КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2018 р. Справа№ 911/2179/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі судового засідання Ігнатюк Г.В.

за участю представників:

від позивача: Півчук Т.В. (наказ 07-ВК від 31.01.2018 року)

від відповідача: Домашенко О.Є. (ордер серія КС 076216)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар"

на рішення господарського суду Київської області від 29.07.2015 року

по справі № 911/2179/15 (суддя - Заєць Д.Г.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Квазар"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар"

про стягнення коштів ,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Квазар" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" про стягнення з відповідача на користь позивача 24003551,04 грн., з яких : 15 355 726, 60 грн. основного боргу, 7 685 235,19 грн. втрат від інфляції, та 3% річних у розмірі 962 589,25 грн. за виконані позивачем роботи з переробки злитків моно- та мультікремнію у пластини за договором від 30.04.2007 року за № 75/1.

Рішенням господарського суду Київської області від 29.07.15 року у справі №911/2179/15 (суддя Заєць Д.Г.) позовні вимоги задоволені повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив на те, що позивач виконав роботи в повному обсязі, однак відповідач не повністю сплатив позивачу грошові кошти за виконані роботи за договором від 30.04.2007 року за № 75/1. Зазначений факт відповідачем не спростовано. Оскільки відповідачем не повністю виконано зобов'язання щодо сплати за виконані роботи, також підлягають стягненню на підставі ст. 625 ЦК України втрати від інфляції та три відсотки річних.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Піллар" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 29.07.2015 року у справі № 911/2179/15 та рішення господарського суду Київської області від 29.07.2015 року у справі №911/2179/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволення позову публічного акціонерного товариства "Квазар" до товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" про стягнення 24003551,04 грн. відмовити, а зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" до публічного акціонерного товариства "Квазар" про стягнення 7773192,50 грн. та витребування майна задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при прийнятті рішення судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, та не доведено обставини, що мають значення для справи. Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано вартість залишку давальницьких матеріалів (карбід кремнію та дріт) відповідача, які перебували у позивача, на суму 2564290,20 грн. Окрім того, скаржник зазначає, що позивачем не доведено факт виникнення та існування заборгованості відповідача, а судом першої інстанції належним чином не перевірено розмір заборгованості.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.16 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді: Скрипка І.М., Яковлєв М.Л.) рішення господарського суду Київської області від 29.07.15 року у справі №911/2179/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 29 листопада 2016 року: касаційну скаргу ТОВ «Пілар» задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 року у справі № 911/2179/15 скасовано та справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

При цьому, Вищий господарський України в постанові від 29 листопада 2016 року по даній справі прийшов до висновку про те, що розрахунок давальницьких матеріалів наведений відповідачем на суму 2 564 290, 20 грн. не підтверджений та необґрунтований належними та допустими доказами по справі. При цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що для правильного вирішення спору та вірної оцінки судом доказів у справі необхідно встановити , чи підтверджується документально сума заборгованості з урахуванням (використанням давальницької сировини) п.п. 3.1, 3.2,3.3 додаткової угоди від 02.01.2013 року № 62 до договору від 30.04.2007 № 75/1, оскільки з актів звірки наявних у матеріалах справи складно визначити розмір заборгованості (враховуючи вартість давальницьких матеріалів).

Дане питання має суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки прямо впливає на суму заборгованості відповідача перед позивачем, яка була стягнута судом. Без отримання відповіді експерта на це питання, неможливо правильно вирішити справу, з чим погодився Київський апеляційний господарський суд, вказуючи на необхідність повторного призначення судово-економічної експертизи та мотивуючи її проведення необхідністю спеціальних знань, враховуючи норми ст. 41 ГПК України. Проте, всупереч зазначеного, вказаної експертизи проведено не було, а судом апеляційної інстанції передчасно без належних висновків економічної експертизи зроблені висновки про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2016 року справа надійшла до розгляду колегії суддів у складі головуючий суддя Жук Г.А., судді Дикунська С.Я., Мальченко А.О. (а.с. 67 том 3)

15 грудня 2016 року відбулась передача апеляційної скарги на розгляд раніше визначеному складу суд на підставі п.п.2.3.44, п.п.2.3.46 п.2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу та п.6.3. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, затвердженого рішенням зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 року із наступними змінами, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Піллар» на рішення господарського суду Київської області від 29.07.2015 року у судовій справі № 911/2179/15 передана раніше визначеному автоматизованою системою складу суду. Головуючий суддя Руденко М.А., судді Пономаренко М.А., Дідиченко М.А. (а.с. 68 том 3)

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15 грудня 2016 року було прийнято апеляційну скаргу та справу призначено до розгляду на 31.01.2017 року, колегією суддів у складі : головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

В судовому засіданні 31.01.2017 року було оголошено перерву до 21.02.2017 року.

