ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2018 р. Справа № 922/3958/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А.,

при секретарі Казаковій О.В.,

за участю представників сторін:

прокурора - Ногіна О.М. - посв. № 032167 від 11.02.2015,

1-го відповідача - Настусенко Д.Д. - дов. № 08-11/3954/2-17 від 28.12.2017,

2-го відповідача - не з'явився,

1-ї третьої особи - Дранчук І.Я. - дов. б/н від 07.12.2017,

2-ї третьої особи - Войтенко Л.О. - дов. № 32-20-0,14,2-5/62-18 від 05.01.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх. №854 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 02.04.2018 у справі № 922/3958/17,

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області, м. Харків,

до 1) Харківської міської ради, м. Харків,

2) Акціонерного товариства закритого типу "Гея", м. Харків,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - 1) Приватне акціонерне товариство "Мульті Весте Україна 1", м. Київ,

2) Головне управління Держгеокадастру у Харківській області

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради та Акціонерного товариства закритого типу "Гея" про визнання незаконним та скасування п. 36 додатку 1 до рішення 15 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" від 03.10.2007 року № 197/07; визнання незаконним та скасування абзацу 4 п. 1.1 додатку до рішення 16 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення юридичним особам України" від 21.11.2007 року № 255/07; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки № 9/07 від 18.12.2007 року, укладеного між Харківською міською радою та АТЗТ "Гея", який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Галіщевою О.А. за номером в реєстрі 1117; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки № 15/07 від 18.12.2007 року, укладеного між Харківською міською радою та АТЗТ "Гея", який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Галіщевою О.А. за номером 1113. Судові витрати прокурор просить суд покласти на відповідачів.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.04.2018 у справі №922/3958/17 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Заступник прокурора Харківської області з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.04.2018 у справі №922/3958/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна земельна ділянка №1 площею 0,7987 га могла бути передана у приватну власність відповідно до ст. 52 ЗК України, оскільки вона відноситься до земель рекреаційного призначення. При цьому, прокурор вважає, що в порушення ст. 11 ГПК України судом першої інстанції застосовано ч. 1 ст. 52 ЗК України, яка не підлягає застосуванню, та не застосовано ст. 83 ЗК України, яка підлягає застосуванню. Як зазначає прокурор, судом першої інстанції підтверджено наявність порушень вимог ст.ст. 123, 186 ЗК України, ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", п.п. 10-11 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, затвердженого Постановою Кабінету Miністрів України №677 від 26.05.2004 під час затвердження Харківською міською радою проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок №1 та №2, проте відмовлено в позові на підставі ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України у зв'язку з тим, що на час звернення прокурора до суду сплив строк позовної давності.

1-й відповідач, Харківської міської ради, згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, у відзиві на апеляційну скаргу вважає його цілком обґрунтованим та законним, вважає, що судом були об'єктивно і повно досліджені всі матеріали справи, без порушення матеріального чи процесуального права, наполягає на правомірності рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю - без задоволення. 1-й відповідач зазначив, що заступник прокурора Харківської області безпідставно посилається на порушення господарським судом норм процесуального права, а саме ст.73, 76-79, 86 ГПК України, щодо надання необґрунтованої переваги доводам відповідачів відносно наявності на спірній земельній ділянці об'єктів нерухомого майна, а також про передачу земельної ділянки не під забудову, а для експлуатації вже існуючого культурно-торгівельного центру, дійшовши неправомірного висновку про наявність підстав для продажу земельної ділянки.

2-й відповідач, Акціонерного товариства закритого типу "Гея", в судове засідання не з'явився, у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення обґрунтованим та законним, судом були об'єктивно і повно досліджені всі матеріали справи, без порушення матеріального чи процесуального права, наполягає на правомірності рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 2-й відповідач зазначив, що твердження прокурора щодо необхідності проведення земельних торгів, з метою надання в оренду земельних ділянок АТЗТ "Гея" є безпідставними, оскільки чинним законодавством не передбачено проведення зазначених торгів в paзi надання земельних ділянок в оренду для обслуговування вже існуючих будівель. На думку 2-го відповідача, суд першої інстанції дійшов законного висновку, що Харківською міською радою при продажу спірних земельних ділянок АТЗТ "Гея" були дотримані положення ч. 2 ст. 127 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на дату прийняття спірних рішень ХМР). Як зазначає 2-й відповідач, прокурор був обізнаний про прийняття спірного рішення про передачу в оренду земельної ділянки АТЗТ "Гея" з моменту його винесення, тобто з 03.10.2007 та приймаючи до уваги загальний термін позовної давності у три роки, тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про сплив позовної давності щодо звернення прокурора до суду в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування п. 36 додатку 1 до рішення 15 ceciї Харківської міської ради 5 скликання "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель i споруд" від 03.10.2007 № 197/07.

