КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2018 р. м.Київ Справа№ 910/23120/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Разіної Т.І.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання: Пугачовій А.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 09.07.2018 року по справі №910/23120/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Міністерства оборони України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.05.2018, повний текст якої складено 29.05.2018

у справі №910/23120/16 (суддя Якименко М.М.)

за заявою Міністерства оборони України про роз'яснення рішення суду у справі №910/23120/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "АГРОХІМ"

до 1.Міністерства оборони України, 2.Антитерористичного центру при Службі безпеки України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1.Сватівська міська рада, 2.Державна казначейська служба України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - 1: 3.Генеральний штаб Збройних Сил України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - 2: 4.Служба безпеки України

про відшкодування матеріальної шкоди 29 541 956,20 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "АГРОХІМ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України та Антитерористичного центру при Службі безпеки України про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 29 541 956,20 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.10.2015 близько 19 год. 30 хв. на території майданчику №3 польового складу боєприпасів сектору "А" у м.Сватове, Луганської області відбулося загоряння дерев'яних ящиків з боєприпасами та подальше поширення полум'я на інше ракетно-артилерійське озброєння, яке перебувало на території польового складу боєприпасів, що спричинило їх подальшу детонацію в процесі пожежі, яке є наслідком завдання матеріальних збитків позивачу.

При цьому вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28.10.2016 у кримінальному провадженні №426/13206-16-к встановлено вину службової особи, виконуючого обов'язки начальника польового складу боєприпасів майора ОСОБА_2 у невиконанні ним наказу керівництва Міністерства оборони України.

З цих підстав, позивач просив суд (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) стягнути з Міністерства оборони України на свою користь: 5 608,00 грн - витрат на проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж та складання звіту, 13 426 911,00 грн - матеріальної шкоди, що завдано ТОВ "АГРОХІМ" в результаті пошкодження (знищення) внаслідок надзвичайної події 29.11.2015 комплексу будівель та споруд, 49 896,00 грн - витрат на проведення будівельно-технічного дослідження та складання експертного висновку, 1 894 872,23 грн - матеріальної шкоди, що спричинена ТОВ "АГРОХІМ", як власнику транспортних засобів, внаслідок надзвичайної події 29.10.2015, 11 753,28 грн - витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та складання експертного висновку, 811 590,42 грн - нестачі основних засобів ТОВ "АГРОХІМ", що були знищенні внаслідок надзвичайної події 29.10.2015, 13 296 418,87 грн - розміру матеріальної шкоди, що спричинена ТОВ "АГРОХІМ", як власнику товарних запасів (продукції), що знаходились на складі за адресою: м. Сватове, вул. Ново-Старобільська, буд. 28А та були знищенні внаслідок вибуху складу боєприпасів ЗСУ в м. Сватове в ніч з 29 на 30 жовтня 2015 року, 44 906,40 грн - витрат на проведення товарознавчого дослідження та складання експертного висновку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі №910/23120/16 задоволено позовні вимоги.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "АГРОХІМ" 5 608,00 грн - витрат на проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж та складання звіту, 13 426 911,00 грн - матеріальної шкоди, що завдано ТОВ "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "АГРОХІМ" в результаті пошкодження (знищення) внаслідок надзвичайної події 29.11.2015 року комплексу будівель та споруд, 49 896,00 грн - витрат на проведення будівельно-технічного дослідження та складання експертного висновку, що склали; 1 894 872,23 грн - матеріальної шкоди, що спричинена ТОВ "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "АГРОХІМ", як власнику транспортних засобів, внаслідок надзвичайної події 29.10.2015 p., 11 753,28 грн. - витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та складання експертного висновку, 811 590,42 грн - нестачі основних засобів ТОВ "Луганської фірми по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "АГРОХІМ", що були знищенні внаслідок надзвичайної події 29.10.2015р., 13 296 418,87 грн - розміру матеріальної шкоди, що спричинена ТОВ "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "АГРОХІМ", як власнику товарних запасів (Продукції), що знаходились на складі за адресою: м. Сватове, вул. Ново-Старобільська, буд. 28А та були знищенні унаслідок вибуху складу боєприпасів ЗСУ в м. Сватове в ніч з 29 на 30 жовтня 2015 року, 44 906,40 грн - витрат на проведення товарознавчого дослідження та складання експертного висновку, 206 700,00 грн - судового збору.

В частині стягнення з Антитерористичного центру при Службі безпеки України матеріальної шкоди - в позові відмовлено повністю.

Судове рішення мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог, а також встановленням вини службової особи вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28.10.2016 у кримінальному провадженні № 426/13206-16-к.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі №910/23120/16 залишено без змін за тих же підстав.

Постановою Верховного Суду від 22.03.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 у справі № 910/23120/16 залишено без змін.

Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про роз'яснення судового рішення від 14.06.2017, в якій просить роз'яснити резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі №910/23120/16 в частині способу та порядку його виконання.

Також, в заяві Міністерство оборони України посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті судового рішення від 14.06.2017 помилково встановлено, що обставини заподіяння позивачу матеріальної шкоди сталися з вини відповідної посадової особи Міністерства. Крім того, стверджує, що матеріальна шкода завдана позивачеві внаслідок вчинення злочину-терористичного акту, і вона має бути відшкодована із урахуванням частини другої статті 19 Закону України «Про боротьбу із тероризмом».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 відмовлено в задоволенні заяви Міністерства оборони України про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі №910/23120/16.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що резолютивна частина рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 року у справі №910/23120/16 складена у відповідності до вимог чинного законодавства, а її зміст є зрозумілим, як і зрозумілим є порядок його виконання.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, Міністерство оборони України звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі №910/23120/16 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в частині надання роз'яснення судового рішення, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Учасники справи належним чином повідомлялися про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, ТОВ "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "АГРОХІМ", Сватівська міська рада та Державна казначейська служба України наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю зазначених учасників справи, оскільки у відповідності до ч.3 ст.245 та ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Крім того, участь у судовому засіданні учасників процесу суд не визнавав обов'язковою. Також, колегією суддів враховано, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З урахуванням приписів частини 1 статті 270 та частини 1 статті 252 ГПК України апеляційний розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей передбачених у Главі «Апеляційний розгляд». При цьому, до апеляційного розгляду застосовуються положення загального позовного провадження з питань, не врегульованих у Главах «Апеляційний розгляд» і «Розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження».

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню виходячи з наступного.

У відповідності до положень частини першої статті 245 ГПК України за заявою, зокрема, учасників справи суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Аналогічні положення містилися в статті 89 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017).

Здійснюючи роз'яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз'яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз'ясненні рішення.

Даної правової позиції також дотримується Верховний Суд, зокрема у справах №№ 910/19870/17, 922/4137/14, 910/12754/14.

Колегією суддів встановлено, що фактично Міністерство оборони України у своїй заяві про роз'яснення судового рішення від 14.06.2017 порушує питання про внесення до нього нових даних, які не були зазначені в даному рішенні, та про встановлення та зміну способу і порядку його виконання. Однак, порушення зазначених питань є підставою для відмови у роз'ясненні такого рішення, оскільки дані питання не можуть бути предметом роз'яснення у розумінні як положень статті 245 ГПК України (в редакції чинній з 15.12.2017) так і положень статті 89 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017).

Більше того, як вірно зазначено судом першої інстанції у резолютивній частині судового рішення від 14.06.2017 відсутні неясності, які вимагають роз'яснення її змісту.

Щодо доводів скаржника про те, що в суді першої інстанції заява про роз'яснення судового рішення була розглянута за відсутності його представника, який не був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду, то вони є безпідставними, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2018 було призначено вказану заяву до розгляду у судовому засіданні та належним чином повідомлено, зокрема скаржника, про її розгляд 16.05.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 10.05.2018 поштового відправлення (а.с.15, т.1 матеріалів оскарження), проте останній в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд першої інстанції правомірно розглянув вказану заяву за його відсутністю.

Посилання скаржника на відсутність переконливих відомостей щодо дати та місця проведення судового засідання, колегією суддів відхиляються, оскільки як встановлено вище ухвалу суду про призначення судового засідання було надіслано, зокрема скаржнику, та отримано ним 10.05.2018. Із зазначеної ухвали суду чітко прослідковується як дата та час судового засідання так і місце його проведення.

Аргументи скаржника щодо допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права в частині своєчасного розгляду заяви про роз'яснення судового рішення, яку було подано до суду 23.11.2017, колегією суддів також відхиляються, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2017, тобто одразу після находження даної заяви до суду, відкладено вирішення питання про прийняття заяви Міністерства оборони України про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 року до повернення матеріалів справи №910/23120/16 до Господарського суду міста Києва. Після повернення Верховним Судом матеріалів справи до суду першої інстанції, 05.05.2018 ухвалою суду було призначено розгляд справи на 16.05.2018, тобто розгляд заяви про роз"яснення судового рішення відбувся в розумні строки та в межах процесуальних строків визначених ГПК України.

Що стосується посилань скаржника на те, що в резолютивній частині судового рішення від 14.06.2017 не вірно вказано код ЄДРПОУ стягувача, колегія суддів зазначає, що дані обставини не можуть бути предметом роз'яснення рішення. В той же час, він не позбавлений права і можливості звернутися до суду першої інстанції у визначений ст.243 ГПК України порядок і спосіб з відповідною заявою.

Інші доводи скаржника фактично зводяться на необхідності у роз'ясненні мотивів прийняття судового рішення від 14.06.2017 та внесення до нього нових даних, проте вони також не можуть бути предметом роз'яснення судового рішення. Більше того, оскільки більшість доводів в цій частині не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому вони не приймаються та не розглядаються у суді апеляційної інстанції в розумінні ст.ст.269, 271 ГПК України.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Доводи скаржника з приводу порушення та неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.ст.277, 280 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 267-271, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 по справі №910/23120/16 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 по справі №910/23120/16 залишити без змін.

3.Повернути матеріали оскарження №910/23120/16 до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.07.2018.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.І. Разіна

І.М. Скрипка