ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2018м. ДніпроСправа № 904/1113/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. за участю секретаря судового засідання Михайлової К.С., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" (69008, м. Запоріжжя, вул. Зейська, 3; ідентифікаційний код 35300261)

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, м.Павлоград Дніпропетровської області, вул. Соборна, 76; ідентифікаційний код 00178353)

про стягнення 222 594 грн. 89 коп.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, довіреність від 01.03.2018 №б/н;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, довіреність від 11.12.2017р.

№ББУ/ПУ331/17.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" просить стягнути з відповідача - Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" 222 594 грн. 89 коп., що складає 184 497 грн. 27 коп. - інфляційних втрат, пов'язаних з несвоєчасним виконанням зобов'язань за Договором поставки від 08.02.2014р. №1668-ПУ та 38 097 грн. 62 коп. - 3% річних, а також просить стягнути з відповідача суму судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи та повернути позивачу зайво сплачений судовий збір у сумі 15 грн. 12 коп. на підставі підпункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №904/1113/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та справу призначено до розгляду по суті в засіданні на 24.04.2018р.

Відповідач у запереченнях (вх.№16062/18 від 16.04.2018р.) проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження зазначає, що за ціною позову справа не відноситься до малозначних, тому підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у відзиві (вх.№17196/18 від 20.04.2018р.) на позовну заяву посилається на те, що: - надходження грошових коштів на виконання судового рішення, починаючи з 25.05.2016р. повинно зараховуватись в погашення основного боргу, а не на погашення процентів, неустойки та судового збору; - відсутні підстави для компенсації втрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 00 коп.; - договір укладений на надання правової допомоги, а не правничої.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2018р. вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочати розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі та справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 22.05.2018р.

Позивач у відповіді (вх.№19728/18 від 10.05.2018р.) на відзив вважає, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, а саме несвоєчасної оплати товару, та що заперечення відповідача є надуманими та необґрунтованими, зазначає, що: пункт 5.3 Договору поставки від 08.12.2014р.№1668-ПУ, на який посилається відповідач, зобов'язує постачальника та покупця при підготовці первинних та платіжних документів зазначати номер та дату цього договору з метою здійснення контролю за виконанням договірних зобов'язань; - друге речення пункту 5.3 договору поставки наголошує, що всі кошти, які надходять від покупця постачальнику на його поточний рахунок, надходять в рахунок оплати продукції; - ті гроші, які поступають на поточний рахунок позивача від відповідача повинні бути зараховані в рахунок оплати поставленої продукції; - у період з серпня 2015 року по березень 2018 року на поточний рахунок позивача грошові кошти від відповідача не надходили; - в період з травня 2016 року по березень 2018 року грошові кошти надходили не в рамках договору поставки від 08.12.2014р.№1668-ПУ, строк дії якого сплинув 31.12.2016р., а в межах виконавчого провадження ВП №50932277 з примусового виконання судового рішення; - умови договору поставки від 08.12.2014р. №1668-ПУ не містять інший порядок черговості погашення вимог кредитора; - позивачем правомірно застосовано частину 1 статті 534 Цивільного кодексу України при розподілі отриманих від виконавчої служби грошових коштів; - відповідачем у відзиві не доведено належними та допустимими доказами свої заперечення, не надано іншого обґрунтованого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних; - норми процесуального законодавства не зобов'язують позивача надавати підтвердження понесеним судовим витратам у повному обсязі до звернення до суду з позовною заявою.

Відповідач у відзиві (вх.№21664/18 від 22.05.2018р.) на клопотання про залучення документів до матеріалів справи вважає, що: - договір №01/03-18 про надання правової допомоги адвоката від 01.03.2018р. не відповідає вимогам статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", тому не може бути допустимим доказом; - договір визначає тільки ціну за послугу, але не визначає форму розрахунку, що є порушенням глави 74 ЦК України; - отримавши готівку під звіт на господарські потреби (оплату послуг адвоката) директор ОСОБА_3 грубо порушив цільове призначення коштів призначених саме на господарські потреби; - квитанції до прибуткових касових ордерів не є допустимими доказами.

Відповідач у клопотанні (вх.№21665/18 від 22.05.2018р.) про призначення експертизи у справі просить суд постановити ухвалу про призначення економічної експертизи, поставити на розгляду експерта наступні питання: "Чи відображені в бухгалтерському обліку позивача надходження грошових коштів за ВП №50932277 в рахунок виконання зобов'язань за договором №1668-ПУ від 08.12.2014р.?" та проведення якої доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, посилаючись на те, що: - нарахована позивачем інфляція та 3% річних не можуть бути заборгованістю за договором; - дії позивача є неправомірними; - є необхідність у дослідженні документів бухгалтерського обліку і звітності позивача.

