ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2018 р.Справа № 922/711/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Аптека "Славутич", м. Харків

до Комунального підприємства "Муніципальна аптека міста Харкова", м. Харків

про спонукання до укладення договору суборенди

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність № 3-с від 23.03.18);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність № б/н від 19.03.18);

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Аптека "Славутич" 23.03.2017 р. звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Муніципальна аптека міста Харкова", в якому просить суд спонукати (зобовязати) відповідача укласти з ПП "Аптека "Славутич" у запропонованій позивачем редакції, яка додається до цієї позовної заяви, договір суборенди стосовно частини нежитлових приміщень площею 18.3 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Метробудівників, 19. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на перешкоди зі сторони відповідача в реалізації позивачем, як суборендарем, свого переважного права, передбаченого ч. 3 ст. 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", на укладення договору суборенди на новий строк.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.03.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/711/18, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження, а відтак з 28.03.2018 у справі триває підготовче провадження.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.05.2018 було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до 26.06.2018 р. включно; частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів та відкладено підготовче засідання на "05" червня 2018 р. о 12:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.06.2018, після вчинення всіх необхідних дій для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи, передбачених ст. 182 ГПК України, вирішено закрити підготовче провадження у справі № 922/711/18 та призначити справу до судового розгляду по суті на 19.06.2018 об 11:30.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд задовольнити їх, наголошуючи на своєму переважному праві добросовісного орендаря, за інших рівних умов, на укладення нового договору оренди на новий строк. При цьому позивач зазначає, що ним дотримано процедуру реалізації такого права, натомість відповідачем зазначено, що у звязку з відсутністю вільних коштів для розширення, спірне приміщення відповідачем не використовувалось та такий стан триває з 2012 року, тобто справжньою метою укладення договору оренди відповідачем було саме подальше здавання приміщення в суборенду.

Представник відповідача у судовому засіданні та у наданому до суду відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, оскільки строк дії договору суборенди № 11 від 08.12.2016 сплинув 07.12.2017 р. та про не бажання продовжувати строк дії договору суборенди № 11 від 08.12.2016 р. позивача було повідомлено шляхом направлення листа № 189 від 04.12.2017 р. При цьому відповідач наголошує, що планує використовувати вказане приміщення особисто, крім позивача воно жодній особі в суборенду не передавалось та не планується передача.

Розглянувши у судовому засіданні справу, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промову представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

08 грудня 2016 року між Комунальним підприємством "Муніципальна аптека міста Харкова" (орендодавець) та Приватним підприємством "Аптека "Славутич" було укладено договір суборенди № 11, за змістом якого відповідач передав, а позивач - прийняв в строкове платне користування частину нежитлового приміщення площею 18,3 кв.м. (майно), яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Метробудівників, 19. Право на суборенду цього майна отримано суборендарем на підставі дозволу на суборенду від 08.12.2016 р. вих. № 20772.

При цьому як зазначає позивач та визнається відповідачем оренді правовідносини між сторонами мають довготривалий характер та продовжуються з 2012 року, а саме з моменту укладення договору суборенди № 11 нежитлового приміщення від 16.11.2012 р.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2., 3.3. договорів, орендна плата визначена на підставі ОСОБА_1 розрахунку орендної плати за майно, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011р. № 566/11. Плата за суборенду майна, яку отримує орендар (відповідач) не повинна перевищувати орендної плати орендаря за майно, що передається в суборенду. Плата за суборенду сплачується суборендарем щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця.

Пунктом 9.1. договору сторонами погоджено, що цей договір діє з 08.12.2016 р. до 07.12.2017 р.

Згідно з п. 9.3. дія договору суборенди припиняється внаслідок: зокрема, вимоги позивача; закінчення строку, на який його було укладено; закінчення строку дії договору, укладеного між управління комунального майна та приватизації та відповідачем.

Як свідчать матеріали справи, позивача листом № 128 від 06.12.2017 року звернувся до відповідач з пропозицією укласти додатковий договір до договору суборенди, яким продовжити строк дії договору суборенди до 18.08.2018 року, визначивши в ньому, що у разі продовження строку дії договору оренди, строк дії договору суборенди автоматично буде вважатися продовженим до 06.12.2018 року.

