ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2018 р.Справа № 922/798/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Каюков Ю.В.

за участі представників:

позивача - Табарча Г.О., довіреність № 40-3273/138 від 08.08.2016 р.

відповідача - не з'явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків, до фізичної особи-підприємця Гаврилова Валерія Васильовича, м. Харків, про стягнення коштів у розмірі 72 311,08 грн.

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно-апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/798/18

ВСТАНОВИВ:

Позивач, комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, фізичної особи-підприємця Гаврилова Валерія Васильовича, про стягнення заборгованості за неналежне виконання договірних зобов'язань, яка складає 72 311,08 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 квітня 2018 року позовну заяву комунального підприємства "Харківські теплові мережі" залишено без руху. Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/798/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26 квітня 2018 року. Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 26 квітня 2018 року відкладено підготовче засідання на 22 травня 2018 року, на підставі ст.ст. 177, 182, п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України. 22 травня 2018 року, ухвалою господарського суду Харківської області прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог (вх. № 14907 від 22 травня 2018 року), відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 38 630,13 грн. основного боргу, 29 360,99 грн. інфляційних втрат та 4 319,96 грн. 3% річних. Подальший розгляд справи відбувається з урахуванням прийнятої заяви (вх. № 14907 від 22 травня 2018 року). Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 22 травня 2018 року відкладено підготовче засідання до 04 червня 2018 року, на підставі ст.ст. 177, 182, п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України. 04 червня 2018 року, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду справи по суті на 11 червня 2018 року, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України. 11 червня 2018 року, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області по розгляду даної справи судом оголошено перерву до 25 червня 2018 року, на підставі ст. 216 ГПК України. 25 червня 2018 року, ухвалою господарського суду Харківської області продовжено відповідачу процесуальний строк на подання до суду заяви (вх. № 17968 від 21 червня 2018 року) з її приєднання до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 25 червня 2018 року з'явився представник позивача. Відповідач свого уповноваженого представника в дане судове засідання не направив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовими повідомленнями з відміткою поштової установи "за закінченим терміном зберігання", повідомлення розміщеним на офіційному вебсайті господарського суду Харківської області та поданими до суду документами. Водночас, судом перевірено адресу відповідача: згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача - 61098, АДРЕСА_1, саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем - копія позовної заяви з доданими до неї документами. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області 25 червня 2018 року відмовлено в задоволені клопотань відповідача про перенесення судового засідання (вх. № 17260 від 14 червня 2018 року та вх. № 17971 від 21 червня 2018 року).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

01 серпня 2005 року між позивачем (енергопостачальна організація) та відповідачем (суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа, споживач) було укладено тимчасовий договір № 3583 про постачання теплової енергії. Відповідно до п. 1.1 договору, за цим договором енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року; технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою; кондиціювання повітря - по мірі необхідності (п. 2.1 договору). Облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом. При відсутності вузлів обліку або виході їх з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається енергопостачальною організацією розрахунковим способом (п.п. 5.1, 5.5 договору). Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводиться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт звірки відпустки-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількість теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку. Споживачі, що не мають приладу обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату. При несплаті споживачем за отриману теплову енергію попередньої оплати, в указаний в договорі термін, подальший відпуск теплової енергії здійснюється на умовах товарного кредиту. Відпуск теплової енергії, на умовах товарного кредиту, починається з першого дня наступного розрахункового періоду. Відсоток за товарний кредит встановлюється в розмірі 1,5 облікової ставки НБУ. Погашення боргу та відсотків за товарний кредит повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку безпосередньо від працівника або 7 днів після відправлення поштою. У разі несплати в указаний термін дія товарного кредиту продовжується на суму боргу, який залишився (п.п. 6.1, 6.2, 6.3, 6.4, 6.5, 6.6, 6.7 договору). Відповідно до п.п. 10.1, 10.4 договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2005 року. Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Згідно додатку № 4 до договору, сторонами встановлено перелік об'єктів теплоспоживання, а саме за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 95.

