ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

27.06.2018 м. ХарківСправа № 922/3796/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

розглянувши заяву ПАТ "Сумиобленерго" про відвід судді по справі

за (заявою)позовом Споживче товариство "Колос"
до Споживчого товариства "Колос"
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа № 922/3796/16 про банкрутство СТ "Колос".

Постановою господарського суду Харківської області від 06.12.2016 р. визнано Споживче товариство "Колос" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором Споживчого товариства "Колос" голову ліквідаційної комісії ОСОБА_2

Ухвалою суду від 22.12.2016 р. задоволено заяву ліквідатора про дострокове припинення його обов'язків у справі, призначено ліквідатором СТ "Колос" арбітражного керуючого ОСОБА_1

До суду від ПАТ "Сумиобленерго" надійшла заява (вх. № 18279 від 25.06.2018 р.) про відвід судді Усатого В.О.

Ухвалою суду від 25.06.2018 р. суд визнав заявлений ПАТ "Сумиобленерго" відвід судді Усатому В.О. необгрунтованим.

Відповідно до частини 3 статті 39 ГПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл заяви ПАТ "Сумиобленерго" про відвід судді Усатого В.О.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу заяви між суддями, для розгляду заяви ПАТ "Сумиобленерго" про відвід судді Усатого В.О. призначено суддю Міньковського С.В.

Розглянувши заяву ПАТ "Сумиобленерго" про відвід судді Усатого В.О., суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Євпропейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. А згідно ч. 1 ст. 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.2-3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до частин 7 та 8 ст.38 ГПК України, питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

В обґрунтування своєї заяви, ПАТ "Сумиобленерго" зазначає, що ПАТ "Сумиобленерго" не має жодних відношень з ліквідатором ОСОБА_1, що позов ліквідатора про стягнення дебіторської заборгованості не підлягає розгляду в межах справи про банкрутство, та взагалі не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, що суд безпідставно залучив ПАТ "Сумиобленерго" до розгляду заяви, а також, що судом прийнято заяву без оплати судового збору.

Як свідчать матеріали справи, до суду від ліквідатора надійшла заява (вх. № 10867 від 26.04.18), в якій ліквідатор просить суд стягнути з ПАТ "Сумиобленерго" на користь боржника дебіторську заборгованість в розмірі 112134,40 грн. Дана заява була призначена судом до розгляду, залучено до розгляду даної заяви ПАТ "Сумиобленерго", оскільки прийняте по заяві судове рішення може вплинути на його права та обов'язки.

Згідно зі ст. 12 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Згідно пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19.01.2013 року внесено доповнення до статті 16 ГПК України (в редакції до 15.12.17 р.) частиною такого змісту: "справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство", а також доповнено частину 1 статті 12 пунктом 7 про підвідомчість господарським судам справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство. Перелік таких майнових вимог законодавцем не обмежено, однак передбачено винятки щодо спорів, пов'язаних з визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів) за позовом контролюючих органів, визначених Податковим кодексом України.

Такі зміни щодо виключної підсудності певних спорів судам, у провадженні яких перебуває справа про банкрутство, набрали чинності з 19.01.2013 року.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України в редакції після 15.12.17 р. до юрисдикції господарських судів відносяться, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Зі змісту ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство вбачається, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника.

Такої ж правової думки дотримується і Верховний Суд у Постанові від 20.02.18 р. у справі 910/10829/17, який, проаналізувавши зміни до статей 16 та 12 ГПК України (в редакції до 15.12.17 р.) в системному аналізі з положеннями Закону про банкрутство №2343-ХІІ (у редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011 року), зазначив про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Зазначений висновок підтверджується і загальною спрямованістю Закону, який передбачає концентрацію усіх спорів (позовів) в межах справи про банкрутство. Така концентрація слугує ідеї: забезпечення швидшого розгляду спору поруч із рухом справи про банкрутство; забезпечення судового контролю в межах справи про банкрутство за поведінкою боржника; залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси; застосування окрім загальних (передбачених ЦК України), також і спеціальних підстав (передбачених Законом) визнання недійсними правочинів (договорів), які було укладено боржником (в тому числі і до порушення справи про банкрутство, у так званий «підозрілий період») з метою виведення майна з-під стягнення. Тож такі спори мають розглядатись в межах справи про банкрутство, при цьому мають застосовуватись правила ГПК України України, якщо із Закону не випливає інше.

