ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року Справа № 915/256/18

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “КВОРУМ-НАФТА” (54003, м. Миколаїв, вул. Гречишникова, 52)

до відповідача: Фермерського господарства “КОНДОР С.” (55600, Миколаївська область, Новобузький район, м. Новий Буг, вул. Куйбишева, 154)

про: стягнення 194089,10 грн.,

Суддя: Смородінова О.Г.

Секретар судового засідання: Ржепецька К.М.

Представники сторін:

від позивача: не з’явився,

від відповідача: не з’явився.

Суть спору:

28 березня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю “КВОРУМ-НАФТА” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою за вих. № 178 від 27.03.2018 про стягнення з Фермерського господарства “КОНДОР С.” заборгованості в розмірі 194089,10 грн., з яких: 150000,00 грн. – основний борг, 39635,62 грн. – пеня станом на 26.03.2018, 4453,48 грн. – 3% річних станом на 26.03.2018.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов договору поставки № 684 від 23.05.2017; видаткової накладної № 7894 від 23.05.2017; рахунку на оплату № 3817 від 23.05.2017; норм статей 526, 546, 549, 610, 611, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України, та мотивовані таким: на виконання умов договору поставки позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 656000,00 грн., що підтверджується відповідною видатковою накладною. Відповідач неналежним чином виконав взяті на себе договірні зобов’язання в частині проведення повної оплати за отриманий товар у зв’язку з чим утворилась заборгованість в сумі 150000,00 грн. Внаслідок порушення відповідачем договірних зобов'язань по своєчасній оплаті отриманого товару позивачем нараховано відповідачу пеню та 3 % річних.

Ухвалою суду від 02.04.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/256/18, за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 24 квітня 2018 року о 14 год. 00 хв.; встановлено сторонам строк для надання суду заяв та доказів.

В підготовчих засіданнях: 24.04.2018, 10.05.2018 та 24.05.2018 був присутній лише представник позивача.

19 червня 2018 року представники сторін в судове засідання не з’явилися, про причини нез’явлення суд не повідомили, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать:

- підпис уповноваженого представника позивача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 066 про отримання 29.05.2018 копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 24.05.2018 у справі № 915/256/18;

- підпис представника відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 058 про отримання 29.05.2018 копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 24.05.2018 у справі № 915/256/18.

При цьому, відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, так і не скористався.

За приписами ч. 2 ст. 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Розгляд справи по суті було розпочато судом 24.05.2018, отже процесуально визначений тридцятиденний строк закінчується 25.06.2018, у зв’язку з чим розгляд справи відбувся саме в даному судовому засіданні.

Водночас, враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

19.06.2018 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представника позивача у попередніх судових засіданнях, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд –

В С Т А Н О В И В:

23.05.2017 року між сторонами був укладений договір поставки мінеральних добрив № 684 (з додатком), згідно з предметом якого у визначені договором строки, позивач, як постачальник, зобов’язався на платній основі передати у власність покупця мінеральні добрива (далі - товар), і сплатити на користь постачальника їх вартість у відповідності до умов цього договору. Товар за договором може передаватися у власність покупця як однією, так і декількома партіями, кожна з яких оформляється окремою специфікацією до даного договору і є його невід’ємною частиною (п. 1.1).

Поставка товару може відбуватися на умовах EXW, (назва н.п.), FCA (н.н.п.), СРТ (н.н.п.). Умови поставки кожної конкретної партії товару визначаються сторонами у специфікаціях або додатках до цього договору (п.2.1).

За умовами пунктів 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 договору:

Базисна ціна поставки визначається у специфікаціях або додатках до цього договору на умовах FCA (н.н.п.).

Ціна товару в межах кожної конкретної партії визначається сторонами у специфікаціях або додатках до цього договору. Сторони при визначенні ціни можуть відступити від базисної ціни поставки і визначити ціну на умовах EXW, (назва н.п.), FCA (н.н.п.), СРТ (н.н.п.).

Загальною вартістю цього договору є сума вартості усіх партій товару, поставлених згідно з цим договором.

Ціна товару включає упаковку та маркування згідно із стандартами заводу-виробника та у відповідності до вимог, що ставляться до такого товару.

Згідно умов розділу 5 договору:

5.1. Покупець здійснює оплату товару (партії товару) шляхом повної попередньої оплати його вартості.

5.2. Оплата вартості товару (партії товару) здійснюється протягом п'яти календарних днів з моменту узгодження сторонами обсягів, вартості та умов поставки конкретної партії товару, і подальшого підписання специфікації або додатку до цього договору.

5.3. Сторони домовилися, що оплата вартості товару (партії товару) здійснюється покупцем на основі виставленого постачальником рахунка-фактури. Оплата здійснюється в національній валюті шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Розділом 6 договору сторони встановили відповідальність.

Так, відповідно до умов п. 6.2, у випадку порушення покупцем термінів оплати вартості товару (партії товару), передбачених п. 5.2 цього договору, покупець сплачує постачальнику штраф (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день затримки оплати.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками та скріплення печатками сторін, і діє до « 31» грудня 2017 року (п.9.1).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Згідно додаткової угоди № 1 від 23.05.2017 до цього договору, сторони погодили наступний товар: селітра аміачна (мішки) у кількості 80 тонн; ціною (з ПДВ) 8200 грн. за тонну; усього вартість з ПДВ становить 656000,00 грн.

Предметом даного позову виступають майнові вимоги позивача щодо стягнення з відповідача оплати за отриманий товар, а також пені та трьох відсотків річних внаслідок порушення відповідачем договірних зобов'язань по своєчасній оплаті отриманого товару.

Отже, спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, відповідно до приписів ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, – відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного договору поставки № 684 від 23.05.2017, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 656000,00 грн., за оформленою та підписаною сторонами додатковою угодою № 1 від 23.05.2017 на суму 656000,00 грн., згідно видаткової накладної № 7894 від 23.05.2017 на суму 656000,00 грн. (а.с.12).

Для проведення оплати за отриманий товар позивачем відповідачу було виставлено рахунок на оплату № 3817 від 23.05.2017 на суму 656000,00 грн. (а.с.13).

Відповідач, як покупець, зобов’язаний був оплатити поставлений позивачем товар у відповідності до п. 5.2 договору № 684 від 23.05.2017 – до 29 травня 2017 року включно.

З наданих суду доказів вбачається, що на виконання взятих на себе зобов’язань відповідач здійснив оплату за отриманий товар з порушенням терміну визначеного в п.5.2 договору та лише на загальну суму 506000,00 грн. про що свідчать банківські виписки: від 01.06.2017 на суму 200000,00 грн.; від 08.06.2017 на суму 200000,00 грн.; від 03.08.2017 на суму 56000,00 грн.; від 10.08.2017 на суму 50000,00 грн. (а.с.14-17).

Таким чином, відповідач свого обов'язку по оплаті товару в сумі 150000,00 грн., (656000,00 – 506000,00) поставленого за вищевказаною видатковою накладною, не виконав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 691 та ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, – за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів оплати позивачу заявленої до стягнення суми основної заборгованості за договором, станом на час прийняття рішення судом, відповідачем не надано, розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум відповідачем не спростовано.

В спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства, в зв’язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідними позовними вимогами.

Отже, суд задовольняє позов у цій частині.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.2.5 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальністю за порушення грошових зобовязань» № 14 від 17.12.2013, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Як було зазначено судом вище, п. 6.2 договору, у випадку порушення покупцем термінів оплати вартості товару (партії товару), передбачених п. 5.2 цього договору, покупець сплачує постачальнику штраф (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день затримки оплати.

Перевіривши розрахунки позивача в частині нарахування пені в розмірі 39635,62 грн., який заявляє позивач, суд встановив, що нарахування позивача здійснені з допущенням помилок.

Згідно ж розрахунку суду, проведеного за допомогою програми “Законодавство”, обґрунтованою загальною сумою пені є 34842,60 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Перерахунок розміру пені було здійснено судом на підставі ч.6 ст.232 Господарського кодексу України за період з 10.08.2017 по 09.02.2018, в межах шестимісячного строку, на суму заборгованості в розмірі 150000,00 грн.

Таким чином, суд задовольняє позов у частині стягнення пені в розмірі 34842,60 грн., а в частині стягнення пені в розмірі 4763,02 грн. – відмовляє позивачу.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов'язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв’язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Стаття 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов’язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов’язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов’язання.

На підставі статті 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних станом на 26.03.2018.

Судом за допомогою програми “Законодавство” перевірено надані позивачем розрахунки, внаслідок чого суд погоджується із нарахованими позивачем сумами 3% річних в розмірі 4453,48 грн., тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, враховуючи вищевикладені норми та обставини, позов підлягає задоволенню частково.

Судовий збір, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 129, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Фермерського господарства “КОНДОР С.” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “КВОРУМ-НАФТА” 150000,00 грн. – основного боргу, 34872,60 грн. – пені, 4453,48 грн. – 3% річних та 2839,90 грн. судового збору.

3.          У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “КВОРУМ-НАФТА” в частині стягнення з Фермерського господарства “КОНДОР С.” пені в розмірі 4763,02 грн. – відмовити.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “КВОРУМ-НАФТА” (54003, м. Миколаїв, вул. Гречишникова, 52; ідентифікаційний код 32938047);

відповідач: Фермерське господарство “КОНДОР С.” (55600, Миколаївська область, Новобузький район, м. Новий Буг, вул. Куйбишева, 154; ідентифікаційний код 34135609).

Повне рішення складено та підписано 27 червня 2018 року.

Суддя                                                                      О.Г. Смородінова