку з відсутністю документів бухгалтерського обліку позивача щодо взаєморозрахунків з відповідачем згідно договорів про проведення капітального ремонту Держархіву Рівненської області від 14.05.2007р., від 04.06.2007р. та від 22.05.2008р. підтвердити заявлений у позовних вимогах позивача розмір заборгованості відповідача за фактично виконані роботи згідно даних договорів із зазначенням розміру такої заборгованості по кожному правочину окремо з врахуванням вартості цих робіт на момент їх проведення, не надається можливим.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.04.2017р. у даній справі призначено додаткову судову експертизу, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення судовим експертам поставлено наступне питання: Чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "Захист-Сервіс" розмір заборгованості Державного архіву Рівненської області за фактично виконані роботи згідно договорів про проведення капітального ремонту Держархіву Рівненської області від 14.05.2007р., від 04.06.2007р. та від 22.05.2008р. із зазначенням розміру такої заборгованості по кожному такому правочину окремо з урахуванням вартості цих робіт на момент їх проведення?

Згідно висновку додаткової судово-економічної експертизи від 03.11.2017р. №8935, наданого Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (т. 4, а.с. 7-10), заявлений позивачем у позовних вимогах розмір заборгованості відповідача за фактично виконані роботи згідно укладених між сторонами договорів про проведення капітального ремонту Держархіву Рівненської області від 14.05.2007р., від 04.06.2007р. та від 22.05.2008р. в межах наданих відповідачем бухгалтерських документів, з урахуванням актів перевірки та довідки від 01.09.2015р., не підтверджується. Водночас можливість підтвердити розмір цієї заборгованості в межах наданих позивачем бухгалтерських документів за висновком цієї експертизи відсутня.

Предметом даного позову є вимога позивача про стягнення з відповідача 134 204 грн. заборгованості за виконані підрядні роботи. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач в порушення умов укладених між сторонами договорів від 14.05.2007р., від 04.06.2007р. та від 22.05.2008р. не здійснив оплату виконаних підрядних робіт, в результаті чого у нього перед позивачем утворилася заборгованість, яку відповідач має сплатити.

Відповідач, в свою чергу, підтверджує факт виконання позивачем підрядних робіт за даними договорами, однак заперечує наявність у нього заборгованості за ними та зазначає, що він у встановленому порядку здійснив розрахунки з позивачем за виконані роботи, що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами. Разом з тим, первинні документи (платіжні доручення) або ж бухгалтерські документи, які підтверджують дану оплату виконаних робіт у відповідача відсутні, оскільки їх було знищено у встановленому порядку.

Таким чином, зважаючи на предмет спору та діаметрально протилежні доводи позивача і відповідача, предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, які підтверджують або спростовують факт сплати відповідачем вартості виконаних позивачем робіт, та обґрунтованість чи необґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі укладених ними договорів від 14.05.2007р., від 04.06.2007р. та від 22.05.2008р., які за своєю природою є договорами будівельного підряду. Договори між сторонами укладені з дотриманням вимог Цивільного та Господарського кодексів України, сторони договорів зобов'язались дотримуватись їх умов, виконуючи свої зобов'язання за ними.

Частиною 1 ст. 843 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Розрахунки за виконані роботи (етапи, види робіт) проводяться на підставі документів про їх обсяг та вартість. Такі документи складаються та підписуються підрядником і передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і при відсутності зауважень підписує їх. Після підписання таких документів у замовника виникає зобов'язання оплатити виконані роботи в передбачений договором термін.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст. 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент складання актів виконаних робіт) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.

Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Таким чином, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені, а суб'єкт господарської діяльності вживає заходи для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку та несе відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних.

Разом з тим, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. При цьому, господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Підприємництвом є господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку (ч.2 ст.3 ГК України).