1-ша третя особа, Приватне акціонерне товариство "Мульті Весте Україна 1", відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що згодна з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його цілком обґрунтованим та законним, вважає, що судом були об'єктивно і повно досліджені всі матеріали справи, без порушення матеріального чи процесуального права, наполягає на правомірності рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представник ПАТ "Мульті Весте Україна 1" зазначив, що прокурором не доведено той факт, що земельна ділянка відноситься до територій загального користування, а тому висновок прокурора про те, що земельна ділянка не могла бути передана у приватну власність, є необґрунтованим. Як вважає третя особа, рішення ХМР № 255/07 не порушувало положень ст. ст. 52, 83 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на дату прийняття рішення ХМР № 255/07), а суд першої інстанції правильно застосував у спірних відносинах норми процесуального права та норми матеріального права, в тому числі i положення ст. ст. 52, 83 Земельного кодексу України. Третя особа погоджується з висновком суду першої інстанції відносно спливу позовної давності для звернення до суду, оскільки у прокурора станом на дату прийняття оскаржуваних рішень Харківської міської ради існували достатні повноваження та правові механізми їх реалізації для перевірки законності рішення Харківської міської ради від 03.10.2007 №197/07 та рішення Харківської міської ради від 21.11.2007 №255/07.

2-га третя особа, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, відзиву на апеляційну скаргу не надала, в судовому засіданні просила суд розглянути вказаний спір з урахуванням вимог законодавства та наданих учасниками судового процесу доказами.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та розглянувши матеріали справи в порядку ст. 269 ГПК України, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Рішенням Харківської міської ради від 24.11.2004 року № 187/04 було надано в оренду АТЗТ "Гея" земельну ділянку по вул. Полтавський шлях, ріг вул. Єлізарова, загальною площею 17,2553 га для почергового будівництва та експлуатації житла, торгівельно-культурного центру, автовокзалу.

20.07.2005 року оформлено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта нерухомості - торгівельно-культурного центру як першої черги комплексу будівель і споруд № 862.

05.08.2005 року АТЗТ "Гея" було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 1789, розташованому на земельній ділянці по вул. Полтавський шлях, 186.

Пунктом 33 Додатку до рішення 14 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" від 04.07.2007 р. №139/07 Акціонерному товариству закритого типу "Гея" (відповідач) надано дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки загальною площею, орієнтовно, 1,0780 га (у тому числі: ділянка № 1 - 0,7987 га та ділянка № 2 - 0,2793 га по вул. Полтавський Шлях, 186 (Ленінський район) для експлуатації та обслуговування торговельно-культурного центру.

В подальшому, п. 36.1 додатку 1 до рішення 15 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" №197/07 від 03.10.2007 АТЗТ "Гея" затверджено проект землеустрою та надано в оренду строком до 01.09.2012 земельну ділянку, загальною площею 1,1129 га, у тому числі: ділянка №1 - 0,7987 га, ділянка №2 - 0,3142 га, по вул. Полтавський шлях, 186 (Ленінський район) для експлуатації та обслуговування торговельно-культурного центру.

30.10.2007 року Державним агентством земельних ресурсів України було затверджено висновок державної експертизи землевпорядної документації № 929-07, складений на виконання рішення Харківської міської ради від 04.07.2007 року № 139/07.

