ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2018 року м.Дніпро Справа № 904/10629/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Чус О.В. (зміна складу колегії суддів відбулась на підставі розпорядження керівника апарату суду від 03 липня 2018року)

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Майстер-Профі»

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року у справі № 904/10629/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Майстер-Профі», м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом № 012 від 03.01.2017 у сумі 84 986,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Майстер-Профі" із позовом про стягнення заборгованості за договором на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом №012 від 03.01.2017 у сумі 84 986,53 грн., з яких: 70 250,00 грн. - основна сума боргу, 3 733,79 грн. - інфляційні втрати, 1 148,27 грн. - 3% річних; 9 854,47 грн. - пеня.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року ( суддя Бєлік В.Г.) позовні вимоги - задоволено.

Суд стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Майстер-Профі" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 70250,00 грн. - основного боргу, 9 032,72 грн. - пені, 5 594,48 грн. - інфляційних втрат, 1 473,26 грн. - 3% річних та 1 762,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю « Завод Майстер-Профі» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального права, недотримання норм процесуального права без надання оцінки всім аргументам учасників справи.

Зокрема, апелянт вважає, що суд не надав оцінку тому факту, що Договір на перевезення, Заявки та Акти до цього договору, не мають підпису керівника підприємства, а використання факсиміле не передбачено умовами договору.

Вищезазначене свідчить про те, що сторонами не досягнуто згоди щодо всіх суттєвих умов Договору, а тому відсутнє його зобов'язання з оплати за цим договором.

Крім того, апелянт посилається на те, що здійснення відповідачем оплати за цим Договором не підтверджує факт його підписання і не є схваленням цього Договору. Таке схвалення, на думку відповідача, стосується лише тих заявок, які були оплачені відповідачем.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги визнання представником позивача в судовому засіданні факту надання документів на підпис не уповноваженій особі із запізненням, що також унеможливлювало своєчасну оплату навіть узгоджених керівником відповідача заявок.

Апелянт вважає, що надані позивачем Акти здачі-прийняття робіт не відповідають вимогам Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не мають підпису особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, у зв'язку з чим не є первинними документами бухгалтерського обліку та не можуть бути належними доказами у справі.

Судом не доведено факт та дату подання позивачем рахунків та документів первинного бухгалтерського обліку, та безпідставно відмовлено у клопотанні про призначення експертизи підпису на спірних документах.

Вищезазначене на думку апелянта є підставою для скасування рішення по даній справі та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04 червня 2018 року прийнято апеляційну скаргу до провадження колегією суддів у складі головуючого судді та доповідача: Березкіна О.В. (доповідач), судді -Іванов О.Г., Антонік С.Г. Розгляд справи призначено провести в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У зв»язку з відрядженням судді Антоніка С.Г. та відпусткою судді Іванова О.Г., за розпорядженням керівника апарату суду від 03 липня 2018року, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду апеляційної скарги у справі №904/10629/17 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Березкіна О.В. (доповідач), судді - Кузнецов В.О., Чус О.В.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Майстер-Профі», позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 просив рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року у справі № 904/10629/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

27 червня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 10 статті 270 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням ( викликом) учасників справи.

Проте, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а відповідач не навів жодної причини неможливості суду вирішити справу на підставі наявних доказів у порядку письмового провадження.

Відповідно до п.13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03.01.2017року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - позивач, експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Майстер-Профі" (далі - відповідач, замовник) укладений договір на організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом № 012, відповідно до пункту 1.2 замовник доручає, а експедитор приймає на себе зобов'язання від свого імені за винагороду та за рахунок замовника забезпечити здійснення перевезень вантажів замовника автомобільним транспортом.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016 року або припиняє свою дію через 30 днів після того, як жодна із сторін письмово не сповістить іншу сторону про свій намір розірвати договір. Даний договір припиняється за умови повних взаєморозрахунків, про що складається двосторонній акт (пункт 7.3 Договору).