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999р. №237 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України №725/4018 від 25.10.1999р., визначено методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про дебіторську заборгованість та її розкриття у фінансовій звітності. Норми цього Положення (стандарту) застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами незалежно від форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Відповідно до п. 4 Положення дебіторська заборгованість - сума заборгованості дебіторів підприємства на певну дату. Дебітори - юридичні та фізичні особи, які внаслідок минулих подій заборгували підприємству певні суми грошей, їх еквівалентів або інших активів.

Згідно п. 6 Положення поточна дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги визнається активом одночасно з визнанням доходу від реалізації продукції, товарів, робіт і послуг та оцінюється за первісною вартістю.

Відповідно до п. 7 Положення поточна дебіторська заборгованість, яка є фінансовим активом (крім придбаної заборгованості та заборгованості, призначеної для продажу), включається до підсумку балансу за чистою реалізаційною вартістю.

Облік дебіторської заборгованості здійснюється на підставі первинних документів, зокрема актів прийнятих робіт.

Враховуючи викладене, апеляційний суд зазначає, що нормативним документом, який визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про дебіторську заборгованість та її розкриття у фінансовій звітності підприємств передбачено, що дебіторська заборгованість за виконані роботи є активом підприємства, облік якої здійснюється на підставі первинних документів (актів прийнятих робіт), яка включається до підсумку балансу за чистою реалізаційною вартістю.

Таким чином, на думку суду, заборгованість, яка є предметом вимог позивача мала бути облікована в бухгалтерському обліку позивача на підставі первинних документів та включена до підсумку балансу за чистою реалізаційною вартістю.

Так, позивач, на підтвердження існування у відповідача заборгованості в розмірі 134 204 грн. надав суду наступні документи:

- по договору від 14.05.2007р. - оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за 2007р. ТОВ-фірма "Захист-Сервіс", в якій зазначено "сальдо на початок періоду - відсутні дані", сальдо на кінець періоду - 104158 грн." (т. 3 , а.с. 199); баланс на 31.12.2007р. (т. 3, а.с. 171); документ "розшифровка до фінансового звіту до суб'єкта малого підприємництва станом на 31.12.2007р. по ТОВ-фірма "Захист-Сервіс", в якому вказано (№2) "Держ. архів в Рівненській обл. ОДА" (дебет 104518) (т. 3, а.с. 170).

- по договору від 04.06.2007р. - оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за 2007р. ТОВ-фірма "Захист-Сервіс", в якій зазначено "сальдо на початок періоду - відсутні дані", сальдо на кінець періоду - 104158 грн." (т. 3 , а.с. 199); баланс на 31.12.2007р. (т. 3, а.с. 171); документ "розшифровка до фінансового звіту до суб'єкта малого підприємництва станом на 31.12.2007р. по ТОВ-фірма "Захист-Сервіс", в якому вказано (порядковий №2) "Держ. архів в Рівненській обл. ОДА" (дебет 104518 (т. 3, а.с. 170).

- по договору від 22.05.2008р. - оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за 2007р. ТОВ-фірма "Захист-Сервіс", в якій зазначено "сальдо на початок періоду - 104158 грн.", сальдо на кінець періоду - 134204 грн." (т. 3 , а.с. 200); баланс на 31.12.2008р. (т. 1, а.с. 174); документ "розшифровка до фінансового звіту до суб'єкта малого підприємництва станом на 31.12.2008р. по ТОВ-фірма "Захист-Сервіс", в якому вказана (порядковий №1) "Держ. архів в Рівненській обл. ОДА" (дебет 134204,00) (т. 3, а.с. 173).