Рішенням 16 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення юридичним особам України" від 21.11.2007 №255/07, п.1.1. Додатку - АТЗТ "Гея" вирішено продати земельну ділянку загальною площею 1,1129 га, у тому числі: ділянку № 1 - 0,7987 га з земель рекреаційного призначення (кадастровий номер :07:020:0060), ділянку № 2 - 0,3142 га з земель житлової та громадської забудови (кадастровий номер :07:020:0061), що розташована за адресою: м. Харків, вулиця Полтавський Шлях, 186, в Ленінському районі, за ціною: ділянка № 1 - 2509516,00 грн. (два мільйона п'ятсот дев'ять тисяч п'ятсот шістнадцять гривень 00 коп.) (без ПДВ), ділянка № 2 - 987216,00 грн. (дев'ятсот вісімдесят сім тисяч двісті шістнадцять гривень 00 коп.) (без ПДВ), для експлуатації та обслуговування торговельно-культурного центру.

Пунктом 1.1.1 (абз.З) зазначеного рішення АТЗТ "Гея" попереджено, що - на земельній ділянці по вулиці Полтавський Шлях, 186 діють обмеження "обтяження): на ділянці № 1 - площею 0,7987 га охоронна зона земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення (код 4.1) та зміна цільового використання (код 1.1), на ділянці № 2 - площею 0,3142 га зміна цільового використання (код 1.1) та площею 0,0608 га санітарно-захисна зона інженерно-технічних споруд і комунікацій "код 4.3).

На підставі зазначеного рішення між Харківською міською радою та АТЗТ "Гея" 18.12.2007 укладено договір купівлі продажу №9/07, відповідно до якого Харківська міська рада в особі міського голови Добкіна М.М. передає за плату, а Покупець - АТЗТ "Гея" в особі Зубріча О.О. приймає у власність і оплачує земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 186, загальною площею 0,7987 га, кадастровий номер :07:020:0060.

Договір нотаріально посвідчено 18.12.2007 за реєстраційним №1117, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Галіщева О.А.

Відповідно до п. 1.2,1.3 договору земельна ділянка продається для експлуатації та обслуговування торговельно-культурного центру. На земельній ділянці діють обмеження (обтяження) - зміна цільового використання (код 1.1), - охоронна зона земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення (код 4.1).

Крім того, на підставі зазначеного рішення між Харківською міською радою та АТЗТ "Гея" 18.12.2007 укладено договір купівлі продажу №15/07, відповідно до якого Харківська міська рада в особі міського голови Добкіна М.М. передає за плату, а Покупець - АТЗТ "Гея" в особі Зубріча О.О. приймає у власність і оплачує земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 186, загальною площею 0,3142 га, кадастровий номер :07:020:0061.

Договір нотаріально посвідчено 18.12.2007 за реєстраційним №1113, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Галіщева О.А.

В подальшому, між АТЗТ "Гея" та ПрАТ "Мульті Весте Україна 1" 23.01.2008 укладено договір №2-7 купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого АТЗТ "Гея" (продавець) погоджується продати, а ПрАТ "Мульті Весте Україна 1" (покупець) погоджується придбати земельну ділянку площею 0,7987 га, розташовану по вул. Полтавський Шлях, 186 у м. Харкові, кадастровий номер :07:020:0060, цільове використання якої - для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель і споруд торговельно-культурного центру.

Крім того, 23.01.2008 між АТЗТ "Гея" та ПрАТ "Мульті Весте Україна 1" укладено договір №2-4 купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого АТЗТ "Гея" (продавець) погоджується продати, а ПрАТ "Мульті Весте Україна 1" (покупець) погоджується придбати земельну ділянку площею 0,3142 га, розташовану по вул. Полтавський Шлях, 186 у м. Харкові, кадастровий номер :07:020:0061, цільове використання якої - для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель і споруд торговельно-культурного центру.

У подальшому земельні ділянки, які рішенням Харківської міської ради №255/07 продані АТЗТ "Гея" та право власності на які набуло ПрАТ "Мульті Весте Україна 1", у тому числі ділянка з кадастровим номером :07:020:0060, площею 0,7987 га, та 0,3142 об'єднані разом з іншими земельними ділянками ПрАТ "Мульті Весте Україна 1" в земельну ділянку, площею 22,7423 га з кадастровим номером :07:020:0094, яка зареєстрована за ПрАТ "Мульті Весте Україна".

