РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2018Справа № 910/4777/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом фізичної особи-підприємця Матвієнка Андрія Валерійовича

до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології»

про стягнення 79 014,52 грн.

за участю представників сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2018 року фізична особа-підприємець Матвієнко Андрій Валерійович (далі - ФОП МатвієнкоА.В., позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (далі - ТОВ «Українські новітні технології», відповідач) про стягнення 79 014,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем його обов'язку сплатити суборендну плату за користування приміщенням за договором суборенди нерухомого індивідуального визначеного майна № 329/2014 від 01.09.2014.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 79 015,00 грн., з яких: 48 000,00 грн. - основний борг, 8 644,43 грн. - відшкодування за спожиту електроенергію, 5 218,43 грн. - пеня, 2 027,59 грн. - інфляційна складова боргу, 624,07 грн. - 3% річних та 14 500,00 грн. - штраф.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.04.2018 відкрито провадженні у справі № 910/4777/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 22.05.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.05.2018 повідомлено відповідача - ТОВ «Українські новітні технології» про судове засідання призначене на 19.06.2018.

14.06.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 99 434,94 грн., з яких: 48 000,00 грн. - основний борг, 8 644,43 грн. - відшкодування за спожиту електроенергію, 10 593,00 грн. - пеня, 12 370,00 грн. - інфляційна складова боргу, 2 327,51 грн. - 3% річних та 17 500,00 грн. - штраф.

Вищевказана заява не була прийнята судом до розгляду з огляду на те, що всупереч вимогам п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України була подана позивачем після початку першого судового засідання з розгляду даної справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.06.2018 (з урахуванням ухвали від 21.06.2018 про виправлення описки) повідомлено відповідача - ТОВ «Українські новітні технології» про судове засідання, призначене на 26.06.2018.

У судове засідання 26.06.2018 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник відповідача правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 26.06.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

01.09.2014 між ФОП Матвієнко А.В. (орендарем) та ТОВ «Українські новітні технології» (суборендарем) був укладений договір суборенди нерухомого індивідуального визначеного майна № 329/2014 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендар передає, а суборендар приймає у строкове платне користування об'єкт суборенди (суборендоване майно), згідно п. 1.2 даного договору, з метою його використання для розміщення телекомунікаційного та іншого обладнання, а також здійснення експлуатації та обслуговування такого обладнання за місцем його розташування.

Згідно з п. 1.2 договору об'єкт суборенди складається з частини даху магазину, загальною площею 300,00 кв.м. (з урахуванням розтяжки). Об'єкт суборенди знаходиться за адресою: 07451, Київська обл., Броварський р-н, с. Красилівка, вул. Басова, 28.

Датою початку використання об'єкту суборенди суборендарем, згідно даного договору, є дата підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкту суборенди (далі по тексту - акт 1), що з моменту його належного підписання сторонами є невід'ємною частиною договору. Обов'язок по складанню акту 1 лежить на орендареві. Акт 1 підписується в двох екземплярах, по одному екземпляру для кожної зі сторін (п. 2.1 договору).

Пунктом 3.1.3 договору на суборендаря покладений обов'язок вносити орендну плату та інші передбачені договором платежі у встановлених розмірах та у відповідні строки.

Відповідно до п.п. 5.2, 5.3 договору розмір суборендної плати за місяць, за погодженням сторін, складає 3 000,00 грн., без ПДВ. Сума суборендної плати за поточний період сплачується субрендарем до 20 числа поточного місяця в розмірі, вказаному в 5.2 даного договору. Нарахування суборендної плати починається з моменту підписання сторонами акту 1, згідно даного договору.

Крім того, згідно з п. 6.3 договору суборендар зобов'язаний відшкодовувати орендарю витрати за спожиту активну електроенергію, обсяги яких визначаються згідно показників електролічильника, встановленого суборендарем та за діючими тарифами місцевої енергопостачальної компанії. Підставою для відшкодування таких витрат є належним чином оформлений рахунок орендаря, акт знаття показників лічильника (належним чином підписаний сторонами), акт виконаних робіт (належним чином підписаний сторонами).

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного сторонами договору позивач передав, а відповідач прийняв у користування об'єкт оренди, про що сторонами складений акт № 1 прийому-передачі об'єкту суборенди від 01.09.2014.

Таким чином, судом встановлено, що позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав належним чином. Проте, відповідач, в порушення умов укладеного сторонами договору, суборендну плату та відшкодування вартості спожитої електроенергії протягом періоду з 21.03.2015 по 20.10.2017 сплачував несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

Судом встановлено, що суборендна плата за користування об'єктом суборенди протягом червня 2016 - вересня 2017 відповідачем сплачена не була, доказів протилежного суду не надано, отже, заборгованість відповідача зі сплати суборендної плати (основний борг), враховуючи положення п. 5.2 договору, становить 48 000,00 грн.