Відповідно до розпорядження від 21.02.2017 року за № 09-53/622/17 (а.с.83 том 3) щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, відбувся повторний розподіл справи, у зв'язку з перебуванням судді Дідиченко М.А. у відпустці, та визначено колегію у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В. (а.с. 84 том 3)

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року по даній справі було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському Науково-дослідному інституту судових експертиз (а.с. 89-92 том 3).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року розгляд даної справи було зупинено у зв'язку з призначення ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року судово-економічної експертизи (а.с. 93-95 том 3).

13.06.2017 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта Пищолки Т.В. про уточнення поставлених на вирішення експертизи питань та надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи (а.с. 97-99 том 3).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10 липня 2017 року поновлено апеляційне провадження у справі № 911/2179/15, розгляд справи призначено на 24.07.2017 року та зобов'язано сторони надати в судове засідання документи, зазначені в клопотанні експерта.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24 липня 2017 року (а.с.162-165 том 3) у даній справі, в судовому засіданні в присутності представників сторін, клопотання експерта задоволено, уточнені питання поставлені експерту та зобов'язано сторони надати на вимогу експерта матеріали необхідні для проведення експертизи, апеляційне провадження зупинено до закінчення проведення експертизи у даній справі.

16.01.2018 року на адресу Київського апеляційного господарського суду надійшов висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5649/17-45 від 28.12.2017 року (а.с. 184-197 том 3).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22 січня 2018 року поновлено провадження у справі у зв'язку з надходженням висновку судово-економічної експертизи, справу призначено до розгляду на 13.02.2018 року.

В подальшому у слуханні справи оголошувалась перерва.

13.03.2018 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду зупинено апеляційне провадження у справі № 911/2179/15 ( за позовною заявою ПАТ «Квазар» до ТОВ «Піллар») до перегляду Верховним Судом судового рішення Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 року у справі № 911/2179/15 ( за позовною заявою ТОВ «Піллар» до ПАТ «Квазар»).

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2018 року касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Квазар» задоволено: ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2018 року у справі № 911/2179/15 скасовано, а справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18 червня 2018 року, після надходження справи з Верховного Суду, поновлено провадження у даній справі та призначено до розгляду на 03.07.2018 року.

В судовому засіданні 03.07.2018 р. представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити: рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача вказав на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши представників сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 18.12.2017 року за № 5649/17-45, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального законодавства, які є обов'язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між закритим акціонерним товариством "Піллар" (за договором - замовник) та відкритим акціонерним товариством "Квазар" (за договором - підрядник) 30 квітня 2007 року укладено договір за №75/1 (а.с. 18-21 том 1).

Відповідно до умов пункту 1.1 зазначеного договору встановлено, що підрядник зобов'язується за завданням замовника виконати роботи з переробки зливків моно- і мультикремнія (далі - зливки) в пластини згідно специфікацій замовника, які є невід'ємною частиною даного договору, а замовник - прийняти та оплатити підряднику зазначені роботи відповідно до умов даного договору.

Згідно пункту 1.3 договору, щомісячно складається графік поставок пластин, який конкретизує замовлення на прорізку за типорозмірами і по датах поставок готової продукції на протязі місяця. Замовник, у свою чергу, зобов'язується прийняти пластини в тому обсязі, в якому вони були вироблені згідно з графіком, і оплатити виконані роботи згідно з пунктом 3.1 та додатку №3 до даного договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що зливки за цим договором поставляються замовником підряднику на умовах EXW-Київ/Україна.

Порядок оплати за вищевказаним договором передбачений, відповідно до пункту 3.1 договору (в редакції Додаткової угоди від 25 липня 2011 року за №50). Так, оплата кожної відвантаженої партії пластин за даним договором здійснюється замовником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня відвантаження придатних пластин, що підтверджується датою виписаної накладної (а.с. 25 том 1).

В подальшому сторони неодноразово укладали додаткові угоди до договору від 30 квітня 2007 року за №75/1.

Так, додатковою угодою від 25 липня 2011 року за №50 (а.с. 25 том 1) до договору сторони погодили, що в період з 1 серпня 2011 року по 31 жовтня 2011 року (включно), за умови завантаженості виробничих потужностей підрядника на рівні не менше 900 тисяч пластин на місяць, вартість послуг з переробки моно- і мультикремнієвих зливків в пластини стороною квадрата (псевдоквадрата) 156х156 мм визначається виходячи з вартості послуг з виготовлення однієї придатної пластини, яка становить еквівалент 0,742 доларів США (без ПДВ), крім того ПДВ 20% - еквівалент USD 0,1484 і формується в гривнях України, виходячи з середньозваженого курсу (опублікованого на офіційному сайті Національного банку України) гривні України до долара США на міжбанківському ринку, встановленого на дату відвантаження придатних пластин, що підтверджується датою виписаної накладної.

В подальшому, пунктом 3.3 додаткової угоди №62 від 2 січня 2013 року (а.с. 213-214 том 4) до договору від 30 квітня 2007 року за №75/1 сторони погодили, що з 2 січня 2013 року по 31 січня 2013 року замовник може передавати підряднику для використання у виробництві придатних пластин давальницькі матеріали: карбід кремнію F550/ F 660 (чорний/зелений) і дріт (товщиною 130 мк, 125 мк 120 мк та/або 110 мк) (далі - давальницькі матеріали) і у випадку передачі вищевказаних давальницьких матеріалів ціна послуг підрядника зменшується на ціну давальницьких матеріалів, переданих замовником, а саме при використанні карбіда 550/660 (чорний/зелений) та проволоки ціна послуг підрядника з переробки моно та мультикремнієвих злитків у пластини зі сторонами повного квадрату, псевдоквадрату 156x156 мм становить еквівалент 0,37 USD за одну придатну пластину (крім того ПДВ 20 % - еквівалент 0,074 USD, і формується в гривнях України, виходячи з офіційного курсу гривні України до долара США, встановленого Національним банком України на дату відвантаження придатних пластин, яка підтверджується датою виписаної накладної.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди №50/1 від 19 вересня 2011 року (а.с.26 том 1) вартість текстурування 1-ї пластини розміром 156X156 мм складає 0,15 доларів США без ПДВ. Загальна вартість послуг підрядника розраховується сторонами виходячи із фактичної кількості текстурованих пластин, повернених замовнику у відповідності з актом виконаних робіт. Згідно з пунктом 7 зазначеної угоди визначено, що розрахунок здійснюється в гривнях за курсом НБ України гривні до долару США на день підписання сторонами акта прийому - передачі робіт, протягом 7 (семи) банківських днів з дня підписання сторонами такого акту.

При цьому, курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України за період з 5 листопада 2012 року по 31 грудня 2013 року становив 1 долар США = 7,99 грн.

Відповідно до матеріалів справи в період з 14 січня 2013 року по 23 липня 2013 року позивач виконав роботи на суму 22724784,58 грн., що підтверджується актами виконаних робіт та витратними накладними, підписаними повноважними представниками обох сторін.

