КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2018 р. Справа№ 910/19163/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Вербицький Д.В. ( договір №б/н від 28.02.2018), Яковенко Д.А. (за довіреністю №б/н від 20.07.2017)

від відповідача: Крутенко Ю.В. ( ордер №38393 від 25.06.2018)

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс"

на рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2017 р.

у справі № 910/19163/17 (суддя - Привалов А.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс"

про стягнення 3 000, 00 грн. та повернення майна,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" про стягнення 3000,00 грн. та повернення майна.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року у справі №910/19163/17 в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості в розмірі 3000,00 грн. - провадження у справі припинено. В частині позовних вимог щодо повернення майна в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивачем належними засобами доказування не доведено порушення відповідачем умов договору найму в частині несвоєчасного внесення орендної плати понад три місяці підряд.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду м. Києва від 14.12.2017 р. у справі № 910/19163/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо повернення майна, а саме: вантажного сідлового тягача - E, Renault Premium 410.19, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, котрий має реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого у Центрі ДАІ 8009, 25.12.2014 року та ухвалити нове рішення в частині зобов'язання повернути майно за договором найму (оренди) транспортного засобу № 3173/12/14 від 31.12.2014. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не взяв до уваги те, що відповідно до вимог ст. 782 ЦК України позивач відмовився від договору № 3173/12/14 найму (оренди) транспортного засобу від 31.12.2014р., у зв'язку з невнесенням відповідачем плати за користування майном протягом трьох місяців, що, в свою чергу, на підставі ст. 785 ЦК України, є підставою для повернення річчі наймодавцю, відтак апелянт (позивач) просить зобов'язати відповідача повернути транспортний засіб - загальний вантажний сідловий тягач - E, RENAULT PREMIUM 460/19 Т, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, котрий має реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 року відкрито апеляційне провадження за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 року було призначено справу до розгляду.

В подальшому розгляд справи відкладався.

20.02.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

03.04.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

29.05.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача, надійшло клопотання про призначення експертизи давності документа.

У судовому засіданні 26.06.2018 року представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції скасувати частково, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині повернення предмета договору найму (оренди).

Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, вказав на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.12.2014р. між позивачем (за договором - наймодавець) та відповідачем (за договором - наймач) було укладено договір № 3173/12/14 найму (оренди) транспортного засобу.(а.с.18-19)

За умовами зазначеного договору, наймодавець передає, а наймач приймає в тимчасове платне користування (в найм/оренду) автомобіль: загальний вантажний сідловий тягач - E, RENAULT PREMIUM 460.19 Т, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, котрий має реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за наймодавцем у Центрі ДАІ 8009, 25 грудня 2014 року. Автомобіль, що передається в найм (оренду), належить наймодавцеві на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 653079, виданого Центром ДАІ 8009, 25 грудня 2014 року.(п.1.1. договору). Договір найму (оренди) укладається сторонами на 36 місяців з дати підписання даного договору сторонами.(п.2.1 договору). Плата за користування наймачем об'єктом найму (автомобілем) встановлюється сторонами кожного місяця згідно узгоджених між сторонами рахунків оренди, які наймач зобов'язується оплачувати щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.(п.3.1 договору).

Як свідчать матеріали справи, в якості доказів надання відповідачу послуг за договором найму у спірний період позивачем до справи надано підписані сторонами: акт виконаних робіт № 604134 від 30.06.2016р. за період квітень-червень 2016 року - 1000,00 грн.; акт виконаних робіт №605875 від 30.09.2016р. за період липень-вересень 2016 року - 1000,00 грн. та не підписаний відповідачем акт виконаних робіт № 607735 від 30.12.2016р. за період жовтень-грудень 2016 року - 1000,00 грн.(а.с.25,26,30).

Оскільки в порушення умов договору, у відповідача утворилась заборгованість по орендній платі понад три місяці підряд, за період з червня по грудень 2016 року у загальному розмірі 3000,00 грн., позивач 25.07.2017р. надав відповідачу лист за вих. № 1 від 25.07.2017р., якому повідомив про відмову від договору найму № 3173/12/14 (оренди) транспортного засобу від 31.12.2014р. (а.с.21)

У відповідь на вищезазначений лист, відповідач також листом від 04.08.2017р. за №33 повідомив позивача про свою незгоду щодо припинення договорів найму автомобілів. (а.с.23)

Позивач звертаючись з позовними вимогами про стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 3000 ,00 грн. та повернення майна, вказав на те, що відповідач несвоєчасно сплачував орендну плату за користування предметом найму, у зв'язку з чим на підставі ст. 782 ЦК України він відмовився від договору та просив повернути предмет найму ( оренди).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо повернення предмета найму(оренди) майна, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що сторони відступили від умов пункту 3.1 договору щодо визначення розміру орендної плати кожного місяця, а також позивач не надав суду доказів вручення або направлення відповідачу рахунків на оплату орендної плати за період з червня по грудень 2016 року до 30.10.2017 року. Щодо позовних вимог про стягнення боргу по найму оренді майна в розмірі 3000 грн. припинено провадження у справі на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості в розмірі 3000 грн. зважаючи на наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як свідчать матеріали справи, судом першої інстанції було припинено провадження у справі в частині стягнення заборгованості в розмірі 3000,00 грн., в зв'язку з належною сплатою відповідачем суми боргу за користування предметом найму, під час розгляду справи до винесення рішення, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача 10.11.2017р., 15.11.2017р., 27.11.2017р., та не заперечується останнім.

