ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.07.2018

Справа № 910/4753/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Приватного підприємства «Студія ремонту «Синтез»

до Публічного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза»

про стягнення 145 793,44 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Студія ремонту «Синтез» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» про стягнення 145 793,69 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем невиконані свої зобов'язання щодо виконання умов договору № 2109/16Д від 21.09.2016 щодо оплати будівельних робіт. Враховуючи наявну заборгованість відповідача позивачем було подану зазначену позовну заяву про стягнення з останнього 109 092,00 грн. основного боргу, 4 160,44 грн 3 % річних, 17 902,00 грн інфляційних збитків та 14 639,25 грн нарахованої пені.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/4753/18 від 23.04.2018 позовну заяву Приватного підприємства «Студія ремонту «Синтез» до Публічного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» про стягнення 145 793,69 грн залишено без руху.

04.05.2018 від Приватного підприємства «Студія ремонту «Синтез» надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 23.04.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного провадження на підставі частини 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 08.05.2018 відповідачу було запропоновано у строк протягом п’ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження надати суду відзив на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

29.05.2018 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача, в якому вказаний учасник судового процесу проти задоволення позовних вимог надав заперечення, з огляду на те, що позивачем не були виконані умови п. 7.1 договору, в якому міститься вимога про вивіз сміття підрядником з будівельного майданчика. З огляду на те, що однією зі складових виконання робіт на будівельному майданчику був вивіз сміття, то відповідач вважає, що він має право зменшити суму оплати за виконанні роботи на різницю коштів, які ним були витрачені у зв’язку з вивозом сміття з будівельного майданчику.

15.06.2018 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 09.07.2018 у справі № 910/4753/18 заяву Приватного підприємства «Студія ремонту «Синтез» про зменшення розміру позовних вимог з доданими до неї документами повернуто останньому без розгляду з огляду на те, що остання подана після закінчення процесуальних строків та ненаданням доказів направлення її копії на адресу відповідача.

Також 15.06.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останнім були подані докази в підтвердження здійснення оплати за вивіз сміття третій особі – ТОВ «Компанія спецсевіс».

Наразі, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва –

ВСТАНОВИВ:

21.09.2016 між Публічним акціонерним товариством «Трикотажна фабрика «Роза» (далі – замовник, відповідач) та Приватним підприємством «Студія ремонту «Синтез» (далі - підрядник, позивач) було укладено договір № 2109/16Д (далі – договір), відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобов’язується на власний ризик виконати, у відповідності до умов договору та завдання замовника роботи з базового оздоблення приміщення в осях 23/32 в приміщеннях корпусу «Д», 4 поверх, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. М. Грінченка, 2/1, надалі об’єкт, згідно з переліку, зазначеного в кошторисі в Додатку № 1 до даного договору та в терміни зазначені в п. 6.2 договору, а замовник зобов’язується прийняти ці роботи та оплатити їх на умовах, визначених договором.

До вищезазначеного договору сторонами було підписано Додаток № 1 до договору № 2109/16Д від 21.09.2016 – Кошторис, в якому сторонами було погоджено перелік робіт і матеріалів, а також їх вартість по кожній позиції окремо.

За умовами п. 2.1 договору, якість та перелік виконаних робіт та матеріальних ресурсів повинна відповідати кошторисній документації, вимогам замовника, вимогам будівельних норм та правил ДБН, БніП та іншим нормам та правилам встановленим чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.1 договору, роботи виконуються з матеріалів підрядника, за допомогою обладнання, устаткування, механізмів та техніки підрядника. Підрядник та замовник в момент підписання даного договору погодили вартість всіх матеріалів та тарифи на виконання робіт.

Згідно з п. 4.1 договору, ціна робіт договірна та визначена кошторисом, який додається до даного договору в додатку № 1 та становить 163 268,99 грн. Кошторис є твердим та не підлягає перегляду за будь-яких обставин, окрім тих, які передбачені даним договором.

Умовами п. 4.2 договору встановлено, що в ціну робіт включені відшкодування всіх витрат підрядника, плату за виконану ним роботу, витрати придбання матеріалів, на доставку матеріалів та обладнання на «Об’єкт», техніку, спецтехніку, навантажувально-розвантажувальні роботи, механізми, обладнання та різні пристрої, які можуть бути необхідні в процесі виконання робіт.

Згідно з умовами п. 5.1 договору, замовник сплачує підряднику аванс на придбання матеріалів наступним чином: 62 120,18 грн протягом 3-х банківських днів з дати підписання договору.

Розрахунок за виконані роботи проводиться протягом п’яти банківських днів з моменту підписання кінцевого підписання кінцевого акту прийому-передачі виконаних робіт (п. 5.2 договору).

Підрядник зобов'язується приступити до виконання робіт не пізніше 2-х робочих днів з дати одержання першої суми авансу відповідно до п.5.1., при умові своєчасного надання замовником звільнених від майна замовника приміщень підряднику для проведення робіт. Замовник передає підряднику приміщення для проведення робіт за актом (п. 6.1 договору).

Підрядник зобов’язується виконати роботи в строк 20 (двадцять) робочих днів з дати початку робіт, але ні в якому разі не пізніше 31 жовтня 2016. Підрядник може закінчити роботи достроково з обов’язковим дотриманням вимог щодо якості робіт (п. 6.2 договору).

Після закінчення виконання роботи підрядник зобов’язаний протягом 2 календарних днів письмово повідомити замовника про готовність предмету підряду до здавання (п. 6.3 договору).

Здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами до 30 числа кожного звітного місяця, шляхом підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт. Для приймання робіт створюється комісія, в складі представників замовника та представників підрядника, яка зобов’язана протягом 5-ти днів прийняти виконані роботи та підписати акт. До приймання надаються роботи, якість яких можна перевірити (п. 9.1 договору).

У випадку виявлення недоліків, неналежної якості виконаних робіт, відступлення від вимог замовника, у виконаних підрядником за цим договором роботах, вказаних в специфікації, комісія відображає дані недоліки в акті та встановлює терміни їх усунення. Підрядник зобов’язаний власними силами за свій рахунок усунути всі недоліки протягом встановленого сторонами терміну (п. 9.2 договору).

За умовами п. 14.1 договору, даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх обов’язків до договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що ним були виконанні роботи передбачені умовами вищезазначеного договору та кошторису до нього, у зв’язку з чим було складено та передано відповідачу акт здачі-прийняття робіт на загальну суму 170 212,39 грн, що засвічується актом передачі виконавчої документації від 08.12.2016, який підписано представниками замовника та підрядника.

12.12.2016 позивачем отримано від відповідача претензію № 240 від 12.12.2016, в якій осатаній відмовляється від писання акту виконаних робіт з огляд на те, що позивачем не було вивезено будівельне сміття з місця виконання робіт.

Зокрема відповідачем наголошено на наступному.

За умовами п. 7.1 договору, підрядник зобов’язаний виконати роботи якісно і своєчасно та у відповідності з кошторисною документацією, вимогами будівельних норм та правил ДБН, БніП.

В зазначеному пункті договору передбачено, що після завершення всіх робіт підрядник зобов’язаний вивезти з будівельного майданчику техніку, інвентар, невикористані матеріали, відходи, будівельне сміття та будь-які допоміжні споруди, матеріали. Без виконання даних робіт кінцевий акт здачі-приймання виконаних робіт не може бути підсипаний замовником.

Оскільки на момент направлення акту, за твердженнями відповідача, на будівельному майданчику було неприбране сміття, то він, з огляду на вищезазначені умови договору, має беззаперечне право відмови від писання акту та сплати виконаних робіт. Крім того, відповідачем зазначалося проте, що акт виконаних робіт може бути підписаний у майбутньому лише у разі вирахування з нього витрачених коштів на вивіз сміття у розмірі 14 160,00 грн та збитків у вигляді недоотриманого доходу у розмірі 15 504,00 грн.

З огляду на те, що позивач вважає відмову відповідача від підписання акту та спалити вартості виконаних робіт неправомірною, то він звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ «Трикотажна фабрика «Роза» 109 092,00 грн суми основного боргу, 17 902,00 грн інфляційних втрат, 14 639,25 грн пені та 4 160,44 грн три відсотки річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами-юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом (далі - ГК) України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частини перша та сьома статті 179 ГК України).

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (стаття 846 Цивільного кодексу України).

З умов п. 1.1 договору вбачається, що сторонами було погоджено, що замовник доручає, а підрядник зобов’язується на власний ризик виконати, у відповідності до умов договору та завдання замовника роботи з базового оздоблення приміщення в осях 23/32 в приміщеннях корпусу «Д», 4 поверх, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. М. Грінченка, 2/1, надалі об’єкт, згідно з переліку, зазначеного в кошторисі в Додатку № 1 до даного договору та в терміни зазначені в п. 6.2 договору, а замовник зобов’язується прийняти ці роботи та оплатити їх на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 4.1 договору, ціна робіт договірна та визначена кошторисом, який додається до даного договору в додатку № 1 та становить 163 268,99 грн. Кошторис є твердим та не підлягає перегляду за будь-яких обставин, окрім тих, які передбачені даним договором.

Судом встановлено, що сторонами було підписано Додаток № 1 до договору № 2109/16Д від 21.09.2016 – Кошторис, в якому сторонами було погоджено перелік робіт і матеріалів, а також їх вартість по кожній позиції окремо.

Зокрема, до умов вищезазначеного кошторису сторонами погоджено, що підрядник має виконати такі роботи: монтаж фальш стіни, обшивка колон з КГЛ профіль 100 мм; улаштування підвісної стіни типу Армстронг, монтажі відкосів, обшивка колон ГКЛ на клей на суму 135 194,71 грн. Крім того, сторонами погоджено, що позивачем будуть закуплені матеріали на суму 51 766,81 грн; та пораховано транспортні витрати на суму 1 035,34 грн. Всього сума кошторису становить 163 268,99 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було складено та 08.12.2016 передано відповідачу акт здачі-прийняття робіт на загальну суму 170 212,39 грн, що засвічується актом передачі виконавчої документації від 08.12.2016, який підписано представниками замовника та підрядника.

Також 20.12.2016 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія з доданими до неї актом виконаних робіт.

Проте, відповідач у листі від 12.12.2016, відмовився від підписання зазначеного акту та оплати виконаних робіт з посиланням на п. 7.1 договору з огляду на те, що позивачем не було вивезено будівельне сміття з місця виконання робіт.

Разом з тим, суд вважає зазначену відмову відповідача від підписання акту виконаних робіт неправомірною та такою, що суперечить умовам договору та нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Як вбачається з умов п. 1.1, 4.1 та 4.2 договору перелік робіт та їх вартість зазначеного в кошторисі до даного договору.

З умов кошторису вбачається, що в ньому не зазначено такий вид робіт, як вивіз сміття, а також не зазначена вартість таких робіт.

Частиною 1 ст. 853 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

За умовами п. 9.2 договору, у випадку виявлення недоліків, неналежної якості виконаних робіт, відступлення від вимог замовника, у виконаних підрядником за цим договором роботах, вказаних в специфікації, комісія відображає дані недоліки в акті та встановлює терміни їх усунення. Підрядник зобов’язаний власними силами за свій рахунок усунути всі недоліки протягом встановленого сторонами терміну.

При цьому з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідачем претензії щодо якості, кількості робіт не заявлялися. Єдиною підставою відмови від підписання акту та оплати робіт відповідач зазначає не вивезення позивачем сміття з будівельного майданчику.

Проте в матеріалах справи містяться докази, що спростовують дані твердження відповідача, а саме: договір на вивіз будівельних відходів № 1116-11 від 24.11.2016, який укладено позивачем з ТОВ «Компанія Спецсервіс», рахунок на оплату № 955 від 24.11.2016, акт наданих послуг № 907 від 29.11.2016, акт звіряння та випискою по рахунку, які підтверджують вивіз сміття з будівельного майданчика ТОВ «Компанія Спецсервіс».

При цьому, суд критично відноситься до фотознімків доданих відповідачем до відзиву на позов, оскільки характер робіт передбачених в кошторисі не містить великих об’ємів будівельних відходів, в той час, як відповідачем були надані фотознімки на яких міститься будівельне сміття, яке виникло в результаті руйнування стін, тобто тих будівельних робіт, які позивачем не виконувалися.

Щодо акту здачі-прийняття робіт від 08.12.2016 на суму 170 212,39 грн, то судом зазначається наступне.

Згідно умов п. 4.1 договору, ціна робіт договірна та визначена кошторисом, який додається до даного договору в додатку № 1 та становить 163 268,99 грн. Кошторис є твердим та не підлягає перегляду за будь-яких обставин, окрім тих, які передбачені даним договором.

За умовами п. 4.4 договору, договірна ціна може бути переглянута виключно за згодою сторін, про що сторони укладають додаткову угоду до договору.

В матеріалах справи відсутні докази того, що сторонами було погоджено нову збільшену вартість робіт, з огляду на що суд доходить висновку, що відповідач зобов’язаний в межах вартості робіт, яка зазначена в кошторисі до договору, тобто в сумі 163 263,99 грн.

З огляду на те, що відповідачем на виконання умов договору було сплачено суму попередньої оплати у розмірі 62 120,17 грн, то неоплаченою є сума у розмірі 101 143,82 грн.

За умовами п. 5.2 договору, розрахунок за виконані роботи проводиться протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання кінцевого акту прийому-передачі виконаних робіт.

Згідно з п. 9.1 договору, здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами до 30 числа кожного звітного місяця, шляхом підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт. Для приймання робіт створюється комісія, в складі представників замовника та представників підрядника, яка зобов’язана протягом 5-ти днів прийняти виконані роботи та підписати акт. До приймання надаються роботи, якість яких можна перевірити.

З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2016 позивачем передано відповідачу акт здачі-прийняття робіт на загальну суму 170 212,39 грн, що засвічується актом передачі виконавчої документації від 08.12.2016, який підписано представниками замовника та підрядника.

Отже з урахуванням вищенаведених умов договору, відповідач зобов’язаний був підписати вищезазначений акт у строк по 13.12.2016 (включно), а оплатити виконані роботи на суму 101 148,82 по 20.12.2016.

З огляду на те, що відповідач у строки встановлені умовами договору виконані роботи не оплатив, то суд приходить до висновку про стягнення суми основного боргу у розмірі 101 148,82 грн та часткове задоволення позовних вимог в даній частині.

У зв’язку з простроченням оплати виконаних робіт, позивачем нарахована пеня у розмірі 14 639,25 грн за період прострочення з 02.01.2017 по 02.07.2017.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов’язань.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного або неналежно виконаного зобов’язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання зобов’язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 11.6 договору, у випадку необґрунтованого прострочення виконання грошових зобов’язань винна сторона сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від невчасного сплаченої суми за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що з наданого позивачем розрахунку пені, долученого до позовної заяви вбачається, що розрахунок пені був здійснений позивачем з порушенням вимог положень ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, тобто з невірним визначенням початком строку виконання зобов’язань та на невірну суму заборгованості.

Судом було здійснено власний розрахунок пені з урахуванням вірного періоду прострочення в межах періоду зазначеного позивачем (02.01.2017-21.06.2017) та вірної суми заборгованості, у зв’язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню пеня у розмірі 12 810,63 грн.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 160,44 грн та 17 902,00 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом було здійснено власний розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, виходячи від вірної суми основного боргу у відповідності до якого з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню 3 % річних у розмірі 3 857,48 грн та 17 893,08 грн інфляційних нарахувань.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» (03680, м. Київ, вул. Грінченка, 2/1; ідентифікаційний код 00307313) на користь Приватного підприємства «Студія ремонту «Синтез» (03151, м. Київ, вул. Ушинського, 40, оф. 232, ідентифікаційний код 40305015) 101 148,82 грн основного боргу, 12 810,63 грн пені, 3 857,48 грн три відсотки річних, 17 893,08 грн інфляційні втрати та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 035,65 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя                                                                                           Спичак О.М.