ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2018 р. м. Київ Справа № 911/3556/17

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., за участю секретаря судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство" до Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області про стягнення збитків у сумі 584105,73 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Топоров А.О. - довіреність від 29.12.2017 вих. № 599;

від відповідача: Пілягін О.В. - довіреність від 09.02.2018.

Державне підприємство "Бориспільське лісове господарство" (далі - позивач) подало до суду позов про стягнення з Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області (далі - відповідач) 584105,73 грн збитків.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків позивач обґрунтовує приписами статті 224 Господарського кодексу України, статті 17 Лісового кодексу України, статей 56, 116, 122, 124, 126, 156, 157 Земельного кодексу України, Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач лише частково відшкодував йому вартість вилучених на підставі рішення Щасливської сільської ради від 24.02.2004 № 153.12-16-ХХІV земельних ділянок, покритих лісом, переданих до земель запасу сільської ради, що тимчасово не надані у власність або в оренду громадян чи юридичних осіб.

Ухвалою від 04.12.2017 господарський суд порушив провадження у справі, вжив заходи по підготовці справи до розгляду, призначив справу до розгляду на 25.01.2018.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи значення справи для сторін, категорію і складність справи, господарський суд згідно з ухвалою від 25.01.2018 призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження на 20.02.2018.

Ухвалою від 20.02.2018 господарський суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 22.03.2018.

Ухвалою від 22.03.2018 господарський суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 26.04.2018.

26.04.2018 до суду від представника позивача надійшло клопотання №239 від 25.04.2018 (вх. №8245/18) про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відповідача - Виконавчого комітету Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області.

В судовому засіданні 26.04.2018 суд постановив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання позивача про залучення третьої особи.

Ухвалою від 26.04.2018 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 24.05.2018.

Ухвалою від 24.05.2018 господарський суд оголосив перерву в судовому засіданні до 26.06.2018.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Заявив клопотання про оголошення перерви в засіданні суду для надання сторонам часу для врегулювання спору мирним шляхом, у зв'язку з поданням Державним підприємством "Бориспільське лісове господарство" на розгляд Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області листа №267 від 22.05.2018 з проханням внести в порядок денний наступної сесії виконкому вирішення питання про укладення між сторонами у справі №911/3556/17 мирової угоди.

Суд протокольною ухвалою відхилив вказане клопотання представника позивача, оскільки останній не довів суду з посиланням на конкретні докази можливість позитивного вирішення відповідачем клопотання про укладення мирової угоди по справі №911/3556/17 до дати наступного засідання суду. До того ж, суд зазначив про відсутність можливості для задоволення клопотання представника позивача також у зв'язку з закінченням у даній справі строку розгляду спору по суті.

При прийнятті рішення про відхилення клопотання представника позивача, суд виходив із приписів п. 10 ч. 3 ст. 2, ст. 195 ГПК України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку. При цьому, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 визначено, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Слід вказати, що представник позивача, окрім іншого, в засіданні суду заявив клопотання про застосування у даній справі процедури врегулювання спору за участю судді.

Оскільки за приписами ч. 1 ст. 186 ГПК України унормовано право на подачу такого клопотання лише до початку розгляду справи по суті, тоді як суд перейшов до даної стадії судового процесу ще за результатами судового засідання, яке відбулося 26.04.2018, господарський суд протокольною ухвалою відхилив і друге клопотання, подане представником позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 23.04.2018. Вказав, що відповідач не визнає суму збитків вартості лісових насаджень площею 6,8 га у розмірі 584105,73 грн, нарахованих позивачем.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у володінні Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство" перебувала земельна ділянка земель лісового фонду площею 10 га, надана останньому на праві постійного користування.

Судом встановлено, що 05.09.2003 Щасливська сільська рада звернулася до Бориспільського держлісгоспу з листом вих. № 432, в якому просила надати згоду на передачу земельних ділянок, покритих лісом, загальною площею близько 10 га до земель запасу сільської ради, з наступним наданням цих земель громадянам під житлове будівництво.

Листом від 05.11.2003 вих. № 174 Бориспільський держлісгосп надав свою письмову згоду на передачу земельної ділянки, вкритої лісом, до земель запасу Щасливської сільської ради площею до 10 га. Земельна ділянка розміщена біля с. Проліски в кв. 1 вид. 3,12,13 Вишеньківського лісництва.

У зв'язку з необхідністю розширення меж села Проліски та влаштування територій для зон відпочинку територіальних громад сіл Щасливе, Проліски Бориспільського району, враховуючи погодження Бориспільського держлісгоспу на передачу до земель запасу Щасливської сільської ради земельної ділянки загальною площею 10 га лісів для цієї цілі, Щасливська сільська рада своїм рішенням від 24.02.2004 № 153.12-16-ХХІV припинила право користування земельною ділянкою Бориспільським держлісгоспом загальною площею 10 га лісів та залишила її у запасі земель сільської ради як зелені насадження, що тимчасово не надана у власність або користування громадян чи юридичних осіб.

02.03.2004 директором Бориспільського держлісгоспу було затверджено, проведений начальником Вишеньківського лісового господарства, станом на 24.02.2004 розрахунок суми збитків вартості лісових насаджень, спричинених припиненням права користування земельною ділянкою Бориспільського держлісгоспу площею 10 га на підставі рішення Щасливської сільської ради від 24.02.2004 № 153.12-16-ХХІV.

Згідно з даних розрахунку до відшкодування підлягала сума збитків у розмірі 681998,69 грн.

Розрахунок було проведено на підставі таксаційного опису Вишеньківського лісництва Лісовпорядкування 2003 року, "Нормативно-справочных материалов для таксации лесов Украины и Молдовы", Киев, 1987 г, "Урожай", "Сортиментной таблицы для таксации леса на корню", Киев, 1984 г, "Урожай", цін на лісопродукцію франко-верхній склад, затверджених наказом № 5 від 12.01.2004 по Бориспільському держлісгоспу.

Як зазначено позивачем, відповідач лише частково відшкодував Бориспільському держлісгоспу збитки вартості лісових насаджень, перерахувавши на його рахунок за період з 25.04.2005 по 15.09.2006 лише частково 97892,96 грн, що становить 3,2 га площі вилучених земель.

У зв'язку із вказаним, позивач листом від 13.09.2006 вих. № 268 звернувся до відповідача із вимогою перерахувати до 25.09.2006 лісгоспу суму збитків вартості лісових насаджень на решту вилученої площі 6,8 га в сумі 584105,73 грн. В якості додатку до листа був доданий рахунок на оплату збитків за № 120 від 12.09.2006.

Як вбачається із опису вкладення у цінний лист, вимога позивача про сплату заборгованості від 13.09.2006 вих. № 268 була отримана відповідачем 19.09.2006, однак за результатам її розгляду залишилась Щасливською сільською радою без відповіді та задоволення.

Листом від 26.09.2008 за вих. № 536 позивач повторно звернувся до Щасливської сільської ради із вимогою сплатити збитки вартості вилучених лісових насаджень на площі 6,8 га в сумі 584105,73 грн, проте і дана вимога була проігнорована відповідачем.

Як вказано позивачем у позовній заяві, у грудні 2013 року Державною фінансовою інспекцією в Київській області, на виконання п. 2.22 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України на IV квартал 2013 року, було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП "Бориспільське лісове господарсьво" за період з 01.10.2011 по 01.11.2013, якою виявлено ряд порушень та недоліків, що були викладені в акті ревізії від 13.12.2013 № 07-21/106.

Зокрема ревізією було встановлено наявність невідшкодованих державному підприємству збитків вартості лісових насаджень, спричинених вилученням земельної ділянки лісового фонду Щасливською сільською радою в сумі 584,1 тис. грн.

На підставі листів від 11.07.2014, 18.08.2014 та 21.10.2014 Державна фінансова інспекція в Київській області просила ДП "Бориспільське лісове господарство" усунути порушення, виявлені в ході ревізії, про що надати завірені копії документів, що підтверджують усунення порушень, копії позовних заяв чи ухвал суду про відкриття справ.

Також 24.10.2014 на адресу ДП "Бориспільське лісове господарство" надійшла вимога Бориспільської міжрайонної прокуратури від 15.10.2014 № 105-6006вих.14 про надання інформації про вжиті заходи про відшкодовані збитки щодо виявлених проведенною ревізією порушень.

Судом встановлено, що стягнення з відповідача суми вищезазначених збитків, стало предметом позову у даній справі, а ухилення відповідача від відшкодування вартості вилучених з постійного користування позивача лісових насаджень - приводом до заявлення вищевказаних позовних вимог.

