ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2018 р.Справа № 922/361/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Заводовій К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Заступника військового прокурора Херсонського гарнізону, м.Херсон в інтересах держави в особі : Державного концерну "Укроборонпром", м.Київ Херсонського державного заводу "Палада", м.Херсон
до Приватного виробничого підприємства "Ремпутьсервіс", м.Харків
про стягнення 55 800,00грн.
за участю представників:

представник прокуратури - ОСОБА_1, посвідчення №047813 від 04.09.2017

представник першого позивача - не з'явився

представник другого позивача - не з'явився

представник відповідача - ОСОБА_2, НОМЕР_1

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Херсонського гарнізону (далі за текстом - прокурор) звернувся до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" (далі за текстом - перший позивач) та Херсонського державного заводу "Палада" (далі за текстом - другий позивач) з позовом до Приватного виробничого підприємства "Ремпутьсервіс" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 55800,00грн.

На підтвердження позовних вимог прокурор посилається на невиконання відповідачем зобов'язань щодо поставки оплаченого другим позивачем товару, а тому повинен повернути останньому грошові кошти в сумі 55800,00грн., що сплачені як попередня оплата.

Підготовче засідання 26.03.2018 було відкладено на 24.04.2018.

16 квітня 2018 року від прокурора надійшли пояснення щодо представництва інтересів держави у даній справі.

У підготовчому засіданні 24.04.2018 постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 22.05.2018.

У підготовчому засіданні 22.05.2018 постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 18.06.2018.

У судовому засіданні 18.06.2018 прокурор підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представники позивачів своїх представників у судове засідання не направили. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд зазначає, що згідно статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав та надав відповідну письмову заяву про визнання позову, в якій вказав про те, що йому відомі наслідки визнання позову.

Розглянувши заяву відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 ГПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Також, згідно зі статтею 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Заява про визнання позову підписана від імені відповідача його керівником - ОСОБА_2, який відповідно до відомостей наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань має право вчиняти від імені відповідача дії без довіреності.

Отже, дана особа має повноваження на підписання заяви про визнання позову від імені відповідача.

За таких обставин, заява відповідача про визнання позову приймається та задовольняється судом.

На підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури від 01.06.2017 №747 на суму 55800,00грн., який передбачав поставку товару (шпала дерев'яна просочена типу 2А у кількості 70шт.; болт закладний в зборі у кількості 500шт.; підкладка під рейку Р-50 (Д-50) у кількості 30шт.; костиль шляховий у кількості 100шт.) другий позивач сплатив грошові кошти за платіжним дорученням №1661 від 12.06.2017 в розмірі 55800,00грн.

Згідно частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Частиною 1 статті 181 ГК України також встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За таких обставин, між другим позивачем та відповідачем був укладений договір поставки у спрощений спосіб.

Як вказує прокурор у позові, відповідач свої зобов'язання щодо поставки товару, вказаного у рахунку-фактурі від 01.06.2017 №747, у обумовлений сторонами в усному порядку 15-денний строк не виконав.

У зв'язку з цим, другий позивач звернувся до відповідача з претензією від 02.11.2017 №04/520, в якій вимагав у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги поставити товар, а у разі невиконання цієї вимоги - повернути перераховану попередню оплату в розмірі 55800,00грн.

Дана претензія була залишена відповідачем без задоволення, у вказаний термін останній взяті на себе зобов'язання не виконав.

Посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб, прокурор в інтересах держави в особі позивачів звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 55800,00грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України, у випадках, передбачених законом, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді.

Ці повноваження прокурора закріплені також у статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до яких підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (мотивувальна частина рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № З-рп/99).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення державного концерну "Укроборонпром" від 29.12.2010 № 1221 було утворено Державний концерн "Укроборонпром" (далі - Концерн) з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком. Вказане обумовлено метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами.

Відповідно до пункту 1 Статуту Державного концерну "Укроборонпром", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 993, Концерн є державним господарським об'єднанням, утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1221 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром", функції з управління Концерном та контроль за його діяльністю здійснює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

До переліку суб'єктів управління об'єктами державної власності, згідно зі статтею 4 вищевказаного Закону, відносяться, зокрема, державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації.

