КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2018 р. Справа№ 910/50/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2018р. (повний текст складено 28.03.2018р.)

у справі №910/50/18 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК"

про стягнення 275 076,20 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК" про стягнення 275 076,20 грн., з яких 163 774,12 грн. пеня та 111 302,08 грн. штраф.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що відповідач, як продавець, в порушення умов договору №22/08/17 від 22.08.2017р. прострочив поставку товару, замовленого позивачем, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача штраф, нарахований за несвоєчасну поставку товару у розмірі 111 302,08 грн. (7% від суми непоставленого в строк товару) та 163 774,12 грн. пені на підставі пункту 7.3 договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2018р. у справі №910/50/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК" на користь Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області 163 774,12 грн. пені, 111 302,08 грн. штрафу та 4 126,14 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК" подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просило скасувати оскаржуване рішення та передати справу на новий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на недоведення позивачем відправлення відповідачу замовлення №10-02-29/5287 від 30.08.2017р. на поставку товару, у зв'язку з чим строк поставки не може вважатися таким, що настав, а відповідач - боржником, який прострочив виконання зобов'язання з поставки товару. Крім цього, скаржник вважав, що судом не було враховано, що розмір заявлених штрафних санкцій є завищеним та не відповідає передбаченим законодавством засадам справедливості, добросовісності і розумності.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2018р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий суддя), судді Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А., відкрито апеляційне провадження та розгляд справи призначено на 05.07.2018р.

19.06.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

Представники відповідача до судового засідання, що відбулось 05.07.2018р., не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Неявка представників не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 22.08.2017р. між Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК" (продавець) укладено договір №22/08/17 (далі - договір), згідно з умовами якого продавець зобов'язувався поставити покупцю товар згідно зі специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору, організувати та забезпечувати безперебійну заправку автотранспорту покупця в роздріб безпосередньо на власних АЗС та АЗС партнерів у Київській області, м. Києві та по Україні, відповідно до ціни, зазначеної у договорі, а покупець зобов'язувався прийняти і оплатити такий товар.

Пунктами 1.2, 1.3, 3.1 договору визначене найменування товару - ДК 021:2015-09130000-9 нафта і дистиляти (бензин А-95 та дизельне паливо у талонах) (далі - товар). Відпуск товару здійснюється продавцем за талонами, згідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997р. Ціна договору становить 1 590 040,00 грн. з ПДВ.

Розрахунки проводяться шляхом сплати покупцем грошових коштів в розмірі вартості фактично поставленого товару, вказаного в акті прийму-передачі та видатковій накладній на підставі наданого продавцем рахунку протягом 5 банківських днів з дати підписання сторонами акту прийому-передачі та видаткової накладної (п. 4.1 договору).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору продавець зобов'язується поставити товар партіями за замовленням покупця протягом 3 робочих днів з моменту отримання такого замовлення від покупця згідно з актом прийому-передачі та видатковою накладною на товар в кількості, зазначеній у замовленні. Місце поставки (передачі) товару: на умовах EXW (ІНКОТЕРМС 2010) на власних АЗС продавця та АЗС партнерів у Київській області, м. Києві та по Україні, перелік яких є невід'ємною частиною договору та визначений у додатку №2 до цього договору.

Згідно зі специфікацією від 22.08.2017р. до договору (додаток №1) продавець зобов'язувався поставити позивачу бензин А-95 в кількості 65 200 л та дизельне паливо в кількості 7 200 л загальною вартістю 1 590 040,00 грн.

Договір набирає чинності з дня підписання його сторонами і діє до 31.12.2017р., а у випадку, якщо покупець до закінчення дії договору не отримав товар (талони) у повному обсязі, строк дії договору автоматично продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 10.1 договору).

Як свідчать матеріали справи, покупець звернувся до продавця із замовленням №10-02-29/5287 від 30.08.2017р. на поставку бензину А-95 в кількості 65 200 л (1 630 талонів номіналом 20 л, 3 260 талонів номіналом 10 л) та дизельного палива в кількості 7 200 л (180 талонів номіналом 20 л, 360 талонів номіналом 10 л), яке було отримане відповідачем 31.08.2017р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №290.

Продавець у порушення умов укладеного сторонами договору замовлений покупцем товар останньому не поставив, доказом чого є звернення позивача до відповідача із листами №10-02-29/5839 від 15.09.2017р., №10-02-29/6952 від 19.10.2017р. щодо невиконання умов договору та нарахування штрафних санкцій, що відповідачем не спростовується. Суть заперечень відповідача (постачальника) зводиться до того, що він не отримував заявки покупця на передачу товару.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов'язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов'язань відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України.

За статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

30.08.2017р. покупець на виконання умов договору (п. 5.1 договору) направив на адресу постачальника, яка вказана у договорі (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В), замовлення №10-02-29/5287 від 30.08.2017р., у якому просив здійснити поставку товару згідно специфікації до договору на загальну суму 1 590 040,00 грн., яке отримане відповідачем 31.08.2017р.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не досліджено зміст відправленого та отриманого відповідачем конверту згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №290, колегією суддів до уваги не приймаються та відхиляються як не спроможні, оскільки скаржником не надано доказів отримання вказаного листа із іншим вкладенням ніж замовлення на поставку товару.

Таким чином, зважаючи на положення п. 5.1 договору останнім днем строку виконання продавцем обов'язку з поставки товару є 05.09.2017р. (31.08.2017р. + 3 робочих дні), а прострочення виконання вказаного зобов'язання почалось з 06.09.2017р.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 7.3 договору сторони погодили, що у разі затримки передачі товару, поставки товару не в повному обсязі, за пред'явленим покупцем талоном, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги строк, в межах якого постачальник повинен був поставити покупцю товар, відсутність доказів поставки, документально підтверджені і не спростовані обставини прострочки постачальником виконання зобов'язання поставки з 06.09.2017р., колегія суддів дійшла до висновку про правомірність вимог позову про нарахування 163 774,12 грн. пені за період з 06.09.2017р. по 27.12.2017р. та 7% штрафу від суми непоставленого товару у розмірі 111 302,80 грн. Таким чином, колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги.

Колегія суддів також враховує, що сторонами погоджені умови договору поставки щодо нарахування пені та штрафу за несвоєчасну поставку товару, які узгоджуються з нормами Господарського кодексу України, тому посилання апелянта на завищений розмір штрафних санкцій є необґрунтованими.

Доводи скаржника правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2018р. у справі №910/50/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2018р. у справі №910/50/18 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/50/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст складено 10.07.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко