ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/106/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняк В.Я. - головуючий, Жуков С.В., Катеринчук Л.Й.

за участю секретаря судового засідання Співака С.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

представник позивача - не з'явився,

відповідач - Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа",

представник відповідача - не з'явився,

орган примусового виконання рішень - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

представник - Михайлов С.В. (довіреність № 4053/20.3-03 від 29.12.2017),

розглянувши касаційну скаргу

Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

на ухвалу господарського суду Донецької області

від 10.08.2017

у складі судді Паляниці Ю.О.,

та постанову Донецького апеляційного господарського суду

від 25.09.2017

у складі колегії суддів Будко Н.В. (головуючий), Малашкевича С.А., Мартюхіної Н.О.,

за скаргою

Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа",

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

у справі за позовом

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа",

про стягнення 54 599 351, 38 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" звернулось до господарського суду Донецької області зі скаргою на дії на дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору, в якій просило:

- визнати постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденко В.В. про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017 недійсною та скасувати;

- визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденко В.В. протиправними.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.08.2017, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у справі № 905/106/16, задоволено вищезазначену скаргу. Визнано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденко В.В. про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017 недійсною. Визнано дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденко В.В. з прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017 - протиправними.

Судові рішення мотивовані тим, що оскаржувана постанова державного виконавця від 13.05.2017 винесена з посиланням на норми Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999, який втратив чинність, а також самостійним виконанням відповідачем рішення суду від 01.06.2016, що обумовлює відсутність бази для нарахування виконавчого збору, оскільки державним виконавцем в межах виконавчого провадження не було стягнуто з боржника на користь стягувача жодних коштів.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Донецької області від 10.08.2017 та постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у справі № 905/106/16, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги боржника.

При цьому скаржник посилається на постанову Вищого господарського суду України від 27.12.2016 у справі № 914/3678/15 та вказує на те, що дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017 вчинені у відповідності до вимог ст.ст. 25, 27, 28 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (зі змінами та доповненнями).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 905/106/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2018.

Ухвалою Верховного Суду від 22.03.2018, касаційну скаргу залишено без руху у відповідності з положенням статті 291 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

27.04.2018 до Верховного Суду від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява про усунення недоліків, вказаних в ухвалі Суду від 22.03.2018, з доданими документами.

Ухвалою Верховного Суду, у визначеному складі колегії суддів, від 14.05.2018 прийнято справу №905/106/16 господарського суду Донецької області до провадження. Відкрито касаційне провадження у справі № 905/106/16 господарського суду Донецької області за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.08.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у справі № 905/106/16. Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги відбудеться 12.06.2018. Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 05.06.2018. Доведено до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

У зв'язку з відпусткою судді Пєскова В.Г. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 905/106/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Жуков С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2018.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. - головуючого, суддя - Жуков С.В., суддя - Катеринчук Л.Й. від 12.06.2018 прийнято справу № 905/106/16 до провадження. Ухвалено розглянути касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.08.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25.09.2017у судовому засіданні 19.06.2018 у призначений час.

В судове засідання 12.06.2018 з'явився уповноважений представник виконавчого органу та надав пояснення у справі. Інші учасники судового процесу своїх уповноважених представників не направили, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Оскільки, явка представників сторін (учасників судового процесу) не була визнана обов'язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників позивача та відповідача, які не з'явились.

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача та уповноваженого представника виконавчого органу, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Рішенням господарського суду Донецької області від 01.03.2016, залишеним без змін постановами Донецького апеляційного господарського суду від 04.04.2016 та Вищого господарського суду України від 16.06.2016 у справі № 905/106/16, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 22 155 195, 80 грн. - основного боргу, 1 083 034, 68 грн. - пені, 555 122, 42 грн. - 3% річних, 1 200 086,65 грн. - інфляційних втрат, вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Припинено провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 2 991 405, 03 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

На виконання вищезазначеного рішення, господарським судом Донецької області виданий відповідний наказ від 20.04.2016.

06.06.2016 державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Нещадимом І.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51336372 з примусового виконання наказу № 905/106/16 від 20.04.2016.

15.06.2016 відповідач звернувся до державної виконавчої служби з листом № 378/01, в якому зазначив про отримання 15.06.2016 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 51336372 від 06.06.2016, тобто, після спливу строку на добровільне його виконання, у зв'язку з чим просив продовжити строк для добровільного виконання наказу у справі № 905/106/16 до 29.06.2016 та відкласти вчинення виконавчих дій.

15.08.2016 відповідач листом № 434/01 повідомив державну виконавчу службу, що ухвалою господарського суду Донецької області від 03.08.2016 у справі № 905/106/16 надано відстрочку виконання рішення суду у справі до 01.11.2016, у зв'язку з чим просив зупинити виконавче провадження ВП № 513336372 у справі № 905/106/16 та 31.10.2016 листом № 545/01 повідомив про самостійне виконання наказу у справі № 905/106/16 шляхом перерахування позивачу (стягувачу) 340 717, 16 грн.

