ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/3079/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Селиверстова М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду Одеської області від 27.04.2018 року

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс»

про стягнення 42 475,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі ПАТ «Українська залізниця», позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» (далі ТОВ «Трансінвестсервіс», відповідач) про стягнення штрафу за невірно зазначену масу вантажу у перевізному документі в сумі 42 475,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач неправильно визначив вантаж у накладній, чим порушив Правила перевезення вантажу та Статут залізниць України, у зв'язку з чим на відповідача покладається відповідальність у вигляді штрафу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.04.2018 року (суддя Демешин О.А.) у задоволенні позову - відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідач не міг зазначити в залізничній накладній невірну масу вантажу, оскільки він не мав можливості змінювати значення маси вантажу, отриманні ним при зважуванні вагонів на повірених вагах 23104ВВ-1003/2СД. Більш того, як раз у випадку зазначенні іншої маси вантажу, ніж була визначена на вищевказаних вагах, з боку відповідача було б допущено порушення правил перевезення.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, ПАТ «Українська залізниця» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав оцінку комерційному акту №482803/339 від 25.09.2017, яким у відповідності до Статуту залізниць України було засвідчено неправильне визначення відповідачем маси вантажу. При цьому комерційний акт складено залізницею за участю представників Вантажоодержувача, які підтвердили отримання вантажу у кількості на 3700кг менше, ніж зазначено у накладній. Крім цього, господарський суд не надав належної оцінки заяви свідка ОСОБА_3, оскільки роздруківка ваг не є документом для притягнення до відповідальності, та є доказом участі залізниці при зважуванні та суперечить обставинам щодо участі залізниці у зважуванні.

Ухвалами Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2018 відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою та призначено справу до розгляду на 04.07.2018.

03.07.2018 до апеляційної інстанції від ТОВ «Трансінвестсервіс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє зазначає, що позивач в апеляційній скарзі не наводить жодного доказу щодо неможливості втрати вантажу під час перевезення. Крім цього, у відзиві відповідач зазначає, що у представника апелянта відсутні права на підписання та подачу апеляційної скарги, оскільки апеляційна скарга підписана ОСОБА_4 на підставі довіреності та вказана особа не є керівником позивача та не має статусу адвоката.

В судовому засіданні 04.07.2018 представник позивача надав пояснення, якими підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити останню.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.07.2018 надав пояснення в яких просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 22.09.2017 згідно із накладною №42743229 зі станції Чорноморська (експ. для ТІС) Одеської залізниці на станцію Авдіївка Донецької залізниці було відправлено вагон №59416826 з вантажем вугілля камяне. Відповідно до накладної №42743229 відправником вантажу є відповідач - ТОВ «Трансінвестсервіс».

25.09.2017 на станції Авдіївка Донецької залізниці на підставі заяви вантажодержувача було здійснено комерційне переважування зазначеного вагону та складено комерційний акт, в якому засвідчено, що під час контрольного зважування на вагах вантажоодержувача вагона №59416826 було встановлено розбіжності фактичної маси вантажу із зазначеною в накладній масою на 3700 кг. Маса вантажу визначена вантажовідправником без участі представників залізниці (підтверджується графою 24 перевізних документів), завантаження проводилося вантажовідправником. Зазначені відмітки є в перевізних документах. У звязку з цим, посилаючись на вимоги ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, згідно яких за неправильно зазначену у накладних масу вантажу відповідачу нараховано штраф у розмірі п'ятикратної плати за всю відстань перевезення, а саме 42 475 грн.

У відповідності до частини 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Спірні відносини сторін виникли при перевезенні вантажів залізницею, тому регулюються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року №457, який визначає обов'язки, права і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача.

Відповідно до статті 23 Статуту залізниць відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно з пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644 (надалі - Правила), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред'явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 серпня 2001 року №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10 вересня 2001 року за №798/5989). У відповідності до цих Правил накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (частина 1 пункту 1.2. Правил).

Пунктом 1.3. Правил визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

Згідно з положенням статті 37 Статуту залізниць України, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса; маса вантажів визначається відправником.

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року №863/5084.