Висновки Верховного Суду, викладені в постановах, відповідно до ч. 4 статті 236 ГПК України в редакції після 15.12.17 р., повинні бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У даному випадку предметом судового розгляду є спір за заявою ліквідатора СТ "Колос", що знаходиться у ліквідаційній процедурі, про стягнення 112134,40 грн дебіторської заборгованості з ПАТ "Сумиобленерго", яка у випадку її стягнення з ПАТ "Сумиобленерго", буде включена до ліквідаційної маси для погашення вимог кредиторів. Тобто він є майновим спором щодо боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, стосується питання щодо формування ліквідаційної маси боржника, а тому спір підлягає розгляду в межах справи про банкрутство.

Щодо залучення до участі у розгляді заяви ліквідатора ПАТ "Сумиобленерго", то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що сторонами у справі про банкрутство - кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут); учасниками провадження у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство, Фонд державного майна України, державний орган з питань банкрутства, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю.

Таким чином, учасниками справи про банкрутство можуть бути особи, якщо вони матимуть процесуальний статус учасника провадження у справі про банкрутство.

Оскільки, прийняте за результатами розгляду заяви ліквідатора про стягнення з ПАТ "Сумиобленерго" дебіторської заборгованості судове рішення, безпосередньо стосується прав та обов'язків ПАТ "Сумиобленерго", тобто судом буде розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду заяви та прийняття рішення судом є ПАТ "Сумиобленерго", судом залучено до участі у розгляді даної заяви саме ПАТ "Сумиобленерго". На переконання суду таке рішення, прийняте за результатами розгляду цієї заяви, не порушить ні матеріальних, ні процесуальних прав осіб таких правовідносин, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків.

Щодо подання заяви про стягнення дебіторської заборгованості саме ліквідатором ОСОБА_1, який на думку ПАТ "Сумиобленерго" не має ніякого до нього відношення, суд повідомляє, що відповідно до ч.2 ст.38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у звязку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Відповідно до ст. 41 Закону про банкрутство, ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, в тому числі, приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; предявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; тощо.

Таким чином, виходячи з наведених норм Закону, подання заяви про стягнення дебіторської заборгованості є повноваженням саме ліквідатора.

Щодо несплати ліквідатором судового збору за подання заяви, суд пояснює, що підпунктами 810 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено перелік заяв у справі про банкрутство, за подання яких справляється судовий збір, а саме: заяви про затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство; заяви про порушення справи про банкрутство; заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство; заяви про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, або визнання її недійсною.

Оскільки Законом не визначено ставки судового збору за подання заяви ліквідатором про стягнення дебіторської заборгованості, враховуючи відсутність правових підстав для повернення цієї заяви ліквідатору та приймаючи до уваги майновий характер цього спору, суд зобов'язав ліквідатора надати суду докази сплати судового збору.

В пункті 6 ч.1 с.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Безсторонність (неупередженість) суду означає відсутність упередженості та необєктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з:

(і) субєктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він обєктивним у цій справі, та

(іі) обєктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Fey проти Австрії», рішення від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Wettstein проти Швейцарії», № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Так, обставинами, які викликають сумніви в обєктивності та неупередженості судді можуть бути також незаконні дії судді під час розгляду справи, ігнорування законних вимог сторони, створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін, нетактовна поведінка судді, тощо. Проте для того, щоб дані обставини лягли в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними сторонами справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, доводи ПАТ "Сумиобленерго", на переконання суду, є лише припущенням щодо необ'єктивності судді Усатого В.О., та в своєї суті зводиться до не згоди з рішенням, яке може бути прийнято судом у майбутньому.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає заявлений відвід необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 39, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ПАТ "Сумиобленерго" у задоволенні заяви (вх. 18279 від 25.06.18 р.) про відвід судді Усатого В.О.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Ухвала підписана 27.06.2018 р.

Суддя ОСОБА_3