Оскільки відповідач сплатив кошти за виконані роботи частково в сумі 7 369057,98 грн., що не заперечувалось та підтверджувалось представниками сторін в судовому засіданні. Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 24003551,04 грн., з яких заборгованість в розмірі 15355726,60 грн. за виконані позивачем роботи та надані ним послуги. Також на підставі вимог ст. 625 ЦК України просив стягнути інфляційні втрати в розмірі 7685235,19 грн. та 3% річних в розмірі 962589,25 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріалами справи належним чином підтверджено наявність заборгованості за виконані позивачем роботи. Також на підставі ст. 625 ЦК України стягнув втрати від інфляції та три відсотки річних за період прострочки з виплати заборгованості за виконані роботи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Як унормовано вимогами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з тим, статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договорів підряду та надання послуг.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Водночас, частинами 1 та 3 ст. 843 Цивільного кодексу України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На виконання вказівок постанови Вищого господарського суду, викладених у постанові від 29 листопада 2016 року по даній справі відповідно до ухвали від 24 липня 2017 року призначено судово-економічну експертизу(а.с. 162-165 том №3), на вирішення якої поставлено наступне питання: - чи підтверджується документально в період з 30.04.2007 року по 01.04.2015 року сума заборгованості з урахуванням (використаної давальницької сировини) п.п. 3.1, 3.2., 3.3 додаткової угоди № 62 від 02.01.2013 року, п.2 додаткових угод № 63 від 01.02.2013 року, №64 від 01.03.2013 року, №65 від 01.04.2014 року, № 66 від 03.06.2013 року до договору від 30.04.2007 року за № 75/1? При цьому, врахувати, що період за який позивач просить стягнути заборгованість за виконані роботи, становить з 14.01.2013 року по 27.03.2013 рік.

За висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 28.12.2017 року № 5649/17-45 (судовий експерт Пищолка Т.В.) (а.с. 196 зворот том 3) зазначено, що так як в наданих на дослідження:

- витратних накладних та актах виконаних робіт не міститься відомостей щодо кількості та вартості давальницької сировини - дроту та карбіду кремнію, яка використана на «порізку» для зазначеної в накладних та актах кількості пластин, з урахування яких повинна застосовуватись ціна виконаних робіт/наданих послуг;

- в балансах руху давальницької сировини не вказано, за яким саме договором відображено рух дроту та карбіду кремнію, не зазначена вартість та одиниця вимірювання наданих матеріалів - дроту та карбіду кремнію;

- в актах звірки взаєморозрахунків між ПАТ «Квазар» та ТОВ «Піллар» не зазначено, за яким саме договором відображені взаєморозрахунки між ПАТ «Квазар» та ТОВ «Піллар», а також з актів звірки не вбачається кількість та вартість використаної давальницької сировини, а саме дроту та карбіду кремнію та враховуючи, що будь-яких інших документів, в т.ч. первинних бухгалтерських, щодо обліку дроту та карбіду кремнію за договором від 30.04.2007 року № 75/1 на дослідження не надано, то встановити кількість на суму залишків, передачі, отримання, використання, повернення тощо дроту та карбіду кремнію за договором № 75/1, і як наслідок , підтвердити чи спростувати заборгованість ТОВ «Піллар» за період з 14.01.2013 року по 23.07.2013 року в сумі 15 355 726, 60 грн. з урахуванням (використаної давальницької сировини) п.п.3.1, 3.2, 3.3. додаткової угоди № 62 від 02.01.2013 року., п.2 додаткових угод № 63 від 01.02.2013 року, №64 від 01.03.2013 року, №65 від 01.04.2014 року, № 66 від 03.06.2013 року до договору від 30.04.2007 року за № 75/1 за період з 14.01.2013 року по 23.07.2013 року не видається за можливе.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком експертизи щодо неможливості встановлення розміру заборгованості за період з 14.01.2013 року по 23.07.2013 року по договору від 30.04.2007 року за № 75/1 зважаючи на наступне.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та зазначалось вище позивач виконав роботи за договором № 75/1 від 30 квітня 2007 року в період з 14 січня 2013 року по 23 липня 2013 року на загальну суму 22 724 784, 58 грн., що підтверджується наявними в матеріалах витратними накладними (а.с. 266-352 том 4 ), відповідно до вимог п. 3.1. договору.

Враховуючи до підставою для сплати за виконанні роботи відповідно до п. 3.1 договору у редакції додаткової угоди від 25.07.2011 року за № 50 оплата кожної відвантаженої партії пластин за даним договором здійснюється замовником протягом 30-ти календарних днів з дня відвантаження придатних пластин, що підтверджується датою виписаної накладної

Як видно зі змісту витратних накладних, наявних в матеріалах справи та підтверджуючих здійснення робіт за договором № 75/1 від 30 квітня 2007 року, в період з січня 2013 року по липень 2013 року, в кожній з них між сторонами було погоджено вартість виконаних робіт та є посилання на вищевказаний договір.

