КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2018 р. Справа№ 910/23658/17
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Дідиченко М.А.

Алданової С.О.

представники сторін не викликалися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю
Градок
на рішення Господарського суду міста Києва
від 01.03.2018
у справі №910/23658/17 (суддя Спичак О.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Градок
до Фізичної особи підприємця Долянської Тамари Валеріївни
про стягнення 83 564,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Градок (далі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи підприємця Долянської Тамари Валеріївни (далі відповідач) 83 564,30 грн. збитків, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем за укладеним сторонами договором транспортного експедирування №1303 від 28.01.2013, внаслідок чого при виконанні відповідачем обов`язку з перевезення було викрадено 343,82 кілограмів вантажу на суму 83 564,30 грн., вартість яких відповідач має компенсувати позивачу.
Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача, просив суд у позові відмовити. Зокрема, відповідач зазначав про те, що позивачем не доведено факту надання відповідачем експедиційних послуг під час перевезення вантажу, який було втрачено. Крім того, на думку відповідача, збитки від втрати перевізником товару, зобов`язаний відшкодувати перевізник Фізична особа-підприємець Шушмарук Р.В.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі №910/23658/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Відмовляючи у позові, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність повного складу цивільного правопорушення, з яким законодавство пов`язує настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі №910/23658/17 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, невірно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що поза увагою місцевого господарського суду залишилися докази наявності договірних відносин сторін, а також правовідносин з приводу перевезення втраченого вантажу. Позивач вважає, що судом не було враховано положення ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», ст. ст. 207, 509, 626, 628, 929, 931 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 181 Господарського кодексу України.
Частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
За правилами пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн.*100=176 200 грн.).
Відповідно до частин 3, 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як уже зазначалося вище, в даному випадку предметом апеляційного оскарження у справі №910/23658/17 є рішення місцевого господарського суду, ціна позову за яким становить 83 564,30 грн., тобто є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України і її перегляд за апеляційною скаргою відповідача підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2018 для розгляду апеляційної скарги відповідача було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Ткаченко Б.О., Алданова С.О.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та роз`яснено позивачу право подати відзив на апеляційну скаргу, а відповідачу відповідь на відзив у встановлений судом строк.
29.05.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти апеляційної скарги та просив суд залишити скаргу без задоволення, оскільки позивачем не надано підтвердженої заявки на перевезення спірного вантажу, а докази прийняття ним як експедитором цього вантажу до перевезення в матеріалах справи відсутні.
13.06.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів наявності договірних відносин сторін з приводу перевезення втраченого товару позивача. На думку позивача, відсутність заявки на перевезення цього товару не може вважатися доказом відсутності договірних відносин сторін. Також позивач зазначав про те, що відповідач у відповіді на претензію позивача №2/17 від 25.07.2017 фактично підтвердив наявність договірних відносин сторін щодо надання експедиторських послуг, а також звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до фізичної особи підприємця Шушмарук Романа Вікторовича про стягнення 105 564,34 грн.
У зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному з 02.07.2018, розпорядженням Т.в.о. керівника апарату суду від 10.07.2018 №09.1-08/1752/18 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/23658/17, за результатами якого для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді - Зубець Л.П., суддів: Дідиченко М.А., Алданової С.О.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2018 апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Дідиченко М.А., Алданової С.О.
В тексті апеляційної скарги позивачем викладено клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме:
- рахунків №13 від 08.02.2016 та №14 від 08.02.2016, виставлених відповідачем позивачу для оплати міжнародних автопослуг та винагороди експедитора на загальну суму 24 000,00 грн., із зазначенням автомобіля держ.№ НОМЕР_1 та маршруту перевезення м. Гданськ та м. Київ;
- складеної як додаток до договору №1704 від 23.01.2017 заявки відповідача від 27.01.2017 на перевезення фізичною особою підприємцем Шушмаруком Романом Вікторовичем іграшок до 34 куб. м до 4 т із зазначенням позивача одержувачем товару, суми фрахту 22 000,00 грн.;
- довідки відповідача про транспортні витрати від 08.02.2017, згідно з якою вартість транспортування вантажу вагою 657,01 кг автомобілем держ.№ НОМЕР_1 за маршрутом м. Гданськ (Польща) кордон України склала 7 500,00 грн., винагорода експедитора 1 000,00 грн., отримувачем вказано позивача;
- складеної позивачем та затвердженої відповідачем заявки від 30.01.2016 (додаток до договору №1303 від 28.01.2013) на доставку за маршрутом м. Варшава м. Київ автомобілем держ.№ НОМЕР_1 вантажу іграшок 22 куб. м до 3,2 т; сума фрахту 12 000,00 грн.;
- позову Фізичної особи підприємця Долянської Тамари Валеріївни до Фізичної особи підприємця Шушмарука Романа Вікторовича про стягнення вартості втраченого вантажу у розмірі 105 564,34 грн. на підставі укладеного сторонами договору перевезення вантажів (надання послуг з міжнародних та внутрішніх перевезень автомобільним транспортом) №1704 від 23.01.2017.