Також позивач в якості доказу, що підтверджує наявності у відповідача заборгованості надав суду банківські виписки по його особовому рахунку №00 від 20.08.2007р., від 30.10.2008р. та від 12.12.2008р. (т. 3, а.с. 195-198); акти звірки взаємних розрахунків між сторонами від 31.12.2009р., від 31.12.2010р., від 31.12.2011р., від 31.12.2012р., від 31.12.2013р. та від 31.12.2014р., які на його думку підтверджують вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання боргу та переривання перебігу строку позовної давності (т. 1, а.с. 20-25).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи бухгалтерського обліку позивача за період з травня 2007р. по січень 2009р. (виписки щодо руху коштів по рахунку позивача, оборотно-сальдова відомість по рахунку, тощо), які б підтверджували рух коштів, у тому числі, як розрахунок відповідача на виконання умов договорів підряду згідно актів приймання виконаних підрядних робіт та довідок про вартість виконаних підрядних робіт.

Матеріалами справи підтверджується, що у відповідача також відсутні первинні документи, які підтверджують сплату ним виконаних робіт згідно умов договорів підряду, оскільки, як встановлено апеляційним судом, їх було знищено, що підтверджується актом №1 від 19.01.2011р. про вилучення для знищення документів, не віднесених до Національного архівного фонду (т.1, а.с.112 -113) та актом від 02.07.2012р. №2 про вилучення для знищення документів, не віднесених до Національного архівного фонду (т.1, а.с.114-116).

Разом з тим, оцінюючи подані позивачем документи на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за договорами, суд зазначає, що самих банківських виписок по особовому рахунку №00 від 20.08.2007р., від 30.10.2008р. та від 12.12.2008р. не достатньо для дослідження руху коштів між позивачем та відповідачем, в тому числі як розрахунку на виконання умов договорів підряду.

Отже, беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що з наданих позивачем документів бухгалтерського обліку щодо взаєморозрахунків між сторонами за договорами підряду неможливо достеменно встановити (підтвердити) існування у відповідача перед позивачем спірної заборгованості за виконані роботи; даних документів бухгалтерського обліку недостатньо для підтвердження факту існування у відповідача даної заборгованості.

До даних висновків також дійшли судові експерти за результатами проведення судових експертиз. Так, висновком судово-економічної експертизи від 15.02.2017р. №7098 (т.2, а.с.164-168) встановлено неможливість підтвердити заявлений позивачем у даній справі розмір заборгованості за договорами підряду, оскільки у позивача відсутні документи бухгалтерського обліку щодо взаєморозрахунків між сторонами. При цьому, висновком додаткової судово-економічної експертизи від 03.11.2017р. №8935 (т.4, а.с.7-10), встановлено, що заявлений позивачем розмір заборгованості за фактично виконані роботи згідно укладених між сторонами договорів підряду в межах наданих відповідачем бухгалтерських документів, з урахуванням актів перевірки та довідки від 01.09.2015р., не підтверджується. Водночас можливість підтвердити розмір цієї заборгованості в межах наданих позивачем бухгалтерських документів за висновком цієї експертизи відсутня.

Також, суд апеляційної інстанції не приймає акти звірок взаємних розрахунків між сторонами від 31.12.2009р., від 31.12.2010р., від 31.12.2011р., від 31.12.2012р., від 31.12.2013р. та від 31.12.2014р. (т. 1, а.с. 20-25) надані позивачем до матеріалів справи, як докази, що свідчать про визнання відповідачем боргу та як наслідок - переривають перебіг строку позовної давності, оскільки дані акти звірок оформлені з порушення встановлених вимог, так як у них невірно вказана назва установи відповідача, а також посада його керівника, відсутній підпис головного бухгалтера відповідача та відтиск його печатки, наявність якої згідно Інструкції з діловодства відповідача від 23.04.2007р. на таких документах є обов'язковою. При цьому, як встановлено апеляційним судом з пояснень представника відповідача, такі документи в порушення Інструкції з діловодства відповідача у встановленому порядку не були зареєстровані у канцелярії відповідача; у вказаних актах звірки взаєморозрахунків не зазначена кредиторська заборгованість відповідача, яку можна було підтвердити відповідачем.

Також, апеляційний суд зазначає, що розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації 20.03.2013р. №144, затверджено Положення про Державний архів Рівненської області, згідно п. 1 якого Державний архів Рівненської області є структурним підрозділом Рівненської обласної державної адміністрації, утворюється головою обласної державної адміністрації, входить до її складу і в межах області забезпечує виконання покладених на нього завдань.

Відповідно до п.п. 10, 11, 12 Положення граничну чисельність, фонд оплати праці працівників державного архіву визначає голова обласної державної адміністрації у межах відповідних бюджетних призначень.

Штатний розпис та кошторис державного архіву затверджує голова обласної державної адміністрації за пропозиціями директора державного архіву відповідно до Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002р. № 2.

Державний архів є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в головному управлінні Державної казначейської служби України в Рівненській області, печатку із зображенням державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки.

Таким чином, відповідач є державною установою, яка утримується за рахунок коштів державного бюджету та у своїй діяльності керується нормами, зокрема, Бюджетного кодексу України.

Відповідно до ст. 2 БК України (в редакції, чинній на момент складання актів виконаних робіт) бюджетне асигнування - повноваження, надане розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету; бюджетне зобов'язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому; бюджетне призначення - повноваження, надане головному розпоряднику бюджетних коштів цим Кодексом, законом про Державний бюджет України або рішенням про місцевий бюджет, що має кількісні та часові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування.

Згідно ст. 21 БК України для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до ст. 23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Згідно ст. 51 БК України розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом. Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Відповідно до ст. 56 БК України єдині правила бухгалтерського обліку всіх фінансових операцій, активів і фінансових зобов'язань держави визначаються Державним казначейством України за погодженням з Міністерством фінансів України.

Бухгалтерський облік усіх операцій щодо виконання Державного бюджету України здійснюють органи Державного казначейства України. Цей облік повинен відображати всі активи та зобов'язання держави.

Розпорядники бюджетних коштів ведуть бухгалтерський облік відповідно до правил, встановлених Державним казначейством України.

Усі надходження до бюджету та витрати бюджету обліковуються у валових показниках незалежно від того, передбачається чи не передбачається у бюджетних призначеннях взаємозарахування цих показників.

Усі надходження до бюджету та витрати бюджету повинні заноситися на рахунки в хронологічному порядку відповідно до встановленої законодавством процедури. Всі бухгалтерські записи повинні підтверджуватися документально.

Враховуючи викладене, а також досліджуючи надані відповідачем документи на спростування наявності у нього перед позивачем спірної заборгованості, апеляційний суд приймає до уваги наступне.

В матеріалах справи наявний звіт про заборгованість бюджетних установ (форма 7д) за 2005 рік від 16.01.2006р. (КЕКВ - 2130, 2132, капітальний ремонт, капітальний ремонт адміністративних об'єктів), звіт про заборгованість бюджетних установ (форма 7д) за 2006 рік від 16.01.2007р. (КЕКВ - 2130, 2132, капітальний ремонт, капітальний ремонт адміністративних об'єктів), звіт про заборгованість за бюджетними коштами (форма 7д) за 2007 рік від 15.01.2008р. (КЕКВ - 2130, 2132, капітальний ремонт, капітальний ремонт адміністративних об'єктів), звіт про заборгованість за бюджетними коштами (форма 7д) за 2008 рік від 15.01.2009р. (КЕКВ - 2130, 2132, капітальний ремонт, капітальний ремонт адміністративних об'єктів), звіт про заборгованість за бюджетними коштами (форма 7д) за 2009 рік від 20.01.2010р. (КЕКВ - 2130, 2132, капітальний ремонт, капітальний ремонт адміністративних об'єктів), звіт про заборгованість за бюджетними коштами (форма 7д) за 2010-2014 роки за січень відповідних років (КЕКВ - 2130, 2132, капітальний ремонт, капітальний ремонт адміністративних об'єктів) (т. 1, а.с. 62-91). У рядках "заборгованість витрат по капітальних ремонтах, у тому числі, капітальний ремонт адміністративних об'єктів (код рядка 470-490)" наведених звітів, підписаних директором та головним бухгалтером відповідача, а також прийнятих Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області без будь-яких зауважень, містяться прочерки.