При цьому частина 2 статті 2 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" передбачено, що особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі визначаються Законом України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі".

Згідно преамбули Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" від 16.06.2011 № 3531-VI наголошено, що цей Закон визначає особливості та правові основи управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

Відповідно до статті 1 названого Закону його метою є визначення особливостей управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, шляхів підвищення ефективності функціонування підприємств оборонно-промислового комплексу та забезпечення здійснення контролю за їх діяльністю.

В силу положень статті 2 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" до об'єктів управління державної власності в оборонно-промисловому комплексі належить майно державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які входять до складу Концерну.

У відповідності до статті 3 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" суб'єктами управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є: Кабінет Міністрів України; Державний концерн "Укроборонпром".

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" Державний концерн "Укроборонпром" є уповноваженим суб'єктом господарювання з управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі. До складу Концерну входять державні підприємства оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенні підприємства (далі - учасники Концерну), на основі фінансової залежності від одного або групи учасників Концерну, який виконує функції із забезпечення науково-технічного і виробничого розвитку, а також провадить інвестиційну, фінансову, зовнішньоекономічну та інші види діяльності. Учасники Концерну не перебувають в управлінні органів виконавчої влади.

Таким чином, Концерн є суб'єктом, уповноваженим здійснювати функції держави щодо управління державним майном та управління підприємствами - учасниками об'єднання у оборонно-промисловому комплексі. При цьому спеціальними законодавчими актами Концерну надано право здійснювати повноваження та правомочності, пов'язані із реалізацією функцій держави, якими першочергово наділені виключно органи державної влади.

Херсонський державний завод "Палада" є підприємством, заснованим на державній власності, та учасником Концерну.

Метою діяльності другого позивача є отримання прибутку шляхом здійснення господарської та комерційної діяльності у відповідності і на умовах визначених законодавством України.

Оскільки учасники Концерну, одним із яких є другий позивач, перебувають виключно в управлінні Державного концерну "Укроборонпром", та не можуть перебувати в управлінні будь-яких органів виконавчої влади (зокрема, міністерств), Концерн є належним позивачем щодо вимог, пов'язаних із відновленням прав держави у зв'язку із істотним порушенням відповідачем власних зобов'язань перед ХДЗ "Палада".

Невиконання або неналежне виконання умов договорів, укладених з ХДЗ "Палада" завдає збитків державному підприємству, а відтак і державі.

Вказані обставини є підставою для представництва військовою прокуратурою Херсонського гарнізону в суді інтересів держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та ХДЗ "Палада" у форм звернення до суду з цим позовом та участі прокурора в його розгляді.

Водночас, в порушення вимог п.п. 4, 10 "Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 №1040, ДК "Укроборонпром", ХДЗ "Палада" заходи представницького характеру щодо захисту порушених прав держави не здійснювали.

Вказана бездіяльність позивачів щодо судового захисту порушених інтересів держави, відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для представництва прокурором інтересів держави в судових органах шляхом пред'явлення відповідного позову.

На виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" військовою прокуратурою Херсонського гарнізону було повідомлено позивачів про необхідність представництва військовою прокуратурою інтересів держави у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що прокурор правомірно та з дотриманням наданих законодавством повноважень звернувся до господарського суду з даним позовом в інтересах держави в особі позивачів.

Згідно частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач не надав доказів поставки товару, який був оплачений другим позивачем, або доказів повернення попередньої оплати.

При цьому, позов визнаний відповідачем у повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення 55800,00грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного виробничого підприємства "Ремпутьсервіс" (61009, м.Харків, вул.Валдайська, буд.15/25, кв.81, код 31285444) на користь Херсонського державного заводу "Палада" (73021, м.Херсон, Карантинний острів, буд.1, код 24961253) грошові кошти у сумі 55800,00грн., а також 1762,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.07.2018 р.

Суддя ОСОБА_3