КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2018 р. Справа№ 911/292/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко А.І.

при секретарі Майданевич Г.А.

розглянувши в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об'єднання "Робочий стіль"

на рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2018 (повний текст складено 26.04.2018)

у справі № 911/292/18 (суддя Янюк О.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об'єднання "Робочий стіль"

про стягнення штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.04.2018 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об'єднання "Робочий стіль" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд" 27 680,40 грн. пені, 5 871,60грн. - 7% штрафу, 1 381,96 грн. - судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2018 у справі № 911/292/18. Прийняти нове рішення, яким у позові Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд" відмовити у повному обсязі, та розірвати договір /096 від 05.09. 2017 року з 19.12. 2017 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволені частково, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване та прийняте нове рішення про відмову в задоволення позовних вимог.

Також скаржник зазначає, що попри невірний розрахунок штрафних санкцій Позивачем, наведений у позовній заяві, судом першої інстанції в резолютивній частині рішення було необґрунтовано та неправильно ухвалено про повне задоволення позовних вимог.

Та зазначає, що заявку на поставку товару ТОВ "Швейне об'єднання "Робочий стіль" отримало від позивача 19.12.2017, у якій було вказано розмір товару, проте, договір №/096 від 05.09.2017 не містить умови щодо того, якого розміру товар повинен бути поставлений. Зазначає, що заявка була неналежно оформлена.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об'єднання "Робочий стіль" 21.05.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Шапталі Є.Ю., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Гончаров С.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об'єднання "Робочий стіль" на рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2018 та встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн.*100 = 176 200 грн.).

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 911/292/18 є вимоги про стягнення штрафних санкцій у розмірі - 42 778,80 грн. вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

08.06.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого, останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2018 по справі № 911/292/18 залишити без змін. Також подано заяву про продовження строку для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2018 задоволено заяву позивача про поновлення строку для надання відзиву на апеляційну скаргу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05.09.2017 між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) укладено договір №170900047/096 про закупівлю (надалі - Договір), відповідно до розділу І якого, продавець зобов'язується поставити покупцю товари, а покупець - прийняти і оплатити такі товари. Найменування товарів - Форменний одяг (Одяг робочий), код за ДК 021:20-3. Номенклатура, асортимент, кількість товару та ціна за одиницю товару визначається згідно специфікації до договору, яка є невід'ємною його частиною.

Згідно з п. 3.1 Договору, сума визначена в Договорі становить - 83 880,00 грн. (вісімдесят три тисячі вісімсот вісімдесят грн. 00 коп.) в тому числі: податок на додану вартість - 13 980,00грн (тринадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят гривень 00 коп. ).

У відповідності до п. 5.1 Договору, поставка товарів здійснюється окремими партіями на підставі письмової заявки покупця.

Пунктом 5.4. Договору встановлено, що конкретна кількість товарів, що підлягає поставці в одній окремій партії, її номенклатура та асортимент, вантажоотримувачі визначаються покупцем в односторонньому порядку та вказуються ним в письмовій заявці на поставку.

Пунктом 5.5 Договору встановлено, що загальний строк поставки товарів - до 31.12.2018. Строк поставки окремої партії товару - 10 календарних днів з моменту надання покупцем продавцю заявки.

Як зазначено в п. 10.1 Договору, даний Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором, але не більше 2 (двох) років, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

На виконання умов Договору покупцем була надано продавцю заявку №3101Вих-17-1091 від 30.11.2017 на поставку товару у кількості 40 шт, загальною вартістю 83 880,00грн. Зазначену заявку ТОВ "Швейне об'єднання "Робочий стіль" отримало 19.12.2017, що підтверджується витягом з офіційного сайту "Укрпошта", який наявний в матеріалах справи та прийняло її до виконання. Доказів протилежно матеріали справи не містять.

Однак, у визначений у п. 5.5 Договору строк, тобто протягом 10 календарних днів, відповідний товар продавцем поставлено Філії не було, у зв'язку із чим позивач звернувся із позовом до суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексуом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв'язку з чим, у силу ст. 629 Цивільного кодексу України, він є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 30.11.2017 звернувся до відповідача із заявкою на поставку усієї партії товару, передбаченої Договором, а саме, у кількості 40 шт на загальну суму 83 880,00грн. У свою чергу відповідач прийняв зазначену заявку до виконання, у тій кількості товару, яка визначена в останній. Доказів протилежного матеріали справи не містять. За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку про те, що відповідна поставка товару повинна бути здійснена протягом 10 календарних днів з дня отримання ТОВ "Швейне об'єднання "Робочий стіль" заявки. Однак, у визначений у Договорі строк, товар відповідачем поставлено не було, у зв'язку із чим позивачем нараховані відповідачу пеня у розмірі 36 907,20грн та 5 871,60грн штрафу.

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У відповідності до Додатку 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 №64-р "Про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності підприємств державного сектору економіки" позивач належить до підприємств державного сектору економіки.

Як визначено п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача виникло прострочення зобов'язання саме за порушення строків поставки товару, що у свою чергу є не грошовим зобов'язанням.

Як передбачено п. 7.4 Договору, за порушення строків поставки товарів стягується, зокрема, пеня у розмірі 1% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 36 907,20грн за період з 18.12.2017 по 31.01.2018.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем невірно визначений період прострочення зобов'язання з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Вище вже зазначалось, що загальний строк поставки товарів 10 календарних днів з моменту надання покупцем продавцю заявки, тоді як відповідач отримав відповідну заявку лише 19.12.2017. Таким чином, прострочення зобов'язання починається через 10 днів, тобто, 30.12.2017.

Отже, правильним розрахунком пені є: 83 880,00(загальна сума товару)*1% (договірний відсоток пені):100*33 (кількість днів прострочення з 30.12.2018 по 31.01.2018) = 27 680,40грн.

Тому, враховуючи вказане, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вірна суму до стягнення складає 27 680,40грн.

Разом з тим, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача 7% штрафу у розмірі 5 871,60 грн.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як передбачено п. 7.4 Договору за порушення строків поставки товарів понад 30 днів стягується, зокрема, штраф у розмірі 7% від вартості товару.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач прострочив виконання зобов'язання щодо поставки товару понад 30 днів, а тому вимога позивача про стягнення з ТОВ "Швейне об'єднання "Робочий стіль" штрафу у розмірі 5 871,60 грн. підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що місцевим господарським судом було частково задоволено позов, однак в резолютивній частині рішення помилково зазначено про повне задоволення позову.

Апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення за вказаних обставин, оскільки описка в п. 1 резолютивної частини рішення може бути виправлена судом з власної ініціативи згідно ст.243 ГПК України і не впливає на розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимоги скаржника в апеляційній скарзі про розірвання договору /096 від 05.09. 2017 року з 19.12. 2017 року, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду вимогу скаржника про розірвання договору /096 від 05.09. 2017 року з 19.12. 2017 року, оскільки вона суперечить вимогам ч. 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2018 у справі № 911/292/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об'єднання "Робочий стіль", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об'єднання "Робочий стіль" на рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2018 у справі № 911/292/18 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об'єднання "Робочий стіль" на рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2018 у справі № 911/292/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2018 у справі № 911/292/18 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/292/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до суду касаційної інстанції у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.А. Гончаров

А.І. Тищенко

Повний текст постанови складено 27.06.2018