30.03.2016 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса було складено висновок комплексної судової земельно-технічної та земельно-оціночної експертизи № 239/3280 по матеріалам кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 000036 від 05.05.2015 року.

Як вказує прокурор, в рамках вивчення матеріалів кримінального провадження, останнім було встановлено порушення Харківською міською радою вимог земельного законодавства під час винесення рішень про передачу в оренду та в подальшому у власність земельних ділянок АТЗТ "Гея".

Вищевикладені обставини стали підставою звернення прокурора до суду з відповідною позовною заявою за захистом інтересів держави.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним п. 36.1 додатку 1 до рішення 15 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" №197/07 від 03.10.2007, виходив з того, що рішення Харківської міської ради про затвердження проекту відведення спірних земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд було прийнято Харківською міською радою з порушенням норм діючого законодавства, оскільки на час його прийняття - 03.10.2007 року, був відсутній висновок державної експертизи землевпорядної документації, який було складено лише 30.10.2007 року, тобто після прийняття відповідного рішення. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, оскільки прокурор був обізнаний про прийняття спірного рішення про передачу в оренду земельної ділянки АТЗТ "Гея" з моменту його винесення, тобто з 03.10.2007 року, у зв'яжу з чим відмовив в задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає наведений висновок таким, що здійснений з урахуванням усіх обставин справи та приписів чинного законодавства.

Так, статтею 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Згідно ст.123 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Умови і строки розроблення проектів відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Форма типового договору, нормативи та строки розробки проектів відведення земельних ділянок визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 36 додатку 1 до рішення 15 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" від 03.10.2007 № 197/07 було надано АТЗТ "Гея" в оренду строком до 01.09.2012 земельну ділянку загальною площею 1,1129 га, у тому числі: ділянка № 1 - 0,7987га, ділянка 2 - 0,3142 га, по вул. Полтавський шлях, 186 (Ленінський район) для експлуатації та обслуговування торговельно-культурного центру. В даному випадку прокурором не прийнято зазначене до уваги те.

Крім того, на спірних земельних ділянках були розташовані об`єкти нерухомості - торгівельно-культурний центр, що належить на праві власності відповідачу (АТЗТ "Гея"), що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.08.2005 року № 1789.

Підставою для виникнення права власності у АТЗТ "Гея" на нежитлові будівлі і споруди торгівельно-культурного центру по вул. Полтавський шлях, 186 є: акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта нерухомості - торгівельно-культурний центр - як першої черги будівель та споруд від 20.07.2005 року № 862; розпорядження Харківського міського голови від 20.08.2005 року № 1789 "Про видачу свідоцтва на право приватної власності на нерухоме майно".

Тобто, надана у відповідності з рішенням 15 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 03.10.2007 № 197/07 Акціонерному товариству закритого типу "Гея" в оренду земельна ділянка площею 1,1129га, у тому числі: ділянка № 1-0,7987га, ділянка № 2-0,3142 га, по вул. Полтавський Шлях, 186 для експлуатації та обслуговування торгівельно-культурного центру, надавалась як допоміжна земельна ділянка для обслуговування вже існуючого об`єкту нерухомості - торгівельно-культурний центр - як першої черги комплексу будівель та споруд, розташованого на суміжній земельній ділянці по вул. Полтавський шлях ріг вул. Єлізарова.

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що твердження прокурора щодо необхідності проведення земельних торгів, з метою надання в оренду земельних ділянок АТЗТ "Гея" є безпідставними, оскільки чинними законодавством передбачено проведення зазначених торгів в разі надання земельних ділянок для продажу або передачу в оренду для забудови, в той час, як у даному випадку матеріалами справи підтверджено розташування об`єктів нерухомості, які належать на праві власності АТЗТ "Гея" на відповідних ділянках та спірне рішення лише стосується обслуговування вже існуючих будівель.

Також, неправомірними є доводи прокурора щодо порушення порядку складання висновку державної експертизи землевпорядної документації під час винесення рішення про затвердження відповідної документації підтверджені матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням 14 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 04.07.2007 року № 139/07 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки.