Окрім того, судом першої інстанції було вірно прийнято до уваги лист ТОВ "Піллар", за підписом голови правління ТОВ "Піллар" Зінченка І.Н., адресований ПАТ "Квазар", у якому відповідач визнає наявну перед позивачем заборгованість у розмірі 15 369 555,29 грн. (станом на 30 квітня 2014 року). (а.с. 136-138 том 1)

Необґрунтованими при цьому є посилання представника відповідача на те, що вищевказаний лист не є належним підтвердженням наявності боргових зобов'язань, оскільки в зазначеному листі відповідачем - ТОВ «Піллар» самостійно визначено розмір суми боргу в розмірі 15 369 555, 29 грн. станом на 30.04.2014 року, вказано також посилання на договір за яким визначені боргові зобов'язання.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на день прийняття рішення у справі відповідач не повністю сплатив позивачу грошові кошти за виконані позивачем роботи, належних та допустимих доказів протилежного, відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України ТОВ «Піллар» (відповідачем) надано не було. Таким чином, зазначений факт відповідачем не спростовано. Розмір заборгованості у сумі 15355726,60 грн. відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений належними та допустимими доказами, тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи підлягає задоволенню у розмірі 15355726,60 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 7 685235, 19 коп. втрат від інфляції та 3 відсотків річних в розмірі 962 589, 25 грн. колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині зважаючи на наступне.

Як передбачено, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року у справі №37/64).

Нараховані позивачем інфляційні втрати у розмірі 7685235,19 грн. та 3% річних у розмірі 962589,25 грн. за період з 12.02.2013 року по 22.08.2013 року є обґрунтованими та арифметично вірними, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Також, необґрунтованими є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував вартість залишку давальницьких матеріалів відповідача, які перебували у ПАТ «Квазар» (позивача) на загальну суму 2564290,20 грн., оскільки відповідачем не наведено належним та допустимих доказів знаходження давальницьких матеріалів на вищезазначену суму у позивача. Окрім того, як видно з матеріалів справи розрахунок заборгованості здійснювався по ціні на підставі п.3.3 Додаткової угоди № 62 від 02.01.2013 року до договору № 75/1 від 30.03.2007 року, з врахуванням карбіду 550/660 (чорний/зелений) та проволоки (давальницьких) матеріалів.

Разом з тим, розрахунок вартості давальницьких матеріалів наведений апелянтом на суму 2 564 290,20 грн. не підтверджений та необґрунтований належними та допустимими доказами по справі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що умовами договору №75/1 від 30 квітня 2007 року та додатковими угодами до нього, не передбачено умов зміни відповідачем в односторонньому порядку ціни робіт за вищевказаним договором, як і не передбачений обов'язок позивача відшкодовувати вартість переданих матеріалів.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що позивачем не доведено факту виникнення та існування заборгованості відповідача, визнаної в рішенні, а судом не в повній мірі з'ясовано обставини справи в частині підтвердження факту існування та розміру заборгованості, заявленої позивачем, колегія суддів зазначає на наступне.

Відповідач особисто у відзиві на позовну заяву вих. № 123 від 28.07.2015 року (а.с. 168-172 том 1) частково визнавав позовні вимоги, лише не погоджуючись про врахування вартості давальницької сировини в розмірі 2 564 290, 20 грн.

Окрім того, відповідачем протягом дії договору, а окремо за період стягнення боргу, відповідно до п. 2.5 договору будь-яких претензій щодо неналежного виконання робіт, які є предметом договору, не заявлялося. Доказів протилежного відповідачем суду надано не було.

Також, як вже зазначалось вище представниками обох сторін, без будь-яких зауважень, за спірний період з 14.01.2013 року по 23.07.2013, належним чином були підписані витратні накладні з посиланням на договір № 75/1 від 30.04.2007 року., що відповідно до п.3.1 договору, в редакції пункту 4 додаткової угоди № 50 від 25.07.2011 3.1 договору є підтвердженням поставки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст.ст. 73,7 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Київської області від 29.07.2015 року у справі № 911/2179/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстави для його скасування відсутні.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, належні докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується з рішення господарського суду Київської області від 29.07.2015 року.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні, на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" на рішення господарського суду Київської області від 29.07.2015 року у справі № 911/2179/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 29.07.2015 року у справі № 911/2179/15 - залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2179/15 повернути до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.07.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.В. Кропивна

Є.Ю. Пономаренко