ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 917/61/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство "Крюківський вагонобудівний завод"

представник позивача - Свистун О.С.

відповідач-1 (позивач за зустрічним позовом) - комунальне підприємство "Теплоенерго"

представник відповідача - 1 - не з'явився

відповідач-2 (за первісним позовом) - Кременчуцька міська рада

представник відповідача-2 - не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу комунального підприємства "Теплоенерго"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду у складі Пелипенко Н.М. - головуючого, Білецької А.М., Гребенюк Н.В. від 26 березня 2018 року та рішення Господарського суду Полтавської області у складі Гетя Н.Г. від 31 жовтня 2017 року

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог (первісних та зустрічних)

1. Публічне акціонерне товариство "Крюківський вагонобудівний завод" (далі - позивач) звернулося з позовом до комунального підприємства "Теплоенерго" (далі - відповідач-1) та Кременчуцької міської ради та про стягнення з відповідача-1 20 333 915,34 грн. боргу, з яких 14 466 007,28 грн. основної заборгованості, 4 354 077,62 грн. пені, 593 694,68 грн. 3% річних та 920 135,76 грн. інфляційних втрат.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 31.07.2013 № 4313/082023/с в частині своєчасно оплати за придбану теплову енергію в гарячій воді.

3. У свою чергу відповідач-1 звернувся до позивача із зустрічним позовом про визнання недійсним абзацу 3 пункту 4.1 договору від 31.07.2013 № 4313/082023/с в редакції додаткової угоди № 7 від 17.10.2016.

4. Зустрічний позов мотивований тим, що спірна умова договору суперечить положенням пунктів 8, 9 постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, оскільки передбачає можливість розрахунку за отриману теплову енергію з теплогенеруючою компанією також із інших джерел фінансування, а не виключно коштами, що надходять на спеціальний рахунок відповідача, як це імперативно встановлено чинним законодавством. У зв'язку з чим договір у спірній частині підлягає визнанню недійсним відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

5. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 31 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26 березня 2018 року, первісний позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 19 413 779,58 грн. боргу, з яких 14 466 007,28 грн. боргу, 4 354 077,62 грн. пені, 593 694,68 грн. 3% річних. В іншій частині первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

6. Судами при розгляді зустрічного позову встановлено, що умовами абзацу 3 пункту 4.1 договору від 31.07.2013 № 4313/082023/с в редакції додаткової угоди № 7 від 17.10.2016 передбачено, що у разі, якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати отриманого від позивача тепла, відповідач зобов'язується виконати фінансові зобов'язання за цим договором за рахунок інших джерел фінансування в разі їх наявності.

7. У той же час положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 та Закону України "Про теплопостачання" імперативно врегульовано порядок саме розрахунків за теплову енергію, тобто порядок зарахування та алгоритм розподілу коштів, що надходять на рахунки зі спеціальним режимом використання теплопостачальних та теплогенеруючих компаній. Проте вказане законодавство не встановлює вичерпний перелік фінансових джерел, з яких має проводитись оплата за теплову енергію, тобто встановлює необхідність тільки зарахування коштів виключно на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання з подальшим їх розподілом за спеціальним алгоритмом, однак не врегульовує питання джерел надходження коштів на такі рахунки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями в частині розгляду зустрічного позову, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, прийняти в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити повністю.

З урахуванням меж перегляду справи судом касаційної інстанції Верховний Суд здійснює перегляд судових рішень тільки в частині розгляду зустрічного позову КП "Теплоенерго".

Аргументи учасників справи

Доводи відповідача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

9. Судами неправильно визначено статус відповідача у спірних правовідносинах в якості "споживача". Відповідач не споживає придбану за спірним договором теплову енергію, а лише постачає її кінцевим споживачам, тобто є "теплопостачальною організацією" в розумінні положень Закону України "Про теплопостачання". У той же час вказаним законом встановлено механізм розрахунків споживачами за спожиту теплову енергію виключно на спеціальний рахунок відповідача, як теплопостачальної організації, з якого у подальшому і відбувається автоматичний розподіл коштів за спеціальним алгоритмом, у тому числі на відповідний спеціальний рахунок позивача, як теплогенеруючої організації. Отже, спірна умова договору не відповідає вимогам законодавства, оскільки покладає на відповідача обов'язок проведення розрахунків з теплогенеруючою компанією всупереч законодавчо встановленому алгоритму не лише за рахунок коштів, що надійшли від споживачів, а й власними коштами, тобто зобов'язує сплачувати за продукцію, яку відповідач не споживав та може призвести до подвійного стягнення з відповідача сум боргу.

Позиція позивача у відзиві на касаційну скаргу

10. Спірна умова договору не порушує законодавчо встановленого порядку розрахунків за теплову енергію, оскільки стосується не порядку зарахування та розподілу коштів на відповідному спеціальному рахунку позивача, а лише передбачає можливість для відповідача здійснити погашення існуючої заборгованості на спеціальний рахунок також з інших джерел фінансування та виключно за їх наявності.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

11. У статті 627 Цивільного кодексу України міститься визначення закріпленого у статті 6 цього Кодексу принципу свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

12. У даному випадку КП "Теплоенерго" стверджує про незаконність спірної умови договору, якою сторони передбачили можливість розрахунку з позивачем, як теплогенеруючою організацією, не лише коштами з рахунку відповідача зі спеціальним режимом використання, а й шляхом перерахування коштів на відповідний спеціальний рахунок позивача з інших джерел фінансування відповідача.

13. У підтвердження своїх доводів відповідач посилається на пункт 8 постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки" (далі - Порядок) відповідно до якого усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.

14. Також згідно з частиною 1 статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

15. Проте вищезазначеними нормами законодавства передбачено порядок саме зарахування коштів, які надходять від споживачів та теплопостачальних організацій у вигляді оплати за отриману теплову енергію, виключно на рахунки зі спеціальним режимом використання. Після надходження на такий спеціальний рахунок відповідні цільові кошти розподіляються уповноваженим банком за спеціальним алгоритмом розподілу на рахунки законодавчо визначеного кола суб'єктів господарювання (стаття 19-1 Закону України "Про теплопостачання", пункт 9 Порядку).

16. У той же час законодавством не обмежено коло фінансових джерел для перерахування споживачами та теплопостачальними організаціями заборгованості за придбану (спожиту) теплову енергію. Тобто спеціальний рахунок відповідача, як теплопостачальної організації, не визначено законом в якості єдиного джерела розрахунку з позивачем, як теплогенеруючою організацією.

17. У зв'язку з чим спірна умова укладеного між сторонами договору не суперечить вимогам чинного законодавства та узгоджується з встановленим статтею 6 Цивільного кодексу України свободою договору.

18. Доводи відповідача в пункті 9 Постанови щодо неправильного визначення судами його статусу у спірних правовідносинах є безпідставними, оскільки зазначене не вплинуло на правову кваліфікацію судами спірних правовідносин та не призвело до неправильного вирішення судами спору між сторонами. Посилання відповідача на ймовірність подвійного стягнення з нього на користь позивача сум боргу за теплову енергію спростовується положеннями пункту 26 Порядку, яким врегульовано механізм коригування алгоритму розподілу списання коштів зі спеціального рахунку у випадку відсутності заборгованості перед теплогенеруючою організацією.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

19. Враховуючи вищевикладене та межі перегляду справи судом касаційної інстанції, касаційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу комунального підприємства "Теплоенерго" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26 березня 2018 року та рішення господарського суду Полтавської області від 31 жовтня 2017 року у справі № 917/61/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.