РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.06.2018Справа № 910/12859/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Якименко М.М., при секретарі судового засідання Мартинюк М.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, ВУЛ.ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 1-А; )

до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Екскаваторник" (03162, м. Київ, ПРОСПЕКТ ЛЕСЯ КУРБАСА, будинок 18-В,18-Г; )

про стягнення 358 977,95 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Шевченко О.М. - за довіреністю №529 від 02.04.2018 року;

від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Екскаваторник" про стягнення 358 977,95 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманих послуг (за період з 01.07.2014 року по 31.05.2017 року) згідно умов Договору №5488/4-11 на послуги водопостачання та водовідведення від 22.06.1998 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 205 886,57 грн. - заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, 5 234,76 грн. - пені, 41 177,31 грн. - штрафу, 93 027,61 грн. - інфляційних втрат, 13 651,70 грн. - 3% річних, 5 384,67 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2017 року порушено провадження у справі № 910/12859/17 та призначено її розгляд на 06.09.2017 року.

В судовому засіданні 06.09.2017 року оголошено перерву до 20.09.2017 року.

20.09.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 20.09.2017 року оголошено перерву до 04.10.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 року зупинено провадження у справі №910/12859/17 до вирішення по суті справи №826/15601/15 та набрання законної сили рішення суду (ухвали, постанови) у даній справі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 року у справі №910/12859/17 скасовано та направлено справу до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 року поновлено провадження у справі №910/12859/17 та призначено її розгляд на 12.12.2017 року.

06.12.2017 року відділом діловодства суду зареєстровано запит Київського апеляційного господарського суду №5000/17 від 01.12.2017 року про надіслання справи №910/12859/17 до Київського апеляційного господарського суду у зв'язку з надходженням касаційної скарги Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Екскаваторник" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2017 року зупинено провадження у справі №910/12859/17 до повернення матеріалів справи №910/12859/17 до Господарського суду міста Києва.

Постановою Верховного Суду від 02.04.2018 року касаційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Екскаваторник" залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 у справі №910/12859/17 Господарського суду міста Києва, залишено без змін.

До Господарського суду м. Києва від Верховного Суду надійшли матеріали справи №910/12859/17.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Відповідно до пункту 9 частини 1 розділу XI перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в новій редакції від 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, оскільки провадження у справі №910/12859/17 було порушене до набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи за правилами, які діють після набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 року поновлено провадження у справі №910/12859/17, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, судове засідання (розгляд справи по суті) призначено на 23.05.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2018 року задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" №682/12 від 04.05.18р. про витребування доказів та витребувано у Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" (04050, м. Київ, ВУЛИЦЯ МЕЛЬНИКОВА, будинок 31, ) довідку, яка містить дані щодо помісячних обсягів гарячої води, поставленої Публічним акціонерним товариством "КИЇВЕНЕРГО" в період з 01.07.2014 року по 31.05.2017 року Обслуговуючому кооперативу "ЖБК Екскаваторник" та/або мешканцям багатоквартирних будинків, що знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Л.Курбаса, 18-В, та 18-Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2018 року розгляд справи по суті відкладено на 06.06.2018 року.

В судове засідання 06.06.2018 року представник відповідача не з'явився, однак 06.06.2018 року головою правління відповідача через канцелярію суду подано заяву про неможливість прибуття в дане судове засідання представник відповідача в зв'язку із зайнятістю його в іншій справі.

В судовому засіданні 06.06.2018 року представники позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 06.06.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.06.1998 року між Державним комунальним об'єднанням «Київводоканал» (перетворено в Відкрите акціонерне товариство «АК «Київводоканал», яке в подальшому перейменовано на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал"; далі по тексту - постачальник, позивач, ПрАТ «АК «Київводоканал») та Обслуговуючим кооперативом «ЖБК Екскаваторник» (далі по тексту - відповідач, Абонент) укладено Договір №5488/4-11 на послуги водопостачання та водовідведення (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п.1.1. Договору) за договором ПОСТАЧАЛЬНИК зобов'язується забезпечити АБОНЕНТУ постачання питної води та прийняти від АБОНЕНТА каналізаційні стоки, а АБОНЕНТ сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгосгіу України від 01.07.94 № 65 (надалі Правила).