У подальшому 14.12.2017 р. позивач звернувся з листом-пропозицією № 133 про укладення договору суборенди, з посиланням на переважне право на укладення договору суборенди на новий строк, про що було повідомлено відповідача до закінчення дії договору суборенди № 11 від 08.12.2016 р. (листом № 128 від 06.12.2017 р.). До вказаного листа додано проект договору суборенди.

В свою чергу, за твердженнями відповідача строк дії договору суборенди № 11 від 08.12.2016 сплинув 07.12.2017 та з метою повернення майна на адресу ПП "Аптека "Славутич" направлено лист від 04.12.2017 № 189 з проханням провести необхідні заходи щодо звільнення приміщення у термін визначений у п. 9.1. договору та долучено до листа Акт приймання-передачі щодо повернення орендарю обєкта суборенди.

Та у подальшому відповідачем на адресу ПП "Аптека "Славутич" направлено претензію № 2058 від 11.12.2017 з вимогою звільнити приміщення обєкту оренди протягом 7 календарних днів з дня отримання претензії.

Відмова відповідача в укладенні договору суборенди, запропонованому ПП "Аптека "Славутич" за умови реалізації останнім свого переважного права на укладення такого договору стала підставою для звернення позивача з позовом у даній справі про зобов'язання укласти договір суборенди, на умовах запропонованих позивачем, стосовно частини нежитлових приміщень площею 18.3 кв.м., яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, та розташоване за адресою: м. Харків, вул. Метробудівників, 19

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Регулювання відносин, що виникають у зв'язку із орендою майна здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду державного та комунального майна", іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ст. 291 Господарського кодексу України, одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється, зокрема, у разі, закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» визначено, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки, зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Враховуючи наявність у Комунального підприємства "Муніципальна аптека міста Харкова" заперечень щодо продовження дії договору суборенди № 11 від 08.12.2016 р., виражених у строк протягом одного місяця після закінчення строку його чинності, суд дійшов висновку, що у відповідності до положень ст. 284 Господарського кодексу України, ст. 764 Цивільного кодексу України, ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п. 9.3. договору суборенди № 11 від 08.12.2016 р., дія останнього автоматично не продовжилась (не пролонгувалась) на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, а припинилась з 08.12.2017 року у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Частиною 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що після закінчення терміну договору оренди, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Аналогічні за змістом норми щодо переважного права на продовження строку оренди містить ст. 285 Господарського кодексу України та ст. 777 Цивільного кодексу України.

Отже, після закінчення строку дії договору оренди, переоформлення орендних правовідносин на новий строк здійснюється шляхом укладення нового договору оренди у порядку, передбаченому Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Доводи позивача щодо порушення відповідачем його переважного права на продовження терміну дії договорів оренди і неврахування приписів ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відхиляються судом, оскільки зазначеною нормою встановлена можливість для добросовісного орендаря реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк перед іншими претендентами на оренду цього ж майна і за інших рівних з ними умов, а не беззаперечного продовження договору оренди, як вважає позивач.

При цьому позивачем не доведено факт порушення такого переважного права, оскільки не надано доказів бажання та здійснення дій відповідачем по передачі спірного майна в суборенду, натомість представник відповідача у судовому засіданні зазначає, що КП "Муніципальна аптека міста Харкова" не планує передавати спірне майно в суборенду, у звязку з чим відповідачем було висловлено заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, принцип свободи договору, наявність заперечень відповідача щодо поновлення договору оренди на новий строк та встановивши, відсутність доказів порушення переважного права позивача як суборендаря (доказів виявлення наміру та вчинення дій по передачі спірного майна в суборенду третім особам), суд доходить висновку про припинення договору суборенди № 11 від 08.12.2016 року, у зв'язку з закінченням строку, на який вони були укладені, а тому, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до ч. 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 02.07.2018 р.

Суддя ОСОБА_3