КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2018 р. Справа№ 911/50/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Камінська Т.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 19.06.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Обухівське"

на рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2017 (повний текст рішення складено 07.11.2017)

у справі № 911/50/17 (суддя - Рябцева О.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Обухівське"

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

треті особи:

1. ОСОБА_2, Київська обл.

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Роза-Л"

про визнання недійсним наказу та скасування запису про надання земельної ділянки у власність,

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Київської області звернулось з позовом Публічне акціонерне товариство "Обухівське" до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання земельної ділянки у власність № 10-3615/15-16-сг від 12.03.2016 р. та скасування в Поземельній книзі запису про надання земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 у приватну власність.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-3615/15-16-сг від 12.03.2016 р. про надання земельної ділянки у власність прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки позивач є законним землекористувачем земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться на території Обухівської міської ради Обухівського району Київської області в межах плану користування, що посвідчено актом на право постійного користування серії НОМЕР_2 від 19.02.1996 р. Крім того, позивач зазначає, що ухвалою господарського суду від 05.06.2014 р. у справі № 911/2149/14 відповідачу було заборонено здійснювати будь-які дії та приймати будь-які рішення з питань надання дозволу на розробку проектів землеустрою, затвердження або погодження будь-якої технічної документації та/або проектів землеустрою щодо земель, які знаходяться в постійному користуванні публічного акціонерного товариства "Обухівське" на підставі: державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_3, виданого 13.02.1996 р. Першотравенською сільською радою Обухівського району Київської області; державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_4 виданого 13.02.1996 р. Нещерівською сільською радою Обухівського району Київської області; державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2, виданого 19.02.1996 р. Обухівською міською радою Обухівського району Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.01.2017 р. у справі № 911/50/17 залучено до участі у справі ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Роза-Л" в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Також, вказаною ухвалою судом було зобов'язано відповідача надати копії документів на підставі яких внесені відомості до Поземельної книги на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 в тому числі: наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання земельної ділянки у власність № 10-3615/15-16-сг від 12.03.2016 р. та документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки.

Заперечуючи проти позовних вимог, Головне управління Держгеокадастру у Київській області зазначало про те, що в Управлінні Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області, як місцевому фонді документації із землеустрою, відсутня будь-яка землевпорядна документація щодо передачі земель радгоспу-комбінату "Обухівський" саме Відкритому акціонерному товариству "Обухівське" чи Публічному акціонерному товариству "Обухівське" у користування. Також, відповідач вказує, що земельні ділянки не сформовані, не мають державної реєстрації у Державному земельному кадастрі відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України, зокрема відсутні координати поворотних точок меж земельних ділянок; земельним ділянкам не присвоєно кадастрові номери; відомості щодо перебування в користуванні Публічного акціонерного товариства "Обухівське" земельних ділянок на території Нещерівської сільської ради в Державному земельному кадастрі відсутні, а інвентаризація земель, які неодноразово вилучались із користування товариства, жодного разу не проводилась.

В державному земельному кадастрі існують лише відомості про земельні ділянки, які перебувають в постійному користуванні ПАТ "Обухівське" на території Обухівської міської ради та на території Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області.

З посиланням на наведене, відповідач зауважував, що ідентифікувати земельні ділянки, які передавались в користування радгоспу-комбінату "Обухівське", та які на даний час фактично перебувають у користуванні Публічного акціонерного товариства "Обухівське", неможливо. Відповідач під час розгляду справи місцевим господарським судом також наголошував на тому, що даний спір не підлягає розгляду в господарських судах.

В обґрунтування прийнятого рішення місцевий господарський суд послався на норми статей 25, 79-1, 92, 118, 122, 125, пунктом 8 Перехідних положень Земельного кодексу України, пунктами 51, 61, 113 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ №1051 від 17.10.2012. Також, суд зазначив, що спір у справі щодо права користування земельною ділянкою, на захист якого позивачем подано даний позов, фактично існує між позивачем та громадянином ОСОБА_2, яка є власником спірної земельної ділянки, у зв'язку з чим дана особа мала б бути відповідачем у даній справі, а сама справа мала б розглядатися в порядку цивільного судочинства, що у даному випадку є підставою для відмови позивачу в позові у частині визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київський області №10-3615/15-16-сг від 12.03.2016. Враховуючи викладене та те, що заявлені позовні вимоги у частині скасування запису в Поземельній книзі про надання земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 у приватну власність є похідними від вимоги про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання земельної ділянки у власність №10-3615/15-16-сг від 12.03.2016, позов у цій частині також не задоволено судом першої інстанції.

Рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2017 (рішення підписано - 07.11.2017) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Обухівське" 22.11.2017 (згідно відтиску штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті), в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2017 та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

За твердженнями скаржника, під час прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області оспорюваного наказу останнім не було дотримано положень статей 116, 141, 149, 151, 79, 79-1 Земельного кодексу України, положень Законів України "Про землеустрій" та "Про державний земельний кадастр", а тому оспорюваний наказ підлягає визнанню недійсним.

За твердженнями скаржника, під час прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області оспорюваного наказу останнім не було дотримано положень статей 116, 141, 149, 151, 79, 79-1 Земельного кодексу України, положень Законів України "Про землеустрій" та "Про державний земельний кадастр", а тому оспорюваний наказ підлягає визнанню недійсним.

Також, скаржник посилається на ухвалу Господарського суду Київської області від 05.06.2014 у справі №911/2149/14, якою було вжито заходів забезпечення позову, відповідно до яких Управлінню Держземагенства в Обухівському районі Київської області, Головному управлінню Держземагенства у Київській області та/або Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 було заборонено здійснювати будь-які дії та приймати будь-які рішення з питань надання дозволу на розробку проектів землеустрою, розробки проектів землеустрою, затвердження або погодження будь-якої технічної документації та/або проектів землеустрою щодо земель, які знаходяться в постійному користуванні Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на підставі: державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 виданого 13.02.1996 Першотравенською сільською радою Обухівського району Київської області; державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_4, виданого 13.02.1996 Нещерівською сільською радою Обухівського району Київської області; державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2, виданого 19.02.1996 Обухівською міською радою Обухівського району Київської області, вказуючи, що наказ Головного управління Держгеокадстру у Київській області було видано всупереч дії судової заборони.

Стосовно посилань суду першої інстанції в оскарженому рішенні на те, що відповідачем у даному спорі мав би бути ОСОБА_2, позивач зазначає, що оскільки земельна ділянка, власником якої зареєстровано ОСОБА_2, до цього часу не виділена в натурі на місцевості і до цього часу знаходиться у володінні та користуванні ПАТ "Обухівське" у складі земель, що належать ПАТ "Обухівське" на підставі державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_4 від 13.02.1996, у позивача не має підстав пред'являти до ОСОБА_2 жодної позовної вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2017 у справі № 911/50/17 було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.12.2017.

У зв'язку з перебуванням 14.12.2017 судді Гончарова С.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, та відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.12.2017 для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М., вказана судова колегія ухвалою від 14.12.2017 прийняла апеляційну скаргу у даній справі до свого провадження.

В судовому засіданні 14.12.2017, суддею-доповідачем Коротун О.М. та суддею Майданевичем А.Г. задоволено заяву про самовідвід від розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2017 у справі № 911/50/17.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 № 09-52/870/17 у зв'язку із задоволенням заяви судді-доповідача Коротун О.М. та судді Майданевича А.Г. про самовідвід від розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2017 у справі № 911/50/17, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/50/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2017 у справі № 911/50/17, передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Іоннікової І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2017 (головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А.) прийнято апеляційну скаргу ПАТ "Обухівське" та призначено до розгляду.

Склад колегії змінювався та розгляд справи № 910/50/17 відкладався.

Представники позивача, відповідача та третіх осіб у судове засідання, призначене на 19.06.2018, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача, відповідача та третіх осіб про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на відсутність передбачених статтею 202 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача, відповідача та третіх осіб.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пункту 1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства "Обухівське", затвердженого зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства "Обухівське" протокол №9 від 18.10.2013, Публічне акціонерне товариство "Обухівське" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Обухівське", що засноване рішенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 05.05.2006 №14-25-7/1 шляхом перетворення державного підприємства радгоспу-комбінату "Обухівський" у відкрите акціонерне товариство "Обухівське" відповідно до законів України "Про приватизацію державного майна" та "Про господарські товариства".

З Державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 19.02.1996 р., виданого Обухівською міською радою народних депутатів Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 26 вбачається, що радгоспу-комбінату "Обухівський" було передано в постійне користування 1687,9 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення 5 сес. 22 скл. Обухівської міської ради народних депутатів Обухівського району Київської області від 14.12.1995 р.

Розпорядженням Обухівської районної держадміністрації Київської області №385 від 28.03.2012 "Про надання дозволу на розроблення проекту приватизації земель публічного акціонерного товариства "Обухівське" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Першотравеньської та Нещерівської сільських рад" надано дозвіл на розроблення проекту приватизації земель публічного акціонерного товариства "Обухівське" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні цього товариства, яке є правонаступником радгоспу-комбінату "Обухівський" на підставі статуту ПАТ "Обухівське", згідно з державними актами на право постійного користування землею серії НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 та зареєстрованих в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 13.02.1996 №1, від 19.02.1996 №26 та від 16.02.1996 №284 відповідно, розташованих в адміністративних межах Обухівської міської, Першотравенської та Нещерівської сільських рад Обухівського району Київської області.

28.05.2012 між ПАТ "Обухівське" та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір на створення (передачу) науково-технічної документації №6-1, відповідно до якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання робіт по розробці проекту землеустрою щодо приватизації земель ПАТ Обухівське в адміністративних межах Першотравенської, Нещерівської сільських рад та Обухівської міської ради, Обухівського району Київської області.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 08.12.2015 №365 "Про затвердження проекту приватизації земель публічного акціонерного товариства "Обухівське" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад" відповідно до статей 17, 22, 25, пункту 4 статті 186, пункту 8 Перехідних положень Земельного кодексу України, статті 49 Закону України "Про землеустрій", статті 11 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", статей 21, 41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" затверджено проект приватизації земель Публічного акціонерного товариства "Обухівське", розташованих в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад Обухівського району Київської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-3615/15-16-сг від 12.03.2016 "Про надання земельної ділянки у власність" відповідно до пункту 8 Перехідних положень Земельного кодексу України, статей 15-1, 25, 79-1, 118, 122 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого наказом Держгеокадастру №24 від 03.03.2015, надано гр. ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 3,6127 га (кадастровий номер НОМЕР_1) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області.

Публічне акціонерне товариство "Обухівське", звертаючись до суду з позовом у даній справі та обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує, що воно є законним землекористувачем земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходяться на території Обухівської міської ради Обухівського району Київської області в межах плану користування, що посвідчено Державним актом на право постійного користування серії НОМЕР_2 від 19.02.1996. Виготовлений ФОП ОСОБА_3 проект приватизації земель ПАТ "Обухівське" не погоджений землекористувачем жодним чином і не містить рішень щодо припинення позивачу права постійного користування земельними ділянками на підставі Державних актів серії НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_2, а тому, вищевказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області, на підставі якого було проведено реєстрацію права власності гр. ОСОБА_2 на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за НОМЕР_5 від 25.03.2016, порушив право користування Публічного акціонерного товариства "Обухівське" земельною ділянкою на підставі чинного Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 19.02.1996, оскільки згідно статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (абзац другий частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України у згаданій редакції).

Підвідомчість господарських справ установлено статтею 12 Господарського процесуального кодексу України (у вказаній редакції), за змістом пункту 6 частини 1 якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Господарський процесуальний кодекс України в редакції, чинній станом на дату прийняття рішення судом першої інстанції та на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб'єктами господарювання (пункти 6, 10, 15 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Натомість, відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом), положення якої кореспондуються із частиною 1 статті 19 цього Кодексу в редакції, чинній станом на дату прийняття рішення судом першої інстанції та на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Аналогічну норму закріплено в частині 1 статті 19 цього Кодексу в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб'єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Згідно із частинами 1 та 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

Водночас, правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами 2 та 3 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 Земельного кодексу України. При цьому порядок паювання земель та виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) установлено відповідно Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" і Законом України від 05 червня 2003 року №899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Таким чином, рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київський області №10-3615/15-16-сг від 12.03.2016 про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та скасування в Поземельній книзі запису про надання земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 у приватну власність, такий спір є приватноправовим і за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки цієї фізичної особи. При цьому висновки суду першої інстанції, що власник спірної земельної ділянки (фізична особа) не був зазначений позивачем під час подання позову як відповідач, та доводи скаржника із приводу того, що оскільки спірна земельна ділянка не була виділена в натурі на місцевості й знаходиться у володінні та користуванні ПАТ "Обухівське", не можуть бути підставою для розгляду спору господарськими судами, адже предмет спору безпосередньо стосується прав і обов'язків такої фізичної особи.

Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, суд вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про необхідність розгляду цієї справи в порядку господарського судочинства.

При вирішенні даного спору судом апеляційної інстанції відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України та частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховані висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постановах у справах №911/4111/16 та №911/4144/16, згідно яких: справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов'язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 175 та пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини 1, 2 статті 278 Господарського процесуального кодексу України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20 - 23 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для його скасування та закриття провадження в цій справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги позивача, за встановлених обставин справи, колегією суддів до уваги не приймаються та не розглядаються по суті з огляду на те, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Апеляційна скарга ПАТ "Обухівське" задоволенню не підлягає.

Стосовно розподілу судових витрат колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись статтями 231, 269, 270, 273, пунктом 4 частини 1 статті 275, статтями 278, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2017 у справі №911/50/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2017 у справі №911/50/17 скасувати.

Провадження у справі Господарського суду Київської області № 911/50/17 закрити.

Матеріали справи № 911/50/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.06.2018.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко