РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2018 р. Справа № 910/2315/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " КП " Українська житлова компанія "

До Товариства з обмеженою відповідальністю " Європаркінг "

Про визнання недійсним договору від 16.01.2017 р. № 21

Суддя Пінчук В.І.

Секретар судового засідання Дімітрова Ю.Ю.

Представники сторін:

Від позивача Макушинський М.І. - предст.

Від відповідача Білічак Х.В. - предст.

Рішення прийняте 14.06.2018 р., оскільки у судових засіданнях 05.04.2018 р. та 10.05.2018 р. оголошувались перерви.

Обставини справи:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю " КП " Українська житлова компанія "

звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору від 16.01.2017 р. № 21, що укладений між товариством з обмеженою відповідальністю " КП " Українська житлова компанія " та товариством з обмеженою відповідальністю " Європаркінг ".

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.02.2018 р. відкрите провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого засідання на 05.04.2018 р.

05.04.2018 р. через канцелярію суду представником Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку " Квартал Дружби " подане клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку " Квартал Дружби ".

У судовому засіданні 05.04.2018 р. оголошувалась перерва до 10.05.2018 р.

10.05.2018 р. через канцелярію суду представником відповідача подане заперечення на клопотання представника Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку " Квартал Дружби " про залучення до участі у справі в якості третьої особи - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку " Квартал Дружби ".

Суд у задоволенні клопотання представника Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку " Квартал Дружби " про залучення Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку " Квартал Дружби " до участі у справі № 910/2315/18 в якості третьої особи, відмовляє, оскільки рішення суду ніяким чином не може вплинути на права та обов'язки останнього.

Ухвалою від 10.05.2018 р. підготовче провадження закрите та справа призначення до судового розгляду по суті на 14.06.2018 р.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2013 р. між товариством з обмеженою відповідальністю " Висока Вежа " та товариством з обмеженою відповідальністю " КП " Українська житлова компанія " був укладений договір про передачу функцій з управління та утримання офісно - житлового комплексу та прибудинкової території за адресою: м. Київ, бульвар Дружби Народів, 14-16, секція № 3 та № 4

На підставі вказаного договору позивач у період з 2013 р. по 2017 р. був балансоутримувачем офісно - житлового комплексу по бульвару Дружби Народів, 14-16, секція № 3 та № 4 у Печерському районі міста Києва ( ІІ частина будівництва )

До вказаного офісно - житлового комплексу на бульварі Дружби Народів, 14-16 у Печерському районі міста Києва ( ІІ частина будівництва ) входить також підземний паркінг на 312 машиномісць.

17.01.2017 р. співвласники вказаного житлового багатоквартирного будинку на установчих зборах приняли рішення про створення Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку з назвою: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку " Дружби Народів Авеню ".

14.02.2017 р. зазначене Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку " Дружби Народів Авеню " було зареєстроване за адресою: м. Київ, бульвар Дружби Народів, 14-16, секція № 3 та № 4

04.05.2017 р. між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку " Дружби Народів Авеню " та товариством з обмеженою відповідальністю " КП " Українська житлова компанія " був підписаний акт приймання - передачі будинку з балансу на баланс ( в управління ) частини офісно - житлового комплексу по бульвару Дружби Народів, 14-16 у Печерському районі м. Києва ( ІІ черга, 3 та 4 секція ), до складу якого входить й підземний паркінг на 312 машиномісць.

01.10.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір № ДО - 1 про співробітництво, предметом якого було обслуговування відповідачем ( ТОВ " Європаркінг " ) підземного паркінгу за адресою: м. Київ, бульвар Дружби Народів, 14-16 на 312 машиномісць.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 16.01.2017 р. колишнім директором товариства з обмеженою відповідальністю " КП " Українська житлова компанія " ОСОБА_4 був підписаний з відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю " Європаркінг " договір № 21 про передачу вказаного паркінгу на баланс останнього.

Вказаний договір, як зазначає позивач у позовній заяві, підписаний колишнім директором товариства з обмеженою відповідальністю " КП " Українська житлова компанія " ОСОБА_4 з перевищенням повноважень, передбачених Законом України " Про житлово - комунальні послуги " та Статутом ТОВ " КП " Українська житлова компанія " і з цих підстав позивач просить суд визнати спірний договір недійсним.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства ( ч.3 ст. 237 ЦК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що при укладанні спірного договору сторонами було дотримано норми чинного законодавства, а саме:

- зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства.

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства;

- правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до ст. 3.4 Постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013 р. " Про деякі питання визнання правочинів ( господарських договорів ) недійсними ", передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як встановлено судом, з моменту укладення оскаржувального договору, відповідачем було прийнято на баланс, обслуговування, експлуатацію підземний паркінг за адресою: м. Київ, бул. Дружби Народів, 14-16, що підтверджується договорами про компенсацію витрат на утримання машиномісця з власниками машино - місць та договором про постачання електричної електроенергії № 61133 від 04.03.2016 р.

Вказані документи підтверджують, що умови договору № 21 від 16.01.2017 р. були сторонами виконанні, а саме: паркінг було передано на баланс відповідачу, який здійснює його обслуговування та експлуатацію.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, ст.ст. 236 - 238, ст. 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанці у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 03.07.2018 р.

СуддяВ.І.Пінчук