За приписами абз. 7 ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" від 17.06.2004 р. N 1808-IV, обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

30.10.2007 року на виконання вищезазначеного рішення Харківської міської ради, Державним агентством земельних ресурсів України було складено висновок державної експертизи землевпорядної документації № 929-07, який містить перелік зауважень та пропозицій до землевпорядної документації.

За правилами ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених ст. 122 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч. 2 ст. 123 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч. 3 ст. 123 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч. 6 ст. 123 ЗК України).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Як свідчать матеріали справи, рішення Харківської міської ради про затвердження проекту відведення спірних земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд було прийнято Харківською міською радою 03.10.2007, в той час, як висновок державної експертизи землевпорядної документації № 929-07 було складено 30.10.2007, тобто після затвердження відповідної документації.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення Харківської міської ради про затвердження проекту відведення спірних земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд було прийнято Харківською міською радою з порушенням норм діючого законодавства, оскільки на час його прийняття - 03.10.2007, був відсутній висновок державної експертизи землевпорядної документації, який було складено лише 30.10.2007, тобто після прийняття відповідного рішення.

Разом з тим, відповідачами було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейським судом з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Аналогічну правову позицію підтримано Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016р. по справі №6-2469цс16.

Прокурор вважає, що про винесення спірного рішення та невідповідність його вимогам законодавства, останньому стало відомо під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000036 за ч. 2 ст. 364 КК України, зокрема з висновку комплексної судової земельно-технічної та земельно-оціночної експертизи № 239/3280 від 30.03.2016 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса по матеріалам кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 000036 від 05.05.2015 року.

Однак, як вбачається з Витягу з протоколу 15 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 03.10.2007 року, під час прийняття Харківською міською радою рішення про передачу в оренду земельних ділянок АТЗТ "Гея", на засіданні був присутній прокурор міста Харкова Суходубов В.С.

Крім того, відповідно до статті 21 Закону України "Про інформацію", інформація державних органів та органів місцевого самоврядування - це офіційна документована інформація, яка створюється в процесі поточної діяльності законодавчої, виконавчої та судової влади, органів місцевого та регіонального самоврядування. Основними джерелами інформації органів місцевого і регіонального самоврядування є акти органів місцевого та регіонального самоврядування.

Інформація органів місцевого самоврядування доводиться до відома заінтересованих осіб шляхом опублікування її в офіційних друкованих виданнях, опублікування її в інших засобах масової інформації або публічного оголошення через аудіо та аудіовізуальні засоби масової інформації.

Згідно з вимогами статті 21 Закону України "Про інформацію", рішення Харківської міської ради та її органів розміщуються на офіційному сайті Харківської міської ради (www.kharkov.ua), публікуються в газеті "Харьковские известия", Бюлетенях міської ради.

У ході відкритого засідання міської ради в залі засідань мають право бути присутніми, крім депутатів, міського голови, секретаря міської ради, посадові особи органів виконавчої влади, посадові особи виконавчих органів міської ради, акредитовані журналісти, що здійснюють телевізійну та фотозйомку, члени делегацій, що знаходяться в міській раді з офіційним візитом, громадяни, а також особи, запрошені до участі в засіданні сесії міської ради в порядку, визначеному статтею 7 цього Регламенту.

Відкритість засідань міської ради забезпечується шляхом доступу на них представників засобів масової інформації, у яких кожен громадянин України має можливість ознайомитися з питаннями, що розглядаються міською радою, та з прийнятими нею рішеннями.