Вказане клопотання обґрунтоване тим, що вище перелічених доказів не було у позивача на час розгляду справи місцевим господарським судом.
Колегія суддів відхиляє клопотання позивача про прийняття додаткових доказів, оскільки заявником не підтверджено неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. При цьому судом враховано, що всі подані позивачем нові докази, окрім позову Фізичної особи підприємця Долянської Тамари Валеріївни, складені у період 2016-2017 років, тобто вони існували ще до звернення позивача з позовом, який розглядається у даній справі, до Господарського суду міста Києва. Натомість позивачем не надано відомостей про те, коли саме йому стало відомо про ці докази.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.
28.01.2013 між позивачем, як клієнтом, та відповідачем, як експедитором, було укладено договір транспортного експедирування (організація міжнародних і внутрішніх вантажоперевезень автомобільним транспортом) №1303 (далі - Договір №1303) (том справи 1, аркуші справи 21-22).
В Додатку №1 до Договору №1303 сторони внесли зміни до преамбули Договору і пункту «Юридичні адреси і реквізити сторін» у зв`язку зі зміною прізвища і адреси місця реєстрації експедитора (том справи 1, аркуш справи 23).
За умовами Договору №1303 (розділ 1) клієнт замовляє, а експедитор за плату і за рахунок клієнта виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Згідно з цим договором експедитор надає експедиторські послуги (планування перевезень, отримання необхідних документів, виконання митних та інших формальностей, контроль за проходженням та одержанням вантажів, проведення взаєморозрахунків тощо, але відповідно з конкретними інструкціями Клієнта) і забезпечує перевезення вантажів залучаючи до цього третіх осіб. Експедитор за цим договором виступає від свого імені та має право укладати договори з третіми особами і оплачувати їх послуги грошовими коштами, що надійшли від клієнта або відшкодовуються ним експедитору після надання послуг. Експедитор має право залучати до виконання зобов`язань перед клієнтом за даним договором фізичних і юридичних осіб будь-якої форми власності і які працюють на будь-якій системі оподаткування, що дозволені законодавством України.
При виконанні міжнародних перевезень за цим договором використовуються норми Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах (КДПВ/CMR) 1956 зі змінами і доповненнями, внесеними Протоколом від 05.07.1978, Митної Конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП/TIR) 1975, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ/ADR) 1957, Конвенції про спільну транзитну процедуру 1987, Європейської Угоді стосовно роботи екіпажів транспортних засобів, що здійснюють міжнародні автомобільн перевезення (ЄУТР/AETR) 1970 та інших міжнародних конвенцій, угод, договорів. У питаннях не врегульованих міжнародними актами, а також при виконанні внутрішніх перевезень, сторони керуються законодавством України (п.2.1 Договору №1303).
В п.8.2 Договору №1303 передбачено, що останній вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013. У випадку, якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін письмово не повідомила іншу сторону по намір припинити дію договору, договір зберігає силу на 1 рік на тих самих умовах.
23.01.2017 між відповідачем, як експедитором, та Фізичною особою-підприємцем Шушмаруком Романом Вікторовичем, як перевізником, було укладено договір перевезення вантажів (надання послуг з міжнародних і внутрішніх вантажоперевезень автомобільним транспортом) №1704 (далі Договір №1704) (том справи 1, аркуші справи 26-28).
За умовами Договору №1704 (розділ 1) експедитор в інтересах свого клієнта і за його рахунок замовляє, а перевізник за плату надає послуги з перевезення вантажу, вказаного експедитором. Перевізник надає послуги з перевезення та інші послуги, що безпосередньо пов`язані з таким перевезенням і забезпечує перевезення вантажу власним транспортом.