Зазначений договір підписаний від позивача директором ОСОБА_3

Звертаючись до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Майстер-Профі" із позовом про стягнення заборгованості за договором на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом №012 від 03.01.2017, позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилався на неналежне виконання Відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом № 012 від 03.01.2017 в частині оплати наданих послуг з перевезення.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем було надано відповідачу послуги по організації перевезення вантажу на загальну суму 70 250,00 грн., про що свідчать акти здачі-приймання робіт (надання послуг), підписані та скріплені печатками сторін.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до пункту 1.3 Договору експедитор здійснює організацію доставки вантажів на підставі письмових заявок замовника, які є невід'ємною частиною договору, в яких вказані умови виконання кожного перевезення та порядок розрахунків за ці перевезення. Заявка може бути отримана по факсу або іншими електронними засобами зв'язку і мають юридичну силу таку ж як оригінал.

Згідно з пунктом 3.2.1 Договору замовник зобов'язаний в термін не пізніше 48 годин до початку перевезення вантажу в міжнародному сполученні, а при перевезенні вантажу по території України не пізніше ніж за 12 годин надати експедитору транспортну заявку, в якій вказуються всі необхідні для здійснення перевезення відомості.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було доручено позивачу організувати перевезення у травні - грудні 2017 року про що свідчать відповідні заявки:

- заявка від 12.05.2017р. № 0512/3, відповідно до якої організоване перевезення деталей по маршруту м. Жовті Води - м. Дніпро та узгоджена сума фрахту склала 4 900,00 грн., яку відповідач повинен сплатити у безготівковому розрахунку в день вивантаження автомобіля;

- заявка від 15.05.2017р. №0515/1, відповідно до якої організоване перевезення "сандвіч" - панелей по маршруту м. Білосток, Польща - м. Дніпро та узгоджена сума фрахту склала 21 000,00 грн., яку відповідач повинен був сплатити у безготівковому розрахунку по факту вивантаження автомобіля;

- заявка від 15.06.2017р. №0615/1, відповідно до якої організоване перевезення "сандвіч"-панелей по маршруту м. Дніпро - м. Добропілля, Донецька область та узгоджена сума фрахту склала 5 900,00 грн., яку відповідач повинен був сплатити у безготівковому розрахунку по факту вивантаження автомобіля;

- заявка від 07.07.2017р. №0707/1, відповідно до якої організоване перевезення металу в рулонах по маршруту м. Дніпро - м. Новодністровськ, Чернівецька область та узгоджена сума фрахту склала 8 500,00 грн., яку відповідач повинен був сплатити у безготівковому розрахунку по факту вивантаження автомобіля;

- заявка від 20.07.2017р. №0720/1, відповідно до якої організоване перевезення металу в рулонах по місту Дніпропетровськ та узгоджена сума фрахту склала 2 850,00 грн., яку відповідач повинен був сплатити у безготівковому розрахунку по факту вивантаження автомобіля;

- заявка від 09.08.2017р. №0809/1, відповідно до якої організоване перевезення безпечної хімії в бочках по місту Дніпропетровськ та узгоджена сума фрахту склала 2 000,00 грн., яку відповідач повинен був сплатити у безготівковому розрахунку по факту вивантаження автомобіля;

- заявка від 30.08.2017р. №0830/1, відповідно до якої організоване перевезення плит перекриття по місту Дніпропетровськ та узгоджена сума фрахту склала 750,00 грн., яку відповідач повинен був сплатити у безготівковому розрахунку по факту вивантаження автомобіля;

- заявка від 18.04.2016р. №0418/1, відповідно до якої організоване перевезення безпечної хімії в бочках по місту Дніпропетровськ та узгоджена сума фрахту склала 1 200 грн. 00 коп., яку відповідач повинен був сплатити у безготівковому розрахунку протягом двох банківських днів по факту вивантаження автомобіля;

- заявка від 12.09.2017р. №0912/1, відповідно до якої організоване перевезення плит перекриття по місту Дніпропетровськ та узгоджена сума фрахту склала 1 350,00 грн., яку відповідач повинен був сплатити у безготівковому розрахунку протягом двох банківських днів по факту вивантаження автомобіля;

- заявка від 17.09.2017р. №0917/1, відповідно до якої організоване перевезення плит перекриття по місту Дніпропетровськ та узгоджена сума фрахту склала 950,00 грн., яку відповідач повинен був сплатити у безготівковому розрахунку протягом двох банківських днів по факту вивантаження автомобіля.

