ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" червня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/515/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/515/18 за позовом Приватного підприємства «Рівер-Транс» (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.. Шабська, 81, ) до відповідача: Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.. Шабська, 81, ) про визнання договору недійсним

Представники:

Від позивача: Бойко М.В. за довіреністю №16/02-2018 від 15.02.2017р.

Від відповідача: Головко С.М. за довіреністю №21 від 30.05.2018р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Рівер-Транс» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» про визнання недійсним договору про компенсацію за використання інфраструктури від 14.04.2016р. №16ПД/16 який укладено між ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» та ПП «Рівер-Транс».

При цьому обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що договір про компенсацію за використання інфраструктури від 14.04.2016р. №16ПД/16 який укладено між ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» та ПП «Рівер-Транс» не відповідає нормам Цивільного та Господарського кодексів України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.03.2018р. було відкрито провадження по справі №916/515/18. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.05.2018р. підготовче засідання було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

Відповідач 22.05.2018р. за вх.ГСОО №10155/18 надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників стопін, суд встановив наступне.

14 квітня 2016 року між Державним підприємством «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (Підприємство) та Приватним підприємством «Рівер-Транс» (Замовник) було укладено договір про компенсацію за використання інфраструктури №16-ПД/16, за умовами якого Підприємство надає Замовнику в користування інфраструктуру Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (далі - інфраструктура), а Замовник сплачує компенсацію за використання інфраструктури відповідно до п.3.1 Договору.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що відповідно до листа Міністерства Інфраструктури України №11756/10-14 від 23.10.2014 та техніко-економічного обґрунтування розвитку Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт», Замовник сплачує 0,40 доларів США без ПДВ за кожну перевантажену тонну вантажу через причали морського порту (компенсація за використання інфраструктури).

Позивач вказує, що з метою з'ясування, яку саме інфраструктуру Підприємство надає Замовнику в користування згідно Договору для використання у господарській діяльності останнього, Приватне підприємство «Рівер-Транс» направило на адресу Відповідача лист від 29.12.2017 №107/12-2017.

Проте, Державне підприємство «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» переліку об'єктів та калькуляцію щодо інфраструктури за Договором не надало.

Так, згідно Закону України «Про морські порти України» на території Білгород-Дністровського морського порту функціонує адміністрація морських тортів України - державне підприємство, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об'єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

Пунктом 8 ч. 1 ст.1 Закону України «Про морські порти України», об'єкти портовоїінфраструктури - рухомі та нерухомі об'єкти, що забезпечують функціонування морського порту, у тому числі акваторія, гідротехнічні споруди, доки, буксири, криголами та інші судна портового флоту, засоби навігаційного обладнання та інші об'єкти навігаційно-гідрографічного забезпечення морських шляхів, системи управління рухом суден, інформаційні системи, перевантажувальне обладнання, залізничні та автомобільні під'їзні шляхи, лінії зв'язку, засоби тепло-, газо-, водо та електропостачання, інші засоби, обладнання, інженерні комунікації, розтащовані в межах території та акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки мореплавства, надання послуг, забезпечення державного нагляду (контролю) в морському порту.

Відповідно до договорів, які укладалися між Приватним підприємством «Рівер-Транс» та Державним підприємством ««Білгород-Дністровський морський торговельний порт» №16-П-БДФ-16 від 03.10.2016 (про використання інфраструктури), №17-13-16 від 03.10.2016 (надання послуг), №12-П-БДФ-16 (про забезпечення доступу Портового оператору до причалу(ів), Білгород-Дністровська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на території Білгород-Дністровського морського порту надає послуги з користування структурою (об'єктами портової інфраструктури) з чітким визначенням інфраструктури, одиницею виміру та вартості послуг, яка споживається.

29.12.2017р. листом №108/12-2017 Приватне підприємство «Рівер-Транс» направило на адресу Підприємства пропозицію розірвати договір №16-ПД/16 про компенсацію за використання інфраструктури, оскільки ПП «Рівер-Транс» не планує використовувати «об'єкти інфраструктури», які неможливо ідентифікувати за критеріями найменування об'єкту інфраструктури, одиницею виміру та відповідно спожити.

В той же час Державне підприємство «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» у відповідності до п.8.5. Договору не надано, проект угоди про розірвання Договору або обґрунтованої відповіді.

Позивач вважає, що норми Договору суперечать ч.ч.3,4 ст.180 Господарського Кодексу України, згідно яких, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Всупереч вищезазначеним нормам, на думку позивача, у Договорі не міститься чіткого найменування (об'єкти інфраструктури) та кількість послуг та взагалі не дозволяє встановити, в чому саме полягає послуга - використання об'єктів інфраструктури, що надається Державним підприємством «Білгород-Дністровський морський торговельний порт».

Також, згідно ч.5 ст.180 Господарського кодексу України, ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.189 Господарського кодексу України, ціна є істотною умовою господарського договору та є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (робіт, послуг, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір штати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Відповідно до п.3.1 Договору, ціною договору є 0,40 доларів США без ПДВ за кожну перевантажену тонну вантажу через причали морського порту (компенсація за використання інфраструктури), які ПП «Рівер-Транс» сплачує протягом дії Договору.