Детальні умови кожного перевезення зазначаються експедитором у окремих заявках на експедирування вантажу з обов`язковим посиланням на даний договір. Підтвердженою вважається заявка, підписана сторонами і скріплена їх печатками. Підтверджена заявка обов`язкова для виконання сторонами і є невід`ємною частиною цього договору (п.п.2.1.1, 2.1.2 п.2.1 Договору №1704).
У випадку, якщо при перевезенні будуть виявлені нестачі, ушкодження або втрати вантажів, перевізник повинен відшкодувати клієнту завдані збитки у повному обсязі. Сума збитків визначається на основі фактурної вартості товару, що перевозиться (п.5.6 Договору №1704).
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про те, що згідно з транзитною експортною декларацією ТІ №MRN 17PL322080NSOLCWE4, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №0000166 від 30.01.2017, товар вагою 1 000,83 кг був завантажений для доставки позивачу на транспортний засіб з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 для перевезення Фізичною особою-підприємцем Шушмаруком Романом Вікторовичем.
31.01.2017 на шляху слідування в Україну, у місті Чоснув (Польща), частину товару у кількості 45 картонних коробок, було викрадено з транспортного засобу. За фактом крадіжки товару комісаріатом поліції м. Чоснув (Польща) розпочато розслідування у провадженні KW-1123/17/SWD.
03.02.2017 у зв`язку з крадіжкою частини товару комісією у складі представників компанії SUKCES (митний ліцензійний склад) та Фізичної особи-підприємця Шушмарука Романа Вікторовича складений протокол розбіжностей №01/02/2017, згідно з яких проти заявлених (вказаних у товаросупровідних документах) 124 картонних коробок вагою 1000,83 кг фактично наявні лише 79 картонних коробки із товаром (том справи 1, аркуші справи 36-38).
У зв`язку з цим було складено коректувальний інвойс №116273 від 21.12.2016 (том справи 1, аркуш справи 39) та відкрита нова експортна декларація TI №MRN17PL302040NS0LWJW2, а також оформлена нова міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) №0000185 (том справи 1, аркуші справи 32-34). За новими документами вартість товару, що залишився, становить 19 671,05 доларів США.
В подальшому позивачем та Фізичною особою-підприємцем Шушмаруком Романом Вікторовичем складений акт приймання-передачі вантажу №1 від 08.02.2017, за яким позивач отримав фактичну кількість товару.
Позивач звернувся до відповідача з претензією №34/17 від 15.06.2017 (том справи 1, аркуші справи 29-30), в якій він вимагав оплатити вартість втраченого товару у розмірі 10 195,85 доларів США, що станом на 08.02.2017, виходячи з офіційного курсу Національного банку України, складало 275 572,66 грн.
Відповідач направив позивачу відповідь на претензію №2/17 від 25.07.2017 (том справи 1, аркуш справи 31), в якій зазначив про те, що події, викладені у претензії позивача дійсно мали місце і запропонував позивачу укласти з Фізичною особою-підприємцем Шушмаруком Романом Вікторовичем протокол узгодження суми компенсації відповідних збитків.
Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку оплатити вартість втраченого товару, останній звернувся за захистом своїх прав до суду та просить стягнути з відповідача 83 564,30 грн. збитків.
Місцевий господарський суд відмовив у позові повністю, зазначивши про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами.
Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають як вимогам чинного законодавства, так і фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується наявними матеріалами справи, при перевезенні вантажу позивача було втрачено 343,82 кг, вартість яких позивач вважає збитками, що мають бути відшкодовані йому відповідачем з урахуванням приписів Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, за винятком несплаченої ним відповідачу суми фрахту у розмірі 22 000,00 грн.
Фактичні обставини справи свідчать про існування між сторонами правовідносин на підставі укладення договору транспортного експедирування.
Відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного регулюються Цивільним кодексом України, Законом України Про транспортно-експедиторську діяльність та Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів до якої Україна приєдналася 01.08.2006.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.
Експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.
Клієнт - це споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.
Перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.
Відповідно до ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Плата за договором транспортного експедирування здійснюється за цінами, що визначаються відповідно до глави 21 цього Кодексу
Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Відповідно до ч.1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.
В ч.13 ст. 9 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність передбачено, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
За порушення зобов`язання за договором транспортно-експедиційного обслуговування, відповідно до ст. 934 Цивільного кодексу України, експедитор несе відповідальність відповідно до глави 51 цього Кодексу (Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання).
Приписами ч.4 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.