Отже, рішення господарського суду в частині припинення позовних вимог, щодо стягнення розміру заборгованості є законним та обґрунтованим, апелянт в цій частині вимог проти рішення не заперечує.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог щодо повернення майна, а саме транспортний засіб - загальний вантажний сідловий тягач - E, RENAULT PREMIUM 460.19 Т, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, котрий має реєстраційний номер НОМЕР_1, зважаючи на наступне.

Спір у даній справі щодо повернення майна з найму виник із зобов'язальних правовідносин, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частин 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (стаття 765 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Так за умовами п. 3.1. договору, плата за користування наймачем об'єктом найму (автомобілем) встановлюється сторонами кожного місяця згідно узгоджених між сторонами рахунків оренди, які наймач зобов'язується оплачувати щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як свідчать матеріали справи та не заперечувалось сторонами, позивачем були сформовані рахунки № 604590 від 30.06.2016р., № 606498 від 30.09.2016р., № 608587 від 30.12.2016р., за кожні три місяця, та направлені відповідачу 30.10.2017р.

Відповідачем були сплачені зазначені рахунки 10.11.2017р., 15.11.2017р., 27.11.2017р., що підтверджено позивачем виписками з його особового рахунку.

Отже, зважаючи на зазначене колегія суддів зазначає, що відповідач своєчасно не здійснив оплату орендних платежів за користування транспортним засобом за договором найму (оренди) транспортного засобу №3173/12/14 від 31.12.2014 року, щомісячний обов'язок оплати якої визначений п. 3.1. вищевказаного договору. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що здійснивши оплату під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач тим самим підтвердив прострочення оплати протягом трьох місяців підряд.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що між сторонами за спірний період погоджені та підписані акти виконаних робіт № 604134 від 30.06.2016 року, № 605875 від 30.09.2016 року, в яких погоджений розмір орендної плати за спірний період.

Акт виконаний робіт № 607735 від 30.12.2016 року передавався позивачу, однак повернутий не був, при цьому позивач заперечень щодо розміру орендної плати за цим актом не надав.

Необґрунтованими є доводи відповідача про те, що оскільки він не отримував рахунків на оплату, це унеможливлювало здійснення орендних платежів, оскільки неотримання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому наявність чи відсутність рахунка не звільняє орендаря від обов'язку сплатити плату за користування майном.

Відповідно до статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Таким чином, істотне порушення наймачем такої умови договору найму майна, як своєчасне внесення орендної плати, є достатньою підставою для дострокового розірвання вказаного договору найму та повернення найманого майна наймодавцю.

Із листа відповідача №33 від 04.08.2017 вбачається, що лист позивача про відмову від договору був отриманий відповідачем 03.08.2017, а відтак, саме з цієї дати слід вважати договір розірваним. У листі також було висунуто вимогу щодо повернення транспортного засобу.

Як унормовано ч. 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, істотне порушення наймачем такої умови договору найму майна, як внесення орендної плати, є достатньою підставою для дострокового розірвання вказаного договору найму в судовому порядку та повернення найманого майна наймодавцю.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що в силу ч.2 ст. 782 ЦК України договір оренди транспортного засобу є розірваним з 03.08.2017, тому у відповідача на підставі статті 785 Цивільного кодексу України виникло зобов'язання по поверненню позивачу транспортного засобу, а саме: вантажного сідлового тягача - Е, RENAULT PREMIUM 460.19 Т, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 18.06.2018 року у справі №910/18827/17/

Безпідставним є посилання відповідача на укладення між сторонами додаткової угоди № 1 від 03.10.2016 року до договору № 3173 від 31.12.2014 року, оскільки продовження строку дії договору найму(оренди) транспортних засобів не позбавляє позивача ТОВ «Євротранссервіс» відмовитися від договору у зв'язку з неналежним виконанням з боку відповідача ТОВ «Магістраль-Транс» обов'язку щодо оплати оренди транспортного засобу за договором. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем вищевказана додаткова угода, в якості доказу по справі, до суду першої інстанції не надавалась, а відповідно до вимог ч.3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможлисті їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Надаючи в якості доказу додаткову угоду № 1 від 03.10.2016 року, відповідач, відповідно до вимог ст. 269 ГПК України не обґрунтував неможливості подання в суд першої інстанції. Таким чином, колегія суддів вважає, що не може прийняти в якості доказу по справі додаткову угоду № 1 від 03.10.2016 року до договору № 3173 від 31.12.2014 року.

Стосовно клопотання позивача про призначення експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності тих умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідно спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

Згідно п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для призначення судової експертизи, оскільки для вирішення даного спору не виникає дійсної потреби для призначення експертизи.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2017 р. підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо повернення майна.

Оскільки, апеляційну скаргу було задоволено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №910/19163/17 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо повернення майна.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" майно: вантажний сідловий тягач - Е, RENAULT PREMIUM 460.19 Т, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, за договором найму (оренди) транспортного засобу №3173/12/14 від 31.12.2014 року.

В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" (03151, м. Київ, вул. Волинська, 60, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського,77, ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2400 грн.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/19163/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 288,289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.07.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.В. Кропивна

Л.Г. Смірнова