Тобто, з вищезазначеного пункту Договору вбачається, що ціна Договору визначається в залежності від кількості тон вантажу, обробленого силами та засобами ПП «Рівер-Транс».

Однак, на думку позивача, така «ціна договору» жодним чином не є «еквівалентом одиниці товару (робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав) в розумінні вимог ч.1 ст.189 Господарського кодексу України.

Отже, посилаючись на вищенаведені обставини, Приватне підприємство «Рівер-Транс» вважає що відповідний договір про компенсацію за використання інфраструктури від 14.04.2016р. №16ПД/16 не відповідає нормам Цивільного та Господарського кодексів України, в зв'язку з чим звернулось до господарського суду Одеської області з відповідним позовом, за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

У відповідності до вимог ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Положення статті 203 Цивільного кодексу України визначають такі підстави недійсності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Також, ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України передбачені самостійні окремі підстави недійсності господарського зобов'язання; може бути визнано недійсним повністю або в частині господарське зобов'язання, що: 1) не відповідає вимогам закону, 2) вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави або суспільства, 3) укладено учасниками господарських правовідносин з порушенням хоча б одним з них спеціальної компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року за №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України.)

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно приписів ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Як встановлено судом, Міністерство інфраструктури листом від 23.10.2014р. №11758/16-10-14 при погоджені передачі в оренду ПП «Рівер-Транс» державного нерухомого майна, що обліковується на балансі Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» запропонувало Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській області при проведені конкурсу на право оренди майна для потенційного орендаря передбачити умови забезпечення орендарем компенсації за використання інфраструктури Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» на умовах, визначених останнім, згідно з показниками, затверджених ТЕО розвитку Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» від 30.09.2014р. до моменту підписання акту приймання-передачі майна.

17.01.2015р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та ПП «Рівер-Транс» було підписано договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №43, який не містив пропозиції Міністерства інфраструктури України щодо відшкодування орендарем компенсації за використання інфраструктури Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт».

05.02.2015р. Державним підприємством «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» було визначено вартість користування інфраструктурою в процесі здійснення господарської діяльності орендарів на території Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (компенсаційний збір), який включив наступні роботи - сукупність систем та служб, які необхідні для функціонування виробничого процесу. Вартість вищезазначеної послуги склала 0,40 доларів США за тону вантажу переваженого через причал порту.

В подальшому, 14 квітня 2016 року між Державним підприємством «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (Підприємство) та Приватним підприємством «Рівер-Транс» (Замовник) було укладено договір про компенсацію за використання інфраструктури №16-ПД/16, за умовами якого Підприємство надає Замовнику в користування інфраструктуру Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (далі - інфраструктура), а Замовник сплачує компенсацію за використання інфраструктури відповідно до п.3.1 Договору.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що відповідно до листа Міністерства Інфраструктури України №11756/10-14 від 23.10.2014 та техніко-економічного обґрунтування розвитку Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт», Замовник сплачує 0,40 доларів США без ПДВ за кожну перевантажену тонну вантажу через причали морського порту (компенсація за використання інфраструктури).

З матеріалів справи вбачається, що об'єкти інфраструктури Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт», які використовує Приватне підприємство «Рівер-Транс» при здійснені господарської діяльності та території Білгород-Дністровського морського порту, становлять сукупність систем та служб Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт», відповідне зазначене в калькуляції Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» від 05.02.2015р. №789/1.

Отже, при підписанні оспорюваного договору сторони були вільними в укладенні цього договору та визначені умов договору. Умови оспорюваного правочину не суперечать чинному законодавству України, моральним засадам суспільства, особи, які його вчиняли, мали необхідний обсяг дієздатності, волевиявлення учасників було вільним, правочин був вчинений у належній формі і був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Більш того, суд зазначає що з моменту укладення договору 14.04.2016р. умови договору позивачем визнавались, а зобов'язання виконувались належним чином, зазначене представником позивача в судовому засіданні не заперечувалось.

Таким чином, за результатом встановлено, суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсними договору про компенсацію за використання інфраструктури від 14.04.2016р. №16ПД/16 який укладено між ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» та ПП «Рівер-Транс» судом не встановлено, позовні вимоги є необґрунтованими, а вказаний Договір є чинним та таким, що відповідає всім вимогам законодавства.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням позивача та відповідача надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «Рівер-Транс» є не обґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються, в зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволені Приватного підприємства «Рівер-Транс» (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.. Шабська, 81, ) до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.. Шабська, 81, ) про визнання недійсним договору про компенсацію за використання інфраструктури від 14.04.2016р. №16ПД/16 який укладено між ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" та ПП «Рівер-Транс» - відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на Приватного підприємства «Рівер-Транс» (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.. Шабська, 81, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02 липня 2018 р.

Суддя К.Ф. Погребна