Вартість послуг експедитора по кожному окремому здійсненному перевезенню погоджується сторонами, виходячи з конкретної ситуації на транспортному ринку, та вказується в разовій заявці (пункт 3.1 Договору).

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що оплата послуг експедитора по договору здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора, на підставі виставленого рахунку та товарно-транспортної накладної (CMR) протягом трьох банківських днів якщо інше не вказано в разовій заявці.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Матеріали справи містять складені позивачем рахунки-фактури на оплату послуг по організації перевезення вантажу: від 15.05.2017 №0515/4 на суму 4 900,00 грн.; від 15.05.2017 №0515/5 на суму 42 000,00 грн.; від 17.06.2017 №0617/2 на суму 5 900,00 грн.; від 09.07.2017 №0709/1 на суму 8 500,00 грн.; від 21.07.2017 №0721/4 на суму 2 850,00 грн.; від 09.08.2017 №0809/1 на суму 2 000,00 грн.; від 15.08.2017 №0815/4 на суму 1 350,00 грн.; від 30.08.2017 №0830/1 на суму 750,00 грн.; від 12.09.2017 №0912/2 на суму 1 350,00 грн.; від 18.09.2017 №0918/2 на суму 950,00 грн.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань по договору сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством (пункт 4.1 Договору).

За вих. №102 від 09.10.2017р. позивачем направлено на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити суму заборгованості за надані послуги по перевезенню відповідно до умов договору від 03.01.2017р. №012 на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом у розмірі 70 250,00 грн. (а.с.16-19).

26.10.2017р. відповідач отримав претензію, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.21), проте не здійснив оплату за виконані роботи з перевезення вантажів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем було надано відповідачу послуги по організації перевезення вантажу на загальну суму 70 250,00 грн., про що свідчать акти здачі-приймання робіт (надання послуг): від 16.05.2017 №0516/4 на суму 4 900,00 грн.; від 22.05.2017 №0522/2 на суму 42 000,00 грн.; від 17.06.2017 №0617/2 на суму 5 900,00 грн.; від 09.07.2017 №0709/1 на суму 8 500,00 грн.; від 21.07.2017 №0721/4 на суму 2 850,00 грн.; від 10.08.2017 №0810/4 на суму 2 000,00 грн.; від 16.08.2017 №0816/4 на суму 1 350,00 грн.; від 31.08.2017 №0831/1 на суму 750,00 грн.; від 13.09.2017 №0913/5 на суму 1 350,00 грн.; від 18.09.2017 №0918/2 на суму 950,00 грн.

Зазначені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписані та скріплені печатками сторін.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зобов'язання відповідача з оплати є такими, що настали.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що Договір на перевезення, Заявки та Акти до цього договору, не мають підпису керівника підприємства, а використання факсиміле не передбачено умовами договору, а тому фактично сторонами не досягнуто згоди щодо всіх суттєвих умов Договору, і як наслідок відсутнє його зобов'язання з оплати за цим договором з огляду на наступне.

Спірний договір є двостороннім правочином, тому згідно з ст. 208, ч. 1 ст. 639 ЦК України підлягає укладенню у письмовій формі, тобто наявність згоди сторін договору щодо всіх його істотних умов має бути доведена виключно письмовими доказами.

Використання факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису врегульоване ч. 3 ст. 207 ЦК України та допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, в якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Для легалізації підпису факсиміле у спірному договорі та додатках до нього належало укласти спеціальну письмову угоду, в якій мав бути пункт про можливість застосування такого способу нанесення підпису та його оригінальний рукописний зразок, така угода мала бути підписана особисто сторонами.

