ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/446/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О. В.

секретар судового засідання Паньків Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії

вул. Ак.Сахарова, 32, м.Івано-Франківськ, 76014

до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Коломийської райдержадміністрації Івано-Франківської області

вул.І.Франка, 3, м.Коломия, Коломийський район, Івано-Франківська область,78200

про стягнення заборгованості по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги в сумі 58 883 грн 54 коп

за участю представників:

не з'явилися

ВСТАНОВИВ: ПАТ "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії звернулося до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Коломийської райдержадміністрації Івано-Франківської області про стягнення заборгованості по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги в сумі 58 883 грн 54 коп.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 30.05.18 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та порушено провадження у справі. Відповідачу встановлено строк у 15 (п'ятнадцять) календарних днів з моменту отримання цієї ухвали для на дання суду відзиву на позов; позивачу встановлено строк у 5 (пять) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для надання суду відповіді на відзив; відповідачу встановлено строк у 5 (пять) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для надання суду заперечення.

13.06.18 до господарського суду від Управління праці та соціального захисту населення Коломийської райдержадміністрації Івано-Франківської області надійшло клопотання № 1923/05-08/14 від 08.06.18 (вх№ 9288/18), в якій відповідач просить залишити позовну заяву без руху, зобов'язавши позивача направити йому належним чином копію позовної заяви з додатками; надати справу для ознайомлення; відкласти попереднє судове засідання по справі; змінити порядок розгляду справи із спрощеного позовного провадження на загальне.

В судове засідання 26.06.18 сторони не з'явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили.

Як вбачається з наявного в справі повідомлення про вручення поштового відправлення № 954, ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 30.05.18 позивачем отримано 05.06.18.

З наявного в справі повідомлення про вручення поштового відправлення № 962 вбачається, що відповідачем ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 30.05.18 отримано також 05.06.18.

Отже, сторони були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання у відповідності до ст.ст. 120, 242 ГПК України. Передбаченим ГПК України правом на участь представників у судовому засіданні, сторони не скористалися.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для відкладення розгляду справи.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до господарського суду з позовом у даній справі, позивачем на підтвердження виконання вимог ст.ст.164, 172 Господарського процесуального кодексу України подано поштову квитанцію, накладну та опис вкладення поштового відділення ПАТ "Укрпошта", які свідчать про надсилання ним 24.05.18 копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу у справі. Номер поштового відправлення - 443.

Перевіривши на публічному сайті ПАТ "Укрпошта", доступ до якого є загальнодоступним, місцезнаходження поштового відправлення за № 443, господарським судом з'ясовано, що поштове відправлення за № 443 надійшло до поштового відділення за місцезнаходженням відповідача ще 26.05.18; вручено відповідачу 26.06.18. Вказане свідчить про те, що неотримання відповідачем копії позовної заяви та доданих до неї документів зумовлено не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надійшла на його адресу.

Крім того, з моменту отримання клопотання відповідача (вх№ 9288/18), зокрема, про надання справи для ознайомлення, а саме: з 13.06.18 по 26.06.18 відповідач не вжив жодних дій, направлених для ознайомлення з матеріалами справи; представники відповідача для ознайомлення зі справою до суду не зверталися.

За приписами ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно п.1 ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

В ч.1 ст.247 Господарського процесуального кодексу України визначено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому, слід зазначити, що норма даної статті має виключний характер, що виключає можливість розгляду малозначних справ в порядку іншого (загального) позовного провадження.

Частиною 6 статті 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено можливість переходу від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до загального за клопотанням учасника справи або за ініціативою суду. Однак, як вбачається зі змісту ч.7 ст.250 Господарського процесуального кодексу України, перехід зі спрощеного позовного провадження до загального можна здійснити лише при розгляді справ, що не є малозначними, але їх розгляд за тих чи інших обставин було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Можливості переходу зі спрощеного позовного провадження до загального при розгляді справ, які є малозначними, нормами чинного Господарського процесуального кодексу України не передбачено.

Як визначено в ст.252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

Відповідно до 9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене, в задоволенні клопотання відповідача № 1923/05-08/14 від 08.06.18 (вх№ 9288/18) слід відмовити, а розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, встановив таке.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Позивач - ПАТ "Укртелеком", основною діяльністю якого є діяльність у сфері проводового електрозв'язку, в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" є оператором телекомунікацій та на підставі публічного договору надає споживачам послуги зв'язку.

У період з січня по грудень 2017 року позивач надав послуги зв'язку споживачам, які проживають на території Коломийського району Івано-Франківської області та які згідно із нормами чинного законодавства належать до пільгових категорій громадян, на загальну суму 58883 грн 54 коп, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг у січні - грудні 2017 року за формою № 2-пільга, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 535 від 04.10.07.

Зазначені розрахунки, а також акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги електрозв'язку надсилались відповідачу для проведення звірки розрахунків та відшкодування наданих пільг на телекомунікаційні послуги з місцевого бюджету.

Проте, відповідач витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги, не відшкодував, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 58883 грн 54 коп, що стало підставою для звернення до господарського суду з даним позовом.

ОСОБА_1, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

ОСОБА_1 і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина та основи соціального захисту у відповідності до п.п.1, 6 ст.92 Конституції України визначаються виключно законами України.

В ст.19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" конкретизовано ст.92 Конституції України та зазначено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати послуг зв'язку та критерії їх надання.

Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус" та Закону України "Про охорону дитинства" для певних категорій споживачів встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку.

За приписами ч.3 ст.63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п.63 постанови Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.12 "Про затвердження ОСОБА_1 надання та отримання телекомунікаційних послуг" установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

За змістом ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

В пп."б" п.4 ч.1 ст.89 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад належать видатки на державні програми соціального захисту, зокрема, пільги окремим категоріям громадян.

Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" п.4 ч.1 ст.89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України може здійснювати перерозподіл обсягів субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту між їх видами та між місцевими бюджетами, виходячи з фактично нарахованих обсягів відповідних пільг, субсидій і допомоги населенню в межах загального обсягу таких субвенцій.

Відповідно до пп.1 п.11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.03 № 117, уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.02 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету". Відповідно до п.3 Порядку (в редакції станом на січень 2017 року) головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Отже, саме до компетенції відповідача належить забезпечення реалізації на території Богородчанського району Івано-Франківської області державної політики у сфері соціального захисту населення, а тому він - як головний розпорядник коштів на фінансування державних соціальних програм зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

При цьому, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із Законів України.

Згідно ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в частині компенсації наданих пільг зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус" та Закону України "Про охорону дитинства" та інших законодавчих актів.

Телекомунікаційні послуги на пільгових умовах ПАТ "Укртелеком" надано не з власної ініціативи, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. ПАТ "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" зобов'язане дотримуватися положень законодавства про соціальний захист, здійснюючи при цьому підприємницьку діяльність з надання послуг зв'язку, які мають оплатний характер. Покладення на ПАТ "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" витрат, пов'язаних з наданням послуг пільговим верствам населення, без їх відшкодування відповідним органом суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності, встановленим статтею 3 Цивільного кодексу України. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - в даному випадку відповідач в силу закону має відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних коштів понесені ним витрати.

ОСОБА_1 позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що в Державному бюджеті України на відповідний рік видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не з наведеного бюджетного законодавства, а із закону, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним в цьому законодавстві особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч.2 ст.193 ГК України).

Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Як визначено в ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

У пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України" зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, наявність у відповідача обов'язку з відшкодування витрат за надані пільговим категоріям громадян послуги не залежить від строків або обсягів бюджетних асигнувань, які є лише засобом реалізації державних програм.

Таким чином, відповідач зобов'язаний здійснити розрахунки з позивачем на підставі поданих ним щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, у період з 01 січня по 31 грудня 2017 року, а зазначені ним обставин щодо відсутності бюджетних призначень на відповідні видатки в 2017 році не є підставами для звільнення останнього від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний суд в постановах від 16.05.18 у справі № 906/803/17 та від 22.05.18 у справі № 904/7918/17.

Матеріалами справи підтверджено існування у відповідача боргу перед позивачем по компенсації витрат за надання послуг зв`язку на пільговій основі в розмірі 56256 грн 46 коп та відсутність оплати останнього з боку відповідача.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

Судовий збір у відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області (вул.Шахтарська, 12, с.Ковалівка, Коломийський район, Івано-Франківська обл, 78293; фактична адреса: вул.Франка, 3, м.Коломия Івано-Франківська обл, 78200, ) на користь публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії (вул.Ак.Сахарова, 32, м.Івано-Франківськ, 76014, ) 58883 (пятдесят вісім вісімсот вісімдесят три) грн 54 коп заборгованості та 1762 грн (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Рочняк О.В.