ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 925/1394/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

за участю помічника судді - Чайки Т.Г. (за дорученням головуючого судді)

за участю представників:

позивача - Ярчак І.С.

відповідача-1 - Бруль А.С.

відповідача-2 - не з'явився

третьої особи - Калінін М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Азот" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 (головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді Мартюк А.І., Зеленін В.О.) та рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2017 (суддя Довгань К.І.)

у справі № 925/1394/17

за позовом Національного антикорупційного бюро України

до 1) Публічного акціонерного товариства "Азот", 2) Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2: Державне підприємство "Енергоринок"

про визнання угоди недійсною

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Національне антикорупційне бюро України (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Азот" (далі - Відповідач-1), Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (далі - Відповідач-2) про визнання недійсною угоди у формі заяви ПАТ "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 13.12.2016 №202-09/77-2678.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на невідповідність спірної угоди вимогам статті 4, частини другої статті 15-1, статті 26 Закону України "Про електроенергетику", пункту 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі - ПКЕЕ), а також інтересам держави і суспільства.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.11.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2018, позов задоволено, визнано недійсною угоду у формі заяви ПАТ "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 13.12.2016 №202-09/77-2678.

Судові рішення мотивовано тим, що внаслідок здійсненого за заявою ПАТ "Азот" від 13.12.2016 №202-09/77-2678 зарахування зустрічних однорідних вимог, Відповідачі порушили вимоги Закону України "Про електроенергетику" і ПКЕЕ щодо оплати вартості поставленої електричної енергії виключно шляхом перерахування коштів споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. Сторони фактично провели розрахунки за поставлену електричну енергію в іншому форматі без використання поточного рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і тим самим уникнули перерахування іншим учасникам оптового ринку електричної енергії коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії, що в силу статті 26 Закону України "Про електроенергетику" не вважається оплатою спожитої ПАТ "Азот" у лютому-березні 2016 року електричної енергії.

Відповідач-1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування касаційної скарги Відповідач-1 посилається на таке:

- судами не досліджено норми чинного законодавства щодо наявності у Позивача права на оскарження спірної угоди;

- судами неправильно застосовано ч.2 ст. 15-1, ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", п. 6.3 ПКЕЕ, оскільки, виходячи зі змісту вказаних статей, можна зробити висновок про відсутність прямих імперативних чи заборонних приписів щодо виконання зобов'язань споживача третіми особами чи заборони про зарахування зустрічних однорідних вимог;

- судами не взято до уваги постанову Верховного Суду України від 24.06.2015 №3-255гс15;

- суди дійшли хибних висновків щодо вчинення правочину з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;

- судами не було залучено до справи Фонд державного майна України у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Позивач подав відзив, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. У відзиві Позивач посилається на помилковість доводів Відповідача-1 щодо відсутності у НАБУ права на подання позову про визнання угоди недійсною, а також доводів стосовно того, що такий позов може бути пред'явлено тільки після винесення вироку у кримінальному провадженні. Також Позивач посилається на помилковість доводів Відповідача-1 про відсутність в чинному законодавстві заборони щодо припинення зобов'язань з оплати за поставлену електричну енергію шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а також на відсутність підстав для залучення до справи ФДМУ в якості третьої особи, оскільки останній не є учасником спірних правовідносин.

ДП "Енергоринок" подало відзив, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. У відзиві Третя особа посилається на те, що при зарахуванні зустрічних вимог Відповідачем-1 порушено ст.ст. 15, 15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику", п. 6.3 ПКЕЕ та створено ризик нанесення невиправної шкоди всьому енергетичному сектору, оскільки порушено порядок розрахунків на оптовому ринку електричної енергії України.