Оцінивши всі встановлені обставини справи згідно з поданих до справи доказів, господарський суд вбачає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 78 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

У відповідності до п. а) ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності, набувають права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пункту "а" частини 1 статті 156 Земельного кодексу України унормовано, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом.

Порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам виписаний у статті 157 Земельного кодексу України, за змістом якої відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

19.04.1993 постановою Кабінету Міністрів України був затверджений "Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" (далі - Порядок № 284), в пункті 1 якого вказано, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Саме на вказану постанову Кабінету Міністрів України послався позивач як на підставу нарахування збитків та звернення з даним позовом до господарського суду.

Так, згідно з п. п. 2, 3 Порядку № 284 вказано, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відшкодуванню підлягають, зокрема, вартість лісових і дерево-чагарникових насаджень.

У відповідності до п. 5 Порядку, збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій, а при вилученні (викупі) земельних ділянок - після прийняття відповідною радою рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок у період до видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку підприємства, установи, організації або громадянина.

При вилученні (викупі) земельних ділянок до земель запасу збитки відшкодовують власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, ради, які прийняли рішення про вилучення (викуп) землі.

У відповідності до статті 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Так, застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків можливе за наявності усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, і вини.

При цьому важливим елементом об'єктивної сторони правопорушення є причинний зв'язок між збитками, які виникли у кредитора та протиправними діями боржника, які виражені у порушенні ним взятих на себе зобов'язань. Тобто, протиправна дія є причиною, а збитки - наслідком протиправної дії. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Звертаючи до суду з даним позовом, позивач вказує, що у зв'язку з прийняттям на сесії Щасливської сільської ради рішення від 24.02.2004 № 153.12-16-ХХІV "Про припинення права користування земельною ділянкою Бориспільським Держлісгоспом" та не відшкодуванням сільською радою товариству вартості вилучених лісових насаджень на площі 6,8 га землі, останньому було завдано збитків у розмірі 584105,73 грн.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 623 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків завданих порушенням зобов'язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Позивач доводить правомірність розрахованого ним розміру збитків, спричинених припиненням права постійного користування земельною ділянкою лісового фонду, з посиланням на розрахунок втрат, складений уповноваженим представником Бориспільського держлісгоспу одноособово. Інших актів, оформлених комісією, які б засвідчили розмір збитків у сумі, заявленій позивачем до відшкодування, до суду надано не було, їх існування станом на час розгляду справи в суді, з посилання на письмові чи електронні докази, не доведено.

Разом з тим, суд зазначає, що власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила відповідні дії щодо належних їм земельних ділянок, у випадках, встановлених Главою 24 Земельного кодексу України, лише у разі дотримання процедури, передбаченої Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 (постанова пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Враховуючи викладене та встановлені судом за результатами розгляду справи обставини, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не було надано в обгрунтування правомірності заявленої ним суми збитку належних та допустимих доказів тому, що при визначенні розміру відшкодування, належного до сплати відповідачем за наслідками вилучення лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом, позивачем було дотримано процедури, визначеної Порядком № 284, а саме: було створено комісію, яка була б повноважною визначити розмір збитків заподіяних землекористувачу, а тому вказане виключає можливість задоволення позову через недоведеність позивачем заявлених вимог в частині суми збитку, належної до стягнення з відповідача.

Аналогічні висновки про відмову у задоволенні позову щодо стягнення на користь позивача збитків у разі порушення ним Порядку № 284 при визначенні сум належних до відшкодування, у зв'язку з відсутністю акта комісії про збитки, викладено також у постановах Вищого господарського суду України від 15.04.2010 (справа № 29/35), від 14.12.2010 (справа № 31/205-10), від 02.07.2014 (справа № 922/3097/13).

Відповідно до статей 74 та 77 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивач належними та допустимими доказами не обґрунтував заявлені у суді позовні вимоги щодо розміру збитків, заявлених до стягнення з відповідача, отже відсутні підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Судові витрати у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 74, 76-79, 129, 186, 232, 233, 236- 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство" (08324, Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вулиця Лісова, будинок 1, ) до Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області (08325, Київська обл., Бориспільський район, село Щасливе, вулиця Фестивальна, будинок 39, ) про стягнення збитків у сумі 584105,73 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією про дане судове рішення учасники справи можуть ознайомитися на сайті: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено: 09.07.2018.

Суддя В.М. Антонова

Друк:

1 - в справу

2,3 - столронам - рек. з повід.