Як вказує позивач у позовній заяві, КП "Харківські теплові мережі" на підставі розпоряджень про початок та кінець опалювальних сезонів 2012-2017 року здійснювало постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, яке знаходяться у будинку за адресою: м. Харків, пр-т Московський 95 та в якому квартира № 8 на підставі договору купівлі-продажу від 07 жовтня 1998 року належить на праві власності відповідачу. Факт постачання позивачем теплової енергії до приміщень, підтверджується актами підключення споживача № 175/14449-В від 19 жовтня 2012 року; № 175/1529 від 03 жовтня 2013 року; № 175/3477 від 27 жовтня 2014 року; № 175/7526 від 15 жовтня 2015 року; № 175/11456 від 24 жовтня 2016 року; № 175/14796 від 28 жовтня 2017 року та актами відключення споживача № 175/56-В від 14 квітня 2013 року; № 175/1695 від 14 квітня 2014 року; № 175/5789 від 14 квітня 2015 року; № 175/9410 від 05 квітня 2016 року; № 175/12800 від 03 квітня 2017 року. Позивач вказує, що відповідачу були направлені рахунки за спожиту теплову енергію, які відповідачем оплачено частково, з огляду на що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2012 року по лютий 2018 року у розмірі 38 630,13 грн., що й стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. В розумінні статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). До частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, - господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги порушення відповідачем умов тимчасового договору № 3583 про постачання теплової енергії від 01 серпня 2005 року (дія якого пролонгована на підставі п. 10.4 договору та відсутністю в матеріалах справи заяви однієї із сторін про припинення його дії) в частині оплати вартості отриманої теплової енергії, з урахуванням проведених відповідачем оплат, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за отриману теплову енергію у розмірі 38 630,13 грн.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача 4 319,96 грн. 3% річних та 29 360,99 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається матеріалів справи та наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, позивачем при здійсненні даних нарахувань було враховано проведені відповідачем оплати, втім без надання суду доказів таких оплат та навіть без визначення конкретних дат проведення відповідачем оплат вартості отриманої теплової енергії. З огляду на наведене, а саме не надання позивачем доказів оплат відповідачем вартості теплової енергії та не визначення позивачем конкретних дат проведення відповідачем часткової оплати вартості отриманої теплової енергії, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 29 360,99 грн. інфляційних втрат та 4 319,96 грн. 3% річних не підлягають задоволенню.

Розглянувши заяву відповідача про застосування спливу строку позовної давності (вх. № 17968 від 21 червня 2018 року), відповідно до якої останній просить суд: в частині стягнення суми боргу за період з жовтня 2012 року по квітень 2015 року відмовити в порядку ч. 4 ст. 267 ЦК України; в частині позову про стягнення 3% річних за період з 19 червня 2013 року по 30 березня 2015 року відмовити в порядку ч. 4 ст. 667 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), при цьому, відповідно ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Позивачем пред'явлено до стягнення заборгованість за отриману теплову енергію за період з жовтня 2012 року по лютий 2018 року і відповідно до поданої відповідачем заяви до заборгованості за період з жовтня 2012 року по лютий 2015 року підлягає застосуванню наслідок спливу строку позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України. Водночас, як вбачається з матеріалів справи за період з березня 2015 року по лютий 2018 року, щодо якого позивачем не пропущено строки позовної давності, позивачем було надано відповідачу теплову енергію на загальну суму 43 051,57 грн., що є більшою за суму основного боргу, пред'явленого позивачем до стягнення - 38 630,13 грн. і є підставою для задоволено позову в частині стягнення з відповідача суму основного боргу у розмірі 38 630,13 грн. за зазначений період - березень 2015 року - лютий 2018 рок. Більш того, в засіданні суду представник позивача зазначав, що при зверненні з позовом до суду підприємством-позивача враховувались періоди в межах строків та оплати, проведені відповідачем.

Як вказано вище у рішенні суду, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 29 360,99 грн. інфляційних втрат та 4 319,96 грн. 3% річних визнані судом такими, що не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність через неможливість суду здійснити перевірку правильності їх нарахування. За таких обставин, через відмову позивачу у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних з підстав необґрунтованості, заява відповідача про застосування строків позовної давності в даній частині відхилена судом.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 941,30 грн. покладається на відповідача.

Керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 194, 195, 196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Гаврилова Валерія Васильовича (61098, АДРЕСА_1, код ІПН НОМЕР_1) на користь комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ) 38 630,13 грн. основного боргу та 941,30 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 03.07.2018 р.

Суддя Н.В. Калініченко

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.