Згідно ст.123 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, яка діяла на час прийняття спірного рішення) визначено, що прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими Радами, їх виконавчими органами, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів, відповідно до ст.19 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, яка діяла на час прийняття спірного рішення), є: 1) відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам; 2) додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав; 3) додержання законів, що стосуються економічних, міжнаціональних відносин, охорони навколишнього середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ч.2 ст.19 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, яка діяла на час прийняття спірного рішення) - перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, яка діяла на час прийняття спірного рішення), при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право:1) безперешкодно за посвідченням, що підтверджує займану посаду, входити у приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, підпорядкованості чи приналежності, до військових частин, установ без особливих перепусток, де такі запроваджено; мати доступ до документів і матеріалів, необхідних для проведення перевірки, в тому числі за письмовою вимогою, і таких, що містять комерційну таємницю або конфіденційну інформацію. Письмово вимагати подання в прокуратуру для перевірки зазначених документів та матеріалів, видачі необхідних довідок, в тому числі щодо операцій і рахунків юридичних осіб та інших організацій, для вирішення питань, пов'язаних з перевіркою. Отримання від банків інформації, яка містить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність"; 2) вимагати для перевірки рішення, розпорядження, інструкції, накази та інші акти і документи, одержувати інформацію про стан законності і заходи щодо її забезпечення; 3) вимагати від керівників та колегіальних органів проведення перевірок, ревізій діяльності підпорядкованих і підконтрольних підприємств, установ, організацій та інших структур незалежно від форм власності, а також виділення спеціалістів для проведення перевірок, відомчих і позавідомчих експертиз; 4) викликати посадових осіб і громадян, вимагати від них усних або письмових пояснень щодо порушень закону.

Згідно ч.1 ст.21 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, яка діяла на час прийняття спірного рішення) - протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу. У такому ж порядку приноситься протест на незаконні рішення чи дії посадової особи.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.2 ст.20 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, яка діяла на час прийняття спірного рішення) при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право: опротестувати акти Прем'єр-міністра України, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих Рад, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також рішення і дії посадових осіб; вносити подання або протест на рішення місцевих Рад залежно від характеру порушень.

З аналізу наведених норм, вбачається, що прокурор має право вносити подання або протест на рішення місцевих Рад при виявленні порушень закону.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази внесення прокурором протесту стосовно спірного рішення Харківської міської ради.

Враховуючи вищенаведені обставини та також те, що прокурор був обізнаний про прийняття спірного рішення про передачу в оренду земельної ділянки АТЗТ "Гея" з моменту його винесення, тобто з 03.10.2007 року та приймаючи до уваги загальний термін позовної давності у три роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про сплив позовної давності щодо звернення прокурора до суду в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування п. 36 додатку 1 до рішення 15 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" від 03.10.2007 № 197/07, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Що стосується позовних вимог прокурора про визнання незаконним та скасування абзацу 4 п. 1.1 додатку до рішення 16 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення юридичним особам України" від 21.11.2007 року № 255/07, то суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні цих позовних вимог за необґрунтованістю.

Так, відповідно до ч.1 ст. 19 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на дату прийняття спірних рішень ХМР), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Одним із важливих підстав визначення і встановлення меж земель загального користування населених пунктів є зонування. Ст. З Закону України "Про основи містобудування" визначено, що об'єктами містобудування є функціональні території зони) адміністративно-територіальних одиниць (житлової і громадської забудови, виробничі, рекреаційні, комунальні, охорони нерухомої культурної та природної спадщини та інші). Деталізований перелік об'єктів, що можуть бути розташовані у межах кожної зони встановлений пунктом 3.4 Наказу міністерства охорони здоров'я України № 173 від 19 червня 1996 р. "Про затвердження державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів".

Згідно ст. 180 ЗК України, при зонуванні земель встановлюються вимоги щодо допустимих видів забудови та іншого використання земельних ділянок у межах окремих зон відповідно місцевих правил забудови.

Таким чином у користування та приватну власність можуть надаватися земельні ділянки в межах зон житлової і громадської забудови, виробничої, рекреаційної, комунальної , охорони нерухомої культурної та природної спадщини та інших, що також належать до земель загального користування населених пунктів.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка № 1 була віднесена до категорії земель рекреаційного призначення, а земельна ділянка № 2 - до категорії земель житлової та громадської забудови.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що відповідачем (АТЗТ "Гея") порушено положення ст. 83 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення), у зв`язку з тим, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжні, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Згідно статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Порядок та умови набуття права користування земельною ділянкою встановлено Земельним кодексом України та Законом України "Про оренду землі".

Чинне земельне законодавство передбачає два види користування землею: постійного користування та оренда (глава 15 Земельного кодексу України).

Зокрема, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі термінове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендарю для ведення підприємницької та іншої діяльності (стаття 93 Земельного кодексу України).