Відповідач-2 подав відзив, в якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Відповідач-2 погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та зазначає, що заява ПАТ "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог порушує та суперечить не тільки Закону України "Про електроенергетику", а суперечить інтересам держави, що є підставою для визнання її недійсною.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 24.05.2005 між Відкритим акціонерним товариством "Черкасиобленерго", яке перейменовано у Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" (далі - постачальник електричної енергії) і Відкритим акціонерним товариством "Азот", яке перейменовано у Публічне акціонерне товариство "Азот" (далі - споживач), укладено Договір постачання електричної енергії № 524-213/24 (далі - Договір), за умовами якого постачальник електричної енергії зобов'язався постачати електричну енергію споживачу, а останній - оплачувати її вартість постачальнику та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та такими додатками до нього як "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії".

Відповідно до п. 2 додатку 3 до Договору оплата вартості електричної енергії ПАТ "Черкасиобленерго", у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ПАТ "Черкасиобленерго".

Як передбачено додатковою угодою № 1 до Договору, ПАТ "Черкасиобленерго" має поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 3 в ОПЕРВ філії Черкаське ОУ ПAT "Ощадбанк".

Згідно з п. 9.4 Договору він набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2005. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Строк дії Договору автоматично продовжувався щорічно протягом 2005 - 2016 років.

ПАТ "Черкасиобленерго" поставлено ПАТ "Азот" електричну енергію за період лютий-березень 2016 року на суму 5 500 000,00 грн, зокрема за лютий 2016 року в сумі 3 111 042,23 грн та за березень 2016 року в сумі 2 388 957,77 грн. Період та розмір заборгованості не заперечується сторонами.

25.11.2016 між ПАТ "Черкасиобленерго" та ПАТ "Азот" укладено Договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 371-304 (далі - Договір № 371-304) за умовами якого розмір фінансової допомоги становить 5 500 000,00 грн. Строк повернення фінансової допомоги встановлюється до 30.11.2016.

У відповідності до умов Договору № 371-304 ПАТ "Черкасиобленерго" отримало на свій поточний рахунок із загальним режимом використання коштів безвідсоткову поворотну фінансову допомогу в сумі 5 500 000,00 грн.

У строк до 30.11.2016 ПАТ "Черкасиобленерго" не повернуло ПАТ "Азот" отриману за Договором № 371-304 поворотну фінансову допомогу в сумі 5 500 000,00 грн.

13.12.2016 ПАТ "Азот" направило ПАТ "Черкасиобленерго" заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 202-09/78-2678 від 13.12.2016, у якій зазначило про зарахування та припинення зобов'язань ПАТ "Азот" перед ПАТ "Черкасиобленерго" за Договором постачання № 524-213/24 на суму 5 500 000,00 грн, та зобов'язань ПАТ "Черкасиобленерго" перед ПАТ "Азот" щодо повернення отриманої за Договором № 371-304 поворотної фінансової допомоги на суму 5 500 000,00 грн.

Предметом спору у справі є вимога НАБУ про визнання недійсною угоди у формі заяви ПАТ "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 13.12.2016 №202-09/78-2678 з підстав суперечності її вимогам Закону України "Про електроенергетику", ПКЕЕ, ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України.

Доводи позивача зводяться до того, що заборгованість ПАТ "Азот" за Договором постачання № 524-213/24 повинна сплачуватись на поточний рахунок ПАТ "Черкасиобленерго" із спеціальним режимом використання. У свою чергу, кошти за Договором № 371-304 були перераховані на рахунок ПАТ "Черкасиобленерго" із загальним режимом використання.

Загальні правові засади визнання правочину недійсним визначено у статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частиною першою якої передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Стаття 601 ЦК України та частина 3 статті 203 ГК України передбачають припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Таке зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Одночасно положеннями вказаних статей передбачено неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 4 Закону України "Про електроенергетику" встановлено, що регулювання відносин в електроенергетиці має особливості, визначені цим Законом, які викликані об'єктивними умовами функціонування галузі.

Відповідно до частини 2 статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику" споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку.

Згідно з частиною 8 статті 26 вказаного Закону споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника.