Відповідач у додаткових поясненнях (вх.№21666/18 від 22.05.2018р.) до заперечення на відзив на позовну заяву вважає, що: - відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки: - в розумінні пункту 6.1 договору витрати на адвоката є збитками; - законодавець обмежує розмір збитків, ставить їх у залежність від розміру штрафних санкцій, якщо вони підлягають стягненню; - витрати на адвоката за умовами договору і нормами діючого законодавства потрібно віднести до реальних збитків.

Відповідач у додаткових поясненнях (вх.№21667/18 від 22.05.2018р.) до відзиву на позовну заяву вважає, що правові підстави позову є такими, що не відповідають нормам діючого законодавства та судовій практиці ВСУ, посилається на те, що: - в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016р у справі №6-249цс15 висловлена правова позиція щодо особливостей застосування ст.625 ЦК України, які полягають у тому, що ст. 625 ЦК розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов'язання" кн. 5 ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань, при цьому важливими виявляються питання, які зобов'язання є грошовими; - відповідно до ч.1 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; - у постанові верховного суду від 02.03.2016р. у справі №6-249цс15 за позовом про стягнення коштів в порядку двосторонньої реституції викладено такі висновки: - стаття 625 ЦК поширюється на грошове зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення судового рішення; - позивач в позові зазначив, що просить стягнути інфляцію та 3% річних за період з 25.05.2016р. по 05.03.2018р., коли відбувалось примусове стягнення заборгованості з відповідача по справі №904/11030/15 від 09.02.2016р., тобто згідно з правовою позицією ВСУ на період з 25.05.2016р. по 05.03.2018р. не поширюється діє ст. 625 ЦК України і нарахування інфляції та 3% річних за цей період є безпідставним.

Також відповідач у запереченні (вх.№21754/18 від 22.05.2018р.) на відповідь на відзив посилається на те, що: - виконавча служба перерахувала позивачу грошові кошти, які отримала від боржника і обов'язком позивача було зарахувати ці кошти в порядку, передбаченому договором; - загальна сума інфляції складає 165 502 грн. 32 коп.; - надлишково заявлено позивачем 18 994 грн. 95 коп.; - три відсотки річних також виконані позивачем без врахування умов пункту 5.3 договору; - позивачем безпідставно нараховано 3% річних.

Позивач надав відповідь (вх.№21755/18 від 22.05.2018р.) на заперечення на відповідь на відзив, вважає, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, а саме несвоєчасної оплати поставленого товару та невиконання судового рішення про стягнення з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" заборгованості, а також питання оприбуткування та контролю касової дисципліни виходить за межі доказування у цій справі та не стосується права відповідача надавати свої заперечення щодо співрозмірності витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2018р. оголошено перерву у підготовчому засіданні (загальне позовне провадження) до 24.05.2018р.

Відповідач надав заяву (вх.№22169/18 від 24.05.2018р.) про тлумачення умов договору, в якій, посилаючись на статтю 213 ЦК України, просить розтлумачити пункт 5.3 договору від 08.12.2014р. між позивачем та відповідачем №1668-ПУ, що при надходженні грошових коштів на поточний рахунок постачальника, незалежно від кого надійшли гроші на виконання договору та їх суми, вони зараховуються в рахунок оплати за поставлену позивачем продукцію, а передбачений статтею 534 Цивільного кодексу України порядок зарахування коштів не застосовується.

Відповідач надав додаткові пояснення (вх.№22170/18 від 24.05.2018р.) на відповідь на заперечення, в яких зазначив, що: - суд по справі №908/1246/16 не встановлював обставини виконання сторонами п. 5.3 договору, тому рішення суду по цій справі не може бути обставиною, яка встановлена іншим судом щодо застосування п. 5.3 договору; - рішення по справі №908/1246/16 не відповідає вимогам п. 4 ст. 75 ГПК України в зв'язку з тим, що суд по цій справі не встановлював обставини щодо виконання сторонами п. 5.3 договору, тому не є належним та допустимим доказом; - до направленого позивачем до суду та відповідача позову та клопотання про залучення документів до матеріалів справи від 16.04.2018р. №16/04/-01ю не була додана додаткова угода до договору від 12.04.2018р. про розрахунок готівкою, що є порушенням п. 2 ст. 80 та п. 16 ст. 165 ГПК України; - на день можливого розрахунку готівкою за послуги адвоката додаткової угоди про можливість такого розрахунку не було, були відсутні договірні підстави для розрахунку; - укладена додаткова угода від 12.04.2018р. №1 до договору №01/03-18 від 01.03.2018р. прямо суперечить ст. 198 ГК України, якою передбачено, що платежі за грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах здійснюються в безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом, будь якого положення про розрахунок готівкою через установи банків додаткова угода №1 не містить; - книга доходів і зборів є належним доказом отримання коштів адвокатом, але в якості доказу вона не надана; - надані позивачем додатково звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 12.04.2018р. №10 на суму 10 000 грн. 00 коп., від 13.04.2018р. № 11 на суму 9 646 грн. 30 коп., від 15.05.2018р. №15 на суму 9 162 грн. 40 коп. не є належними та допустимими доказами оплати послуг адвоката, оскільки отримані не через установу банку; - підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв'язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України; - надані в якості належних доказів звіти про відрядження із зазначенням в них, що аванс на відрядження був витрачений на оплату послуг адвоката не є належним, достатнім та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України та суперечить п. 14 Інструкції про службові відрядження.