Згідно статті 290 Господарського кодексу України відносини, пов'язані з орендою землі як засобу виробництва, регулюються Земельним кодексом України та іншими законами. При цьому, оренда земельної ділянки без договору, укладеного в письмовій формі, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в установленому законом порядку, не допускається.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до статей 123, 124 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки в оренду із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. До клопотання про відведення земельної ділянки додаються матеріали, передбачені частиною п'ятнадцятою статті 51 цього Кодексу документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування.

Відповідно до частини 6 статті 123 Земельного кодексу України проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Легітимне визначення поняття території загального користування як об'єкту в сфері благоустрою населених пунктів міститься в пункті 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів".

Згідно статті 14 цього Закону України об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, місцевих правил забудови, інших вимог, передбачених законодавством.

При цьому, законодавчо встановлених обмежень для здійснення будівництва на територіях загального користування немає.

Згідно статті 51 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на дату прийняття Рішення ХМР № 255/07), землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Крім того, згідно з даними Публічної кадастрової карти України земельна ділянка № 1 площею 7987 га (кадастровий номер :07:020:0060) увійшла до складу земельної ділянки з кадастровим номером : :07:020:0094 та має код цільового призначення у відповідності з наказом Державного комітету з земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення" - 03.07- "Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі".

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що земельна ділянка № 1, яка відносилася до категорії земель рекреаційного призначення, та у відповідності до ч. 1 ст. 52 ЗК України (який діяв на час прийняття спірного рішення) могла бути передана у приватну власність.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до пункту 7 1.1.1. додатку до рішення ХМР № 255/07, АТЗТ "Гея" було попереджено, що на земельній ділянці по вулиці Полтавський Шлях, 186 діють обмеження (обтяження): на ділянці № 1 - площею 0,7987 га охоронна зона земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико- культурного призначення (код 4.1) та зміна цільового використання (код 4.1), на ділянці №2 - площею 0,3142 га зміна цільового використання (код 1.1) та площею 0,0608 га санітарно-захисна зона інженерно-технічних споруд і комунікацій (код 4.3).

Відповідно до п. 1.3 договору № 9/07, на земельній ділянці, що зазначена в п. 1.1. цього Договору, діють обмеження (обтяження): зміна цільового використання (код 3.1); охоронна зона земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико- культурного призначення (код 4.1).

Таким чином, земельна ділянка № 1 була відчужена з обмеженнями (обтяженнями), що забезпечило дотримання положень ч. 2 ст. 52 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на дату прийняття Рішення ХМР № 255/07), тому рішення ХМР № 255/07 не порушувало положень ст. ст. 52, 83 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на дату прийняття рішення ХМР № 255/07).

Посилання прокурора на порушення Харківською міською радою положень ст. 127 Земельного кодексу України при винесенні спірного рішення, є необґрунтованими, оскільки рішенням господарського суду Харківської області від 23.10.2007 р. по справі № 55/362-07 визнано за Акціонерним товариством закритого типу "Гея" (61010, м. Харків, вул. Гордіенківська, 23, код ЄДРПРОУ 14103904, п/р 4 в АКБ "Золоті ворота" м. Харкова, МФО 351931) право власності на нежитлову будівлю літ. " 2А-1". площею 6,8 кв. м. за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 186, згідно технічної документації КП "ХМБТІ"; рішенням господарського суду Харківської області від 23.10.2007 р. по справі № 55/360-07 визнано за Акціонерним товариством закритого типу "Гея" (61010, м, Харків, вул. Гордіенківська, 23, код ЄДРПРОУ 14103904, п/р 4 в АКБ "Золоті ворота' м. Харкова, МФО 351931) право власності на нежитлову будівлю літ. " 2Б-1". площею 13,6 кв. м. за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 186, згідно технічної документації КП "ХМБТІ".

Відповідно до ст. 134 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла, на дату прийняття спірних рішень ХМР) земельні ділянки державної або комунальної власності, призначені для продажу суб'єктам підприємницької діяльності під забудову, підлягають продажу на конкурентних засадах (земельні торги).

З урахуванням вищезазначених положень ст. 134 Земельного кодексу України (а редакції, що діяла на дату прийняття спірних рішень ХМР), лише земельні ділянки призначені для продажу під забудову підлягали продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 3 додатку до рішення ХМР № 255/07 АТЗТ "Гея", серед іншого, продано земельну ділянку загальною площею 1,1129 га, утому числі: ділянку № 1 - 0,7987 га з земель рекреаційного призначення (кадастровий номер :07:020:0060), ділянку № 2 - 0,3142 га з земель житлової та громадської забудови (кадастровий номер :07:020:0061), що розташована за адресою: м. Харків, вулиця Полтавський Шлях. 186, в Ленінському районі, за ціною: ділянка № ) - 2509516,00 грн. (два мільйона п'ятсот дев'ять тисяч п'ятсот шістнадцять гривень 00 коп.) (без ПДВ), ділянка № 2 987216.00 грн. (дев'ятсот вісімдесят сім тисяч двісті шістнадцять гривень 00 коп.) (без ПДВ), для експлуатації та обслуговування торговельно-культурного центру.

Тобто, Харківська міська рада прийняла рішення про продаж спірних земельних ділянок не під забудову, а для експлуатації та обслуговування торговельно-культурного центру.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що прокурором не доведено порушень норм чинного законодавства при винесенні Харківською міською радою рішення № 255/07, оскільки спірна земельна ділянка надавалась у власність АТЗТ "Гея" для обслуговування вже існуючих будівель та у відповідності до ч. 2 ст. 134 ЗК України, продаж зазначеної земельної ділянки не потребує проведення аукціону, у зв`язку з чим відмовив в задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування абзацу 4 п. 1.1 додатку до рішення 16 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення юридичним особам України" від 21.11.2007 року № 255/07.

Що стосується позовних вимог прокурора в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки № 9/07 від 18.12.2007 року та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки № 15/07 від 18.12.2007 року, то суд першої інстанції також правомірно відмовив в їх задоволенні.

Так, прокурор в обґрунтування визнання недійсними вищезазначених договорів посилається на статті 203, 215 ЦК України та ч. 1 ст. 207 ГК України, та вказує на те, що останні не відповідають вимогам закону та вчинені з недодержанням вимог встановлених частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин. що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до пункту 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

В обґрунтування визнання недійсним спірних договорів купівлі-продажу, прокурор безпідставно посилається на скасування рішення Харківської міської ради про надання у власність земельних ділянок, оскільки судом було відмовлено в задоволенні позову в частині скасування рішення Харківської міської ради № 255/07.

Крім того, чинне законодавство України не містить норм, які б передбачали визнання договору купівлі- продажу недійсним внаслідок визнання незаконним та нечинним рішення органу влади (місцевого самоврядування), на основі якого такий договір був укладений.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14).

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Прокурором не доведено невідповідність чинному законодавству спірних правочинів, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні позову в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладеними між Харківською міською радою та АТЗТ "Гея".

Крім того, спірні земельні ділянки стали предметом договору купівлі-продажу № 2-7 від 23.01.2008 року, укладеного між АТЗТ "Гея" та ЗАТ "Мульті Весте Україна". Отже, на даний час право власності на спірні земельні ділянки вже не належить АТЗТ "Гея", яке було стороною оспорюваних договорів.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що прокурором не доведено порушення вимог законодавства під час укладення спірних договорів, що є підставою для відмови в задоволенні позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки № 9/07 від 18.12.2007 та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки № 15/07 від 18.12.2007.

Судова колега також вважає за необхідне зазначити, що розглянувши клопотання відповідачів стосовно застосування строку позовної давності до вимог в частині визнання незаконним та скасування абзацу 4 п. 1.1 додатку до рішення 16 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення юридичним особам України" від 21.11.2007 року № 255/07; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки № 9/07 від 18.12.2007 року та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки № 15/07 від 18.12.2007 року, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відмову в цій частині позову в задоволенні клопотань відповідачів про застосування строків позовної давності та про відмову в задоволенні позову в цій частині у зв`язку з його необґрунтованістю, що в свою чергу виключає підстави для застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що законними та обґрунтованими є обставини й матеріали справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення, наведено місцевим судом, та приходить до висновку, що підстав для скасування рішення не має. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 02.04.2018 у справі № 922/3958/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.04.2018 у справі № 922/3958/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 06.07.2018

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.