Також, відповідно до акту ревізії фінансово-господарської діяльності відповідача за період 2008-2009 роки та 2010 рік від 10.11.2010р. №17-03-06/112 Державної фінансової інспекції в Рівненській області (т. 1, а.с. 92-108), ревізією забезпечення капітального та поточного ремонтів проектно-кошторисної документації порушень не встановлено; ревізією визначення вартості та обсягів виконаних ремонтно-будівельних робіт встановлено, що відповідачем укладено договори на капітальний ремонт з позивачем; за виконані будівельні роботи проведено розрахунки з підрядниками, зокрема, за 2008 рік на суму 261 599, 21 грн. відповідно до актів виконаних підрядних робіт.

При цьому, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи скаржника, що актом ревізії фінансового-господарської діяльності відповідача від 10.11.2010р №17-03-06/112 не охоплюється період 2007 року, так як перевіркою не досліджувалися обставини наявності у відповідача боргу за договорами підряду у цей період, оскільки у разі існування у відповідача перед позивачем заборгованості за 2007 рік вона мала бути відповідним чином зафіксована у бухгалтерських документах відповідача, перейшла б у наступний 2008 фінансовий рік, і обов`язково була б відображена в акті ревізії фінансового-господарської діяльності відповідача від 10.11.2010р №17-03-06/112, так як необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років прямо передбачена ст. 48 БК України (в редакції, чинній на момент складання акту перевірки).

Відповідно до копії довідки, виданої Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області від 01.09.2015р. № 10-08/613 (т. 1, а.с. 109), а також довідки, виданої відповідачем від 01.02.2011р. №110/01-08 (т. 1, а.с. 110) та від 11.07.2013р. №733/01-08 (т. 1, а.с. 111), при проведенні документальної ревізії фінансово-господарської діяльності за 2008-2010 роки, здійсненої Контрольно-ревізійним управлінням у Рівненській області в 2010 році, жодних претензій з боку фінансових, податкових чи слідчих органів до фінансової дисципліни відповідача протягом, зокрема, 2008-2010р.р., не має.

Відповідно до акту комісії з проведення службового розслідування у Державному архіві Рівненської області від 14.09.2015р., жодної заборгованості відповідача по ремонтних роботах, що проводилися протягом 2005-2014р.р., згідно документів відповідача, Державної фінансової інспекції у Рівненській області та Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області не зафіксовано (т. 2, а.с. 67-71).

Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що надані відповідачем докази підтверджують належну фінансову дисципліну відповідача та спростовують існування у нього перед позивачем спірної заборгованості за виконані роботи відповідно до договорів підряду згідно актів приймання виконаних підрядних робіт та довідок про вартість виконаних підрядних робіт.

Отже, надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач, всупереч вимогам ст. ст. 76-77 ГПК України, не підтвердив належними та допустимими доказами існування, на даний час, у відповідача перед ним спірної заборгованості за договорами підряду, не довів суду порушення відповідачем зобов'язань з оплати вартості виконаних робіт за даними договорами. Натомість надані відповідачем докази підтверджують належну фінансову дисципліну відповідача та спростовують існування у нього перед позивачем заборгованості за виконані роботи згідно договорів підряду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позов безпідставний, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в його задоволенні.

При цьому, як встановлено апеляційним судом 11.01.2016р. до суду першої інстанції відповідачем подана заява № 22/01-08 (т. 2, а.с. 77-79), в якій він просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

За нормами статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що при розгляді позовної заяви судом встановлено необґрунтованість заявленого позову по суті спору, внаслідок чого й відмовлено в його задоволенні, тому підстави розглядати питання застосування до даного спору позовної давності відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не може бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "Захист-Сервіс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.02.2018р. у справі №918/1279/15 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складено 27.06.2018 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.