Згідно з пунктом 2.1. вказаних Правил оформлення перевізних документів, вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати масу вантажу у кілограмах.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за №861/5082, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

В силу приписів частин 1 і 2 статті 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній; залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно з 5.5. розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Відповідно до частини 1 статті 118 Статуту залізниць України, за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно зі статтею 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту; при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно частини 1 статті 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

З матеріалів справи вбачається та господарським судом вірно встановлено, що відповідач для встановлення маси вантажу завантажених вагонів, здійснював зважування на повірених та зареєстрованих 100 тонних вагонних вагах 23104ВВ-1003/2СД. Зазначені вагонні ваги взяті на облік залізницею, про що свідчить виданий технічний паспорт. Крім цього, відповідачем проводилась своєчасна 100 тонних вагонних ваг 23104ВВ-1003/2СД, що засвідчується проставлянням підпису повірника та повіреного клейма у паспорті на вагонні ваги про придатність до застосування, зазначених вагонних ваг. Так, відповідно до Договору №3/07 від 03.01.2007 року TOB «ВЕС-СЕРВІС» в 2017 році надавало ТОВ «Трансінвестсервіс» комплекс послуг з технічного обслуговування вагонних електромеханічних ваг, в тому числі ваг 23104ВВ-100Е/2СД. Відповідно до довідки, наданої TOB «ВЕС-СЕРВІС» від 05.01.2018 №3, ваги 23104ВВ-100Е/2СД на 2017 рік були повністю повірені та здійснювали роботу в справному стані.

Отже, відповідач у відповідності до встановлених законодавством вимог здійснював зважування завантажених вагонів на придатних вагонних вагах, а тому допустити внесення неправдивих даних щодо маси ватажу в залізничній накладній є неможливим.

Також, з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до роздруківки від 22.09.2017 року о 16 год 30 хв. 28 с. з програмного комплексу ПО-У.01, встановленого на вагах, складеної ваговим оператором ОСОБА_5, при зважуванні на вагових вагах 23104ВВ- 1003/2СД вагону №59416826 з вантажем, було встановлено, що маса вантажу складає 68,60 т.

Тим самим, Відповідач у залізничній накладній №59416826 вказав саме ту масу вантажу, яка зазначена в роздруківці: 68,70 тон. на вагон №5317027.

Вказана маса фактично підтверджена комерційним агентом Одеської залізниці ОСОБА_6 про що свідчить підпис останнього на вказаній роздруківці та будь-яких заперечень щодо неправильного зазначенні маси вантажу у вагоні №59416826 ОСОБА_6 не було висловлено.

Приймаючи до уваги викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не міг зазначити в залізничній накладній невірну масу вантажу, оскільки він не мав можливості змінювати значення маси вантажу, отриманні ним при зважуванні вагонів на повірених вагах 23104ВВ-1003/2СД. Більш того, як раз у випадку зазначенні іншої маси вантажу, ніж була визначена на вищевказаних вагах, з боку відповідача було б допущено порушення правил перевезення, у звязку з чим, господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовної заяви.

Крім цього, судом першої інстанції вірно встановлено, що дійсно, у комерційному акті №482803/339 від 25.09.2017 не міститься відомостей про втрату вантажу, оскільки в цьому акті зазначено про прибуття вантажу у справному вагоні, із зачиненими люками, за відсутності течі вантажу, без виїмок та поглиблень з маркуванням вапняним розчином, - але ці обставини не спростовують відсутності факту неправильного зазначення відповідачем маси вантажу у залізничній накладній. Між тим, відповідно до ст.129 Статуту залізниць України комерційні акти засвідчують лише обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення. При цьому, комерційний акт не встановлює факт внесення неправдивих значень щодо маси вантажу в залізничній накладній, а лише вказує на невідповідність між масою вантажу, зазначеною в залізничній накладній та масою вантажу в натурі. Отже, комерційний акт не можна приймати як доказ заздалегідь встановленої сили, що вказує на факт невірного зазначення маси вантажу в залізничній накладній.

Також, судова колегія не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності у представника позивача права на підписання та подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 247 ГПК України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення 42 475,00 грн., що підпадає під визначення справи як малозначної (п. 8 ч. 4 ст. 247 ГПК України)

Частиною другою статті 58 ГПК України закріплено, що при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки дана справа підпадає під визначення малозначної, ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності № ц/3-04-28-18 від 23.01.2018, мала повноваження на підписання та подачу апеляційної скарги.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи, згідно приписів ст.269 ГПК України, справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та встановивши відсутність порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст. ст. 277-279 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 27.04.2018 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Разюк Г.П.

ОСОБА_7