У відповідності до п.2.1. Договору постачальник:

а) забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82;

б) приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин;

в) здійснює заміну, ремонт несправних водолічильників, їх держперевірку за письмовою заявкою АБОНЕНТА, за його рахунок та попередньою оплатою вартості послуг, що надаються.

Абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг АБОНЕНТОМ здійснюється за і новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору (підпункт «а» пункту 2.2. Договору).

Згідно з п. 3.1. Договору кількість води, що подається Постачальником та використовується Абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих Постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника спільно з представником Абонента.

Відповідно до п. 3.4. Договору Кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показників водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п. 21.2 правил.

Згідно з п. 3.6. Договору Абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством у п'ятиденний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг Абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноваженого представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані Постачальника вважаються прийнятими Абонентом (п. 3.7. Договору).

В позовній заяві позивач зазначає, що Абонент про незгоду щодо кількості або вартості отриманих з 01.07.2014 по 31.05.2017 послуг не повідомляв, свого представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння розрахунків та підписання акту не направляв. Тому, в силу положень п. 3.7. Договору, кількість та вартість наданих ПрАТ «АК «Київводоканал» з 01.07.2014 по 31.05.2017 послуг з водопостачання та водовідведення вважаються прийнятими Абонентом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості отриманих від позивача послуг, відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем (за період з 01.07.2014 року по 31.05.2017 року включно) виникла заборгованість з їх оплати в розмірі 205 886,57 грн.

Суд звертає увагу, що спір у даній справі виник з приводу оплати послуг з постачання питної води та водовідведення за умовами Договором.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З наведеного вбачається, що підставою для отримання оплати виконавцем є саме надана замовнику послуга.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та підпункту 5 пункту 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачі питної води зобов'язанні своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується вартість фактично наданих позивачем та прийнятих відповідачем послуг (за період з 01.07.2014 року по 31.05.2017 року включно) вартістю 409 887,74 грн., з яких сплачено відповідачем 203 991,17 грн.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача повну вартість отриманих послуг (за період з 01.07.2014 року по 31.05.2017 року включно), в зв'язку з чим має перед позивачем заборгованість з їх повної оплати в розмірі 205 886,57 грн.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 205 886,57 грн. (заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення оплати вартості отриманих послуг, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача пеню та штраф, які за розрахунками позивача становлять: 5 234,76 грн. (пені) та 41 177,31 грн. (штрафу).

У відповідності до п. 4.2. Договору за повну або часткову неоплату послуг водопостачання та водовідведення АБОНЕНТ сплачує ПОСТАЧАЛЬНИКУ штрафні санкції у розмірі 20% несплаченої суми. До повного погашення АБОНЕНТОМ заборгованості ПОСТАЧАЛЬНИК має право припинити подачу води та приймання стоків.

За несвоєчасну оплату послуг водопостачання та водовідведення АБОНЕНТ сплачує ПОСТАЧАЛЬНИКУ пеню у розмірі 0,1 відсотка несплаченої суми за кожний день прострочки (п. 4.3. Договору).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивач в частині стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в розмірі 5 234,76 грн. (пені) та 41 177,31 грн. (штрафу), нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 93 027,61 грн. (інфляційних втрат) та 13 651,70 грн. (3% річних).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. М 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 93 027,61 грн. (інфляційних втрат) та 13 651,70 грн. (3% річних), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 255, 256 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Екскаваторник" (03162, м. Київ, ПРОСПЕКТ ЛЕСЯ КУРБАСА, будинок 18-В,18-Г; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, ВУЛ.ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 1-А; ) 205 886 (двісті п'ять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 57 коп. - заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, 93 027 (дев'яносто три тисячі двадцять сім) грн. 61 коп. - інфляційних втрат, 13 651 (тринадцять тисяч шістсот п'ятдесят одну) грн. 70 коп. - 3% річних, 5 234 (п'ять тисяч двісті тридцять чотири) грн. 76 коп. - пені, 41 177 (сорок одну тисячу сто сімдесят сім) грн. 31 коп. - штрафу, 5384 (п'ять тисяч триста вісімдесят чотири) грн. 67 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» та ст. 256 Господарського процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 22.06.2018 року.