ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2018 р.Справа № 922/1000/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом КП "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Колективного підприємства "Інститут голографії ОСОБА_1 Прикладної радіоелектроніки", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року до суду звернулось Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" з позовом про стягнення з Колективного підприємства "Інститут голографії ОСОБА_1 Прикладної радіоелектроніки" 12677,48 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.06.2018 р., вх. №16172), в тому числі:

- суму боргу за невиконання договірних зобовязань в розмірі 8.951,46 грн., який утворився за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року включно.

- інфляційні - 2.974,10 грн.

- 3% річних - 751,92 грн.,

Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов тимчасового договору № 11590 від 01.01.2007 року укладеного між КП "Харківські теплові мережі" та КП "Інститут голографії ОСОБА_1 прикладної радіоелектроніки" в частині оплати поставленої теплової енергії за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року включно.

Ухвалою суду від 17.04.2018 р. було відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 21.05.2018 р. та встановлено сторонам строк для подання до суду заяв по суті справи. Протокольною ухвалою від 21.05.2018 р. судом було відкладено підготовче засідання на 05.06.2018 р. о 10:00.

Ухвалою від 05.06.2018 р. було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті на 26.06.2018 р. о 10:00.

26.06.2018 р. через канцелярію господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі (вх. №18398), в яких позивач зазначає, що листом №1917 від 13.02.2014 р. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР повідомило КП «Інститут голографії ОСОБА_1 наук прикладної радіоелектроніки», що договір оренди №1614 від 20.07.2005 р. на нежитлові приміщення по вул.Чичибабіна, 1 з КП «Інститут голографії ОСОБА_1 наук прикладної радіоелектроніки» розірвано 21.12.2010 р. на підставі листа про не пролонгацію.

Згідно ч. 2 ст. 795 ЦК України договір найму нерухомості припиняється з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі обєкта оренди. Позивач вказує, що відповідачем не було надано зазначені акти, тому приміщення не звільнене та використовується відповідачем, а договір є діючим. Крім того, відповідачем не було повідомлено позивача про припинення дії договору, тому позивач вважає діючим тимчасовий договір №11062 від 01.10.2003 р.

Надані пояснення судом досліджено та долучено до матеріалів справи.

Представником відповідача було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності за вимогами позивача (вх. 18406 від 26.06.2018 р.) та заяву про залишення позовної заяви без розгляду (вх. 18401 від 26.06.2018 р.) у звязку з тим, що представник позивача, який підписав позовну заяву, не є керівником позивача та не є адвокатом, тому, як вважає відповідач, не може підписувати позовну заяву.

Також, представником відповідача було надано для долучення до матеріалів справи копію акту приймання-передачі нежитлових приміщень від 25.11.2011 р. про передачу колективним підприємством «Інститут голографії ОСОБА_1 наук прикладної радіоелектроніки» та прийняття Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради нежитлових приміщень загальною площею 115,8 м.кв. по вул.Чичибабіна, 1 (договір оренди №1614 від 20.07.2005 р.). Вказаний акт судом досліджено та долучено до матеріалів справи.

В призначеному судовому засіданні представник позивача повністю підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував.

Розглядаючи заяву відповідача про залишення позову без розгляду, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 ГПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно ч. 5 ст. 164 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

За положеннями ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник, при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Згідно ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

У відповідності до п. 11 розділу XV Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи (ч. 1 ст. 60 ГПК України). При дослідженні матеріалів позовної заяви судом було перевірено наявність повноважень представника позивача за довіреністю, тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі ч.1, ч.2, ст.226 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.01.2007 р. між КП «Харківські теплові мережі» (енергопостачальна організація) та Колективним підприємством «Інститут голографії ОСОБА_1 Прикладної радіоелектроніки» (споживач) було укладено тимчасовий договір №11590 про постачання теплової енергії (надалі - Договір), за умовами якого енергопостачальна організація взяла на себе зобовязання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Права та обовязки сторін було закріплено в розділі 3 укладеного Договору. Зокрема, споживач теплової енергії зобовязався додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені в додатку 1, не допускаючи їх перевищення, виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором. Енергопостачальна організація зобовязалася забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з Договором.

Обсяги постачання теплової енергії споживачу та перелік особистих рахунків визначено в додатку №1, 4 до Договору. Так, відповідно до додатку 4, облік споживання теплової енергії здійснюється розрахунковим способом за адресою: вул.Чичибабіна, 1.

За умовами розділу 6 Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифі. Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт звірки відпустки-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання (у 2-х примірниках). Споживач сплачує вартість фактично спожитої, в розрахунковому періоді, теплової енергії, протягом 5 днів після одержання рахунку безпосередньо від представника енергопостачальної організації або 7 днів після відправлення його поштою.

Позивач зазначає, що на підставі укладеного сторонами Договору та Розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2014-2015 рр. КП «Харківські теплові мережі» здійснило постачання теплової енергії в нежитлові приміщення відповідача загальною площею 200,7 кв.м. за адресою м.Харків, вул.Чичибабіна, 1 по о/р 17300-9796 в повному обсязі. На підтвердження факту споживання відповідачем теплової енергії в опалювальний сезон 2014-2015 рр. позивач посилається на акти включення та відключення опалення, підписані представниками теплопостачальної організації та балансоутримувача будинку (а.с. 21-22).

З метою проведення розрахунків за спожиту теплову енергію КП «Харківські теплові мережі» було направлено відповідачу рахунки на оплату (а.с. 23), однак, відповідачем не було їх оплачено, тому позивач нарахував на заборгованість 3227,07 грн. інфляційних втрат і 725,44 грн. 3% річних.

Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог позивача заперечував, зазначаючи, що приміщення, на постачання теплової енергії до якого укладався тимчасовий договір №11590 від 01.01.2007 р., не перебуває в оренді КП «Інститут голографії ОСОБА_1 наук прикладної радіоелектроніки», оскільки договір оренди №1614 від 20.07.2005 р. було розірвано 21.12.2010 р., а приміщення повернуто за актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 25.11.2011 р.

Згідно наданого відповідачем акту приймання-передачі нежитлових приміщень від 25.11.2011 р. колективним підприємством «Інститут голографії ОСОБА_1 наук прикладної радіоелектроніки» передано, а Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради прийнято нежитлові приміщень загальною площею 115,8 м.кв. по вул.Чичибабіна, 1 (договір оренди №1614 від 20.07.2005 р.).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач звернувся до суду у звязку з неналежним, на його думку, виконанням відповідачем договірних обовязків з оплати поставленої теплової енергії до приміщення, що розташовано за адресою: м.Харків, вул.Чичибабіна, 1 за період з жовтня 2014 р. по березень 2015 р. В той же час, відповідачем надано докази передання вказаного приміщення Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 25.11.2011 р., що виключає можливість споживання відповідачем теплової енергії в період з жовтня 2014 р. по березень 2015 р., та свідчить про безпідставність позовних вимог про стягнення з відповідача плати за поставлену теплову енергію в цей період та нарахування інфляційних втрат і відсотків річних за прострочення платежів.

Відповідно до ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Керуючись ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зазначені положення діючого законодавства України, встановлені обставини, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження безпідставності позовних вимог, суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі.

З урахуванням відмови в задоволенні позову та приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі не підлягають покладенню на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 04.07.2018 р.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня його складення повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_4