Між тим сторони спірного договору такої письмової угоди не уклали.

Разом з тим, зазначена норма права, хоча і визначає певні вимоги до письмової форми правочину, але не визначає наслідки її недотримання.

Проте, у відповідності до статті 218 ЦК України, якщо особа, факсиміле підпису якої було використано при підписанні договору, підтверджує підписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, відсутні підстави для визнання такого договору неукладеним або недійсним.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов'язків відповідно до укладеного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами існували взаємовідносини на підставі договору від 03.01.2017р. №012, які визнавалися сторонами, позивачем надавалися послуги, які приймалися і оплачувалися відповідачем протягом всього 2017року.

Отже відповідач своїми конклюдентними діями підтвердив наявність обов'язку сплачувати за отримані від позивача послуги на підставі договору від 03.01.2017р. №012 та заявок до нього.

Доводи апелянта про те, що здійснення відповідачем оплати за цим Договором не підтверджує факт його підписання і не є схваленням цього Договору, оскільки стосується лише тих заявок, які були оплачені відповідачем, є неспроможними.

Так, пунктом 1.3. Договору передбачено, що експедитор здійснює організацію доставки вантажів на основі письмових заявок Замовника, які є невід'ємною частиною даного договору, що визначають умови виконання кожного перевезення та порядок розрахунків за ці перевезення.

Тобто, оплачені відповідачем заявки є частиною договору, і не можуть розглядатись як самостійний договір.

Крім того, як вказує позивач, сторони аналогічним чином оформлювали свої правовідносини на підставі заявок, які також були оплачені відповідачем, і які були оформлені аналогічним чином як і заявки, оплату за якими відповідач не визнає.

З огляду на вищезазначене, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зобов'язання відповідача оплатити заборгованість за договором на організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом в сумі 70 250,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантiєю, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.4.8. договору у разі несвоєчасної оплати послуг Експедитора, обговорених в п.3.2. даного договору замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми послуг за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши правильність нарахування пені та період за який її було нараховано, суд першої інстанції правильно задовольнив вимоги про стягнення пені у сумі 9 032,72 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, інфляційні нарахування після перерахунку становлять 5 594,48 грн., 3% річних - 1 473,26 грн.

Відповідачем до суду апеляційної інстанції надано клопотання від 27.06.2018 року про призначення по справі судової експертизи щодо встановлення факту підписання спірних документів директором підприємства самостійно чи з використанням факсиміле.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів вважає його таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 182 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Тобто, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування або наявні у справі докази є суперечливими.

Разом з цим, питання, які запропоновані відповідачем на вирішення експерта не потребують спеціальних знань, оскільки останні можуть бути вирішені судом, шляхом надання оцінки договору у сукупності з іншими наданими сторонами доказами; наявні у матеріалах справи докази є достатніми для встановлення фактів, що стосуються заявлених позовних вимог, входять до предмета доказування у справі та підлягають дослідженню судом.

Як встановлено судом, відповідач своїми діями щодо часткової оплати заявок на перевезення, які є невід'ємною частиною договору, схвалив укладений правочин.

Крім того, суд зауважує, що окрім підпису або факсиміле директора підприємства на спірних документах містяться печатки підприємства, справжність яких не оспорювалась відповідачем.

З урахуванням вищезазначених обставин, відсутні підстави для призначення по справі судової експертизи.

Крім того, недоцільність призначення експертизи, на вирішення якої відповідач пропонує поставити питання щодо того, чи використано на Договорі, заявках та Актах здачі-приймання робіт замість підпису директора його факсиміле, вбачається з того, що відповідач повинен знати достеменно, підписані спірні документи директором підприємства або з використанням факсиміле.

Інші доводи апелянта є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд першої інстанції всебічно, повно, об'єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до статті 275 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Керуючись ст.ст. 275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Майстер-Профі» - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року у справі № 904/10629/17- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 05 липня 2018 року

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя В.О.Кузнецов

Суддя О.В.Чус