17.11.2016 відповідач звернувся до державної виконавчої служби з листом № 569/01, в якому просив не провадити виконавчі дії з примусового виконання наказу у справі № 905/106/16, оскільки ухвалою господарського суду Донецької області від 15.11.2016 розстрочення виконання рішення суду у справі № 905/106/16 до 15.04.2017.

В подальшому, листами № 36/01 від 27.01.2017, № 89/01 від 09.03.2017 та № 173/01 від 13.05.2017 відповідач повідомив державну виконавчу службу про сплату стягувачу 7 000 000,00 грн., 9 000 000,00 грн. та 3 020 943,75 грн., відповідно, та в останньому листі просив закінчити виконавче провадження у зв'язку із фактичним виконанням рішення у повному обсязі.

13.05.2017 державним виконавцем винесено постанову ВП № 51336372 про стягнення виконавчого збору та 26.05.2017 - про закінчення виконавчого провадження.

05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016 № 1404 - VIII (далі - Закон № 1404 ), в свою чергу, 05.10.2016 Закон України "Про виконавче провадження" в попередній редакції від 21.04.1999 № 606 - ХІV (далі - Закон № 606) втратив свою чинність.

Відповідно до п. 7 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Системний аналіз вищезазначених норм права вказує, що виконавче провадження у даній справі було розпочато на підставі Закону № 606, який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, втім, 05.10.2016 набрав законної сили Закон № 1404, прикінцевими та перехідними положеннями якого було прямо встановлено, що після набрання чинності закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим законом, здійснюються відповідно до цього Закону.

При цьому, Законом № 1404, а саме статтею 27, встановлений новий порядок та підстави стягнення виконавчого збору, відповідно до якого виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. На відміну від попереднього порядку та підстав стягнення виконавчого збору, який містився в Законі № 606 та передбачав автоматичне нарахування виконавчого збору у випадку невиконання судового рішення у строк, наданий державним виконавцем для добровільного виконання, Закон № 1404 передбачає нарахування та стягнення виконавчого збору лише у випадках, коли державним виконавцем були вчинені відповідні дії, за наслідками яких було стягнуто, повернуто у примусовому порядку відповідну суму або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

В контексті обставин даної справи, господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що державним виконавцем не вчинялись будь-які виконавчі дії, спрямовані на примусове стягнення з боржника суми заборгованості, навпаки, зазначену суму боржник сплатив самостійно у добровільному порядку.

При цьому, господарськими судами попередніх інстанцій відхилені посилання виконавчої служби про те, що державним виконавцем вчинялись дії з примусового виконання рішення, оскільки постанова про приєднання виконавчого провадження № 51336372 до зведеного № 49094124 була винесена 07.06.2017, тоді як наявна в матеріалах справи постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена 25.02.2015 у ВП № 46650446 за наказом господарського суду Запорізької області від 30.01.2015 № 905/2905/14.

Беручи до уваги вищевикладене, місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" в порядку приписів ст. 1212 ГПК України (в редакції Закону України № 1798-ХІІ від 06.11.1991).

Аналізуючи через призму ст. 43 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, Верховний Суд доходить висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017) за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017).

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та залишення ухвали господарського суду Донецької області від 10.08.2017 та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у справі № 905/106/16 без змін.

Крім того, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає за необхідне зазначити про таке.

За даними автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що на розгляд до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 28.07.2017 (залишену без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2017) у справі № 921/16/14-г/15, якою визнано недійсними постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 06.06.2017 у виконавчому провадженні № 44430779 щодо примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 18.03.2014 у вказаній справі.

Одним із доводів касаційної скарги було те, що даний спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів, оскільки, на думку скаржника, справи щодо оскарження постанов про стягнення виконавчого збору, винесених державним виконавцем, підлягають розгляду адміністративними судами.

Ухвалою колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2018 справу №921/16/14-г/15 разом з касаційною скаргою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та доданими до неї документами передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, встановлених частиною шостою статті 302 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, - учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 19.04.2018 прийняла справу та призначила до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

З огляду на те, що учасники справи № 905/106/16 заяв про зупинення провадження у даній справі не подали, і зупинення провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду є правом, а не обов'язком суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вважала необхідним зупиняти провадження у даній справі за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

За приписами ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналогічну норму містить ч.4 ст.236 ГПК України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України від 22.12.2005 № 3262-IV "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Відповідно до ст.3 вказаного Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, під яким розуміється - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Станом на день розгляду даної касаційної скарги (12.06.2018) в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня постанова Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 28.07.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у справі №921/16/14-г/15 .

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №921/16/14-г/15 зареєстрована 14.06.2018.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне звернути уваги судів першої та апеляційної інстанції на дотримання вимог ч.4 ст.236 ГПК України та ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" про обов'язковість врахування висновків про застосування норм права в подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Донецької області від 10.08.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у справі № 905/106/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді С.В. Жуков

Л.Й. Катеринчук