Щодо розміру заборгованості з відшкодування вартості спожитої електроенергії суд зазначає наступне.

На підтвердження правомірності заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача відшкодування вартості спожитої ним електроенергії позивач долучив до матеріалів справи акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № М-00000088 від 31.08.2016, № М-00000104 від 30.09.2016, № М-00000119 від 31.10.2016, № М-00000139 від 30.11.2016, № М-00000152 від 31.12.2016, № М-00000014 від 31.01.2017, № М-00000027 від 28.02.2017, № М-00000040 від 31.03.2017.

Разом з тим, судом встановлено, що акт № М-00000040 від 31.03.2017 на суму 213,06 грн. не підписаний відповідачем, у той час як інші вищевказані акти засвідчені підписом та печаткою представника відповідача.

За таких обставин, суд вважає доведеними та правомірними вимоги позивача щодо відшкодування вартості спожитої відповідачем електроенергії в розмірі 8 431,37 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Положеннями ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України на орендаря покладений, зокрема, обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем з оплати суборендної плати, а також відшкодування вартості спожитої ним електроенергії, або спростовували доводи позивача, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати орендної плати у розмірі 48 000,00 грн., а також заборгованості з відшкодування вартості спожитої відповідачем електроенергії в розмірі 8 431,37 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі. У стягненні частини відшкодування вартості спожитої відповідачем електроенергії в розмірі 213,06 грн. судом відмовлено.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 5 218,43 грн. пені та 14 500,00 грн. штрафу, нарахованих на сплачену несвоєчасно або не сплачену суборендну плату.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями п. 5.3 договору передбачено, що сума суборендної плати за поточний період сплачується субрендарем до 20 числа поточного місяця.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач допустив порушення свого грошового зобов'язання за договором суборенди нерухомого індивідуального визначеного майна № 329/2014 від 01.09.2014.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.п. 11.2, 11.3 договору за прострочення строків платежів, згідно даного договору, суборендар сплачує орендареві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, але не більше 10% від суми заборгованості. За кожен випадок несвоєчасної сплати суборендар сплачує на користь орендаря штраф в розмірі 500,00 грн. Сплата штрафу не звільняє від виконання п. 11.2.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Здійснивши власний розрахунок пені, суд встановив, що її розмір становить 5 224,52 грн., тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Таким чином, позовна вимога про стягнення пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем - 5 218,43 грн.

Також перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно з дотриманням вимог чинного законодавства України та умов укладеного сторонами договору. Отже, позовна вимога про стягнення штрафу є обґрунтованою та підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем - 14 500,00 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційну складову боргу в розмірі 2 027,59 грн. та 3% річних в сумі 624,07 грн., нараховані на сплачену несвоєчасно або не сплачену суборендну плату.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційної складової боргу, суд встановив, що її розмір становить 2 368,88 грн., тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Тому, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу підлягає задоволенню судом у розмірі, визначеному позивачем, а саме 2 027,59 грн.

Крім того, перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що їх розмір становить 621,34 грн. Таким чином, вказана позовна вимога є обґрунтованою, проте підлягає задоволенню у розмірі меншому, ніж визначено позивачем, а саме - 621,34 грн. У стягненні частини 3% річних в розмірі 2,73 грн. судом відмовлено.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 48 000,00 грн., відшкодування вартості спожитої відповідачем електроенергії в розмірі 8 431,37 грн. (у стягненні частини вказаної позовної вимоги в розмірі 213,06 грн. судом відмовлено), пені в розмірі 5 218,43 грн., штрафу в розмірі 14 500,00 грн., інфляційної складової боргу в розмірі 2 027,59 грн. та 3% річних в розмірі 621,34 грн. (у стягненні частини 3% річних в розмірі 2,73 грн. судом відмовлено).

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 5/1, літ.А, ідентифікаційний код 30753866) на користь фізичної особи-підприємця Матвієнка Андрія Валерійовича (07451, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) основний борг в сумі 48 000,00 грн. (сорок вісім тисяч грн. 00 коп.), відшкодування за спожиту електричну енергію в розмірі 8 431,37 грн. (вісім тисяч чотириста тридцять одна грн. 37 коп.), пеню в розмірі 5 218,43 грн. (п'ять тисяч двісті вісімнадцять грн. 43 коп.), штраф у розмірі 14 500,00 грн. (чотирнадцять тисяч п'ятсот грн. 00 коп.), три проценти річних в розмірі 621,34 грн. (шістсот двадцять одна грн. 34 коп.), інфляційну складову боргу в розмірі 2 027,59 грн. (дві тисячі двадцять сім грн. 59 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 757,19 грн. (одна тисяча сімсот п'ятдесят сім грн. 19 коп.).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.07.2018.

Суддя О.Г. Удалова