Пунктом 6.3 ПКЕЕ визначено, що оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Отже, зазначеними положеннями спеціального законодавчого акту у регулюванні правовідносин у сфері електоренергетики чітко визначено спеціальний порядок проведення розрахунків за електроенергію, за яким розрахунки проводяться виключно грошовими коштами та шляхом їх перерахування споживачем електричної енергії виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії і сторони у відповідних правовідносинах не можуть відступати від визначеного законом порядку, зокрема, проведення таких розрахунків.

У даній справі встановлено, що внаслідок вчинення спірного правочину погашення зобов'язань Відповідача-1 перед Відповідачем-2 відбулося шляхом перерахування першим заборгованості за поставлену електроенергію не на розрахунковий рахунок із спеціальним режимом використання, а на звичайний поточний рахунок. Отже, в порушення статті 6 ЦК України сторони відступили від імперативних положень статті 15-1 та статті 26 Закону України "Про електроенергетику", безпідставно змінивши порядок розрахунків у правовідносинах з постачання електроенергії.

Зазначене свідчить, що спірний правочин вчинявся завідомо з метою, яка суперечить економічним інтересам держави, так як був спрямований на те, щоб обійти встановлений Законом України "Про електроенергетику" і ПКЕЕ порядок оплати поставленої електричної енергії, оплатити її без використання передбаченого цим порядком рахунку із спеціальним режимом використання і тим самим уникнути перерахування коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії, що призвело до неотримання іншими учасниками оптового ринку електричної енергії своїх частин від цієї суми коштів згідно з алгоритмом.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 925/1218/17.

Доводи касаційної скарги про те, що спеціальне законодавство про електроенергетику не містить заборони на припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а також, щодо помилковості висновків судів про те, що спірний правочин суперечить інтересам держави і суспільства, наявності у сторін умислу на вчинення спірного правочину з такою метою, спростовуються викладеним вище.

Щодо доводів касаційної скарги про недослідження судами норм чинного законодавства щодо наявності у Позивача права на оскарження спірного правочину з огляду, зокрема, на обсяг частки держави в статутному фонді ПАТ "Черкасиобленерго", то вони колегією суддів відхиляються, оскільки повноваження Позивача на подання позову про визнання недійсною угоди прямо встановлені статтею 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України". Судом апеляційної інстанції встановлено, що ПАТ "Черкасиобленерго" є юридичною особою, частка державної власності у статутному капіталі якої складає 71% (46% - Фонд державного майна України та 25% - Приватне акціонерне товариство "Українська енергозберігаюча сервісна компанія", єдиним акціонером якої є Фонд державного майна України).

Щодо посилань скаржника на необхідність врахувати висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі №3-255гс15, то вони колегією суддів відхиляються, оскільки це питання було предметом дослідження у справі №925/3/17 та у справі №910/24257/16, за результатом розгляду яких Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для врахування висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 24.06.2015 у справі № 3-255гс15, оскільки предметом спору у вказаній справі було стягнення заборгованості за поставлений природний газ, де суд застосував норми права, які регулюють відносини у сфері постачання-споживання природного газу, а саме положення Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", в той час як у справах, що переглядалися Великою Палатою Верховного Суду виникли відносини щодо невідповідності угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог вимогам Закону України "Про електроенергетику" та ПКЕЕ, а отже, правовідносини у цих справах не є подібними.

Посилання скаржника на необхідність залучення до справи Фонду державного майна України у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, з огляду на те, що останній здійснює управління корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, належним чином спростовано судом апеляційної інстанції, який вказав на відсутність підстав для залучення Фонду державного майна України до справи, оскільки даний спір не є корпоративним та не стосується майна ПАТ "Черкасиобленерго".

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що судами попередніх інстанцій повно та всебічно досліджено фактичні обставини справи, здійснено перевірку наявних доказів з урахуванням визначених меж позовних вимог та правильно застосовано законодавство під час розгляду справи.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Азот" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 та рішення Господарського суду Черкаської області від 23.11.2017 у справі №925/1394/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.