Відповідно до ст. ст. 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до умов укладеного сторонами Договору №1303 (п.п.2.1.1-2.2.3 п.2.2): детальні умови кожного перевезення зазначаються клієнтом у окремих заявках на експедирування вантажу з обов`язковим посиланням на даний договір (Доповнення до Договору); підтвердженою вважається заявка, підписана сторонами і скріплена їх печатками; підтверджена заявка обов`язкова для виконання сторонами і є невід`ємною частиною цього Договору; заявка може оформлюватись за допомогою обміну листами з використанням факсимільного зв`язку, які будуть мати силу оригіналів у встановленому законодавством порядку.
В матеріалах справи відсутні:
- заявка клієнта експедитору на перевезення вантажу, який було втрачено,
- документи в підтвердження того, що експедитором прийнято до перевезення (експедирування) вантаж, який було втрачено.
Наявні у справі матеріали, зокрема, укладений з Фізичною особою-підприємцем Шушмаруком Р.В. договір на перевезення вантажів від 23.01.2017 №1704 та складена при його виконанні заявка №б/н від 23.01.2017 не містять відомостей про прийняття відповідачем до виконання послуг з перевезення вантажу, який було втрачено.
Отже, сторони у Договорі №1303 на власний розсуд передбачили обставини, за яких експедитор виконує перевезення, у зв`язку з чим і настає відповідальність останнього за цілісність та якість прийнятого до транспортного експедирування вантажу.
Судом враховано, що серед нових доказів, які в своїй апеляційній скарзі просив залучити до матеріалів справи позивач є заявка №б/н від 30.01.2016 до Договору №1303 Однак названий документ не може вважатися пітвердженою заявкою у розумінні умов Договору №1303, оскільки він не відповідає вимогам, погодженим сторонами у розділі 2 названого Договору, зокрема, не містить підпису та печатки самого позивача. На наданому позивачем примірнику вбачається відбиток печатки позивача та підпис директора Гудзь І.К. лише як складова засвідчувального напису на копії. Окрім того, як уже зазначалося вище, судом було відмовлено у залученні нових доказів у зв`язку з відсутністю належного обґрунтування щодо неможливості їх подання місцевому господарському суду.
Підсумовуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття експедитором до перевезення втраченого вантажу, тобто надання експедиторських послуг, а тому відсутні підстави для настання відповідальності відповідача у зв`язку з втратою такого вантажу.
Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Обов`язковими умовами покладання відповідальності на винну сторону є протиправність дій цієї особи, наявність збитків, причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та негативним наслідком (об`єктивна сторона правопорушення) та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.
Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Потерпіла сторона повинна довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, наслідком такої протиправної поведінки.
Враховуючи відсутність доведеної позивачем протиправної поведінки відповідача, відповідно виключається і наявність самого причинного зв`язку у складі цивільного правопорушення, що доводиться позивачем.
Вина відповідача, як одна із передумов настання цивільно-правової відповідальності відповідача в даному господарському спорі, також є недоведеною.
Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Зважаючи на надані пояснення сторін та докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку відсутній повний склад цивільного правопорушення, з яким законодавство пов`язує відшкодування збитків, а відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи (в даному випадку відповідача), у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
В апеляційній скарзі позивач наголошував на тому, що Господарським судом Волинської області розглядається справа №903/60/18 за позовом Фізичної особи підприємця Долянської Тамари Валеріївни до Фізичної особи підприємця Шушмарука Романа Вікторовича про стягнення вартості втраченого вантажу у розмірі 105 564,34 грн. на підставі укладеного сторонами договору перевезення вантажів (надання послуг з міжнародних та внутрішніх перевезень автомобільним транспортом) від 23.01.2017 №1704.
Однак колегія суддів вважає, що вказана обставина не впливає на результат розгляду справи №910/23658/17, оскільки наявність справи №903/60/18 не свідчить про визнання відповідачем факту прийняття ним, як експедитором, до перевезення втраченого вантажу. До того ж, спір у справі №903/60/18 Господарським судом Волинської області до теперішнього часу не вирішений та не прийнято відповідне рішення у вказаній справі, а у розумінні Господарського процесуального кодексу України преюдиціальне значення для суду мають обставини, встановлені безпосередньо у рішенні суду, яке набрало законної сили.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:
1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;
2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 269, 275, 276, 281, 282, 286, 288 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Градок на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі №910/23658/17 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі №910/23658/17 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/23658/17 повернути до Господарського суду міста Києва.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді М.А. Дідиченко

С.О. Алданова