Позивач у запереченні (вх.№22353/18 від 24.05.2018р.) на клопотання відповідача про призначення експертизи вважає, що клопотання відповідача не відповідає вимогам, передбаченим частиною 1 статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, просить суд відмовити у задоволенні такого клопотання, оскільки: - частина 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд за клопотанням учасника справи або за власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів; - для з'ясування обставин щодо відображення в бухгалтерському обліку позивача надходження грошових коштів за виконавчим провадженням №50932277 в рахунок виконання зобов'язань за договором поставки від 08.12.2014р. №1668-ПУ не потрібні спеціальні знання; - в бухгалтерському обліку позивача відображене надходження грошових коштів за виконавчим провадженням №50932277, у тому числі в рахунок виконання зобов'язань за договором поставки від 08.12.2014р. №1668-ПУ відповідно до черговості, встановленої ч. 1 ст. 534 ЦК України; - відповідачем в клопотанні не вказано поважних причин, з яких відповідач не має можливості надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів.

Позивач у запереченні (вх.№22354/18 від 24.05.2018р.) на додаткові пояснення просить врахувати, що: - у справі №6-249цс15, яка переглядалась Верховним Судом України, договір купівлі-продажу за рішенням суду було визнано недійсним; - суд застосовував двосторонню реституцію, на виконання, якої вирішив стягнути з відповідачів на користь позивача отримані від нього за продаж будинку кошти; - отже, зазначена правова позиція не стосується зобов'язальних правовідносин, що виникли між сторонами, тому не стосується предмету спору та не підлягає застосуванню.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2018р. про відмову у призначенні експертизи було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 29.05.2018р.

Позивач у клопотанні (вх.№22489/18 від 25.05.2018р.) про відкладення розгляду справи просить відкласти розгляд справи, у зв'язку з неможливістю з'явитись у судове засідання представника позивача, через те, що представник приймає участь у судовому засіданні Касаційного господарського суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2018р. відкладено розгляд справи (загальне позовне провадження) на 21.06.2018р.

У судовому засіданні 21.06.2018р. оголошено перерву до 02.07.2018р.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016р. у справі №904/11030/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення 797 303 грн. 50 коп. позов задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних мереж" 733 296 грн. 00 коп. основної суми боргу, 8 274 грн. 34 коп. - 3% річних, 34 041 грн. 10 коп. пені, 21 692 грн. 06 коп. втрат від інфляції, 11 959 грн. 56 коп. судового збору.

На виконання вказаного рішення суду видано наказ Господарського суду Дніпропетровської області про примусове виконання від 29.02.2016р. у справі №904/11030/15.

В подальшому, відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2016р. у справі №908/1246/16 за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" про стягнення 43 003 грн. 92 коп. та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення 44 668 грн. 50 коп., залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2017р., первісний позовом задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних мереж" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" неустойку в сумі 8 288 грн. 21 коп., штраф в сумі 32 683 грн. 20 коп., витрат зі сплати судового збору в сумі 1 312 грн. 87 коп., відмовлено у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" щодо стягнення неустойки в сумі 2 032 грн. 51 коп.; зустрічний позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" три проценти річних в сумі 7 416 грн. 50 коп., інфляційні витрати в сумі 37 031 грн. 45 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1 376 грн. 85 коп.; відмовлено у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" щодо стягнення з останнього трьох процентів річних в сумі 37 грн. 26 коп.

В подальшому 21.04.2016р. Відділом державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/11030/15 виданого 29.02.2016р., проте грошові кошти надходили на погашення заборгованості за період з 25.05.2016р. по 05.03.2018р. у загальному розмірі 733 296 грн. 00 коп.

За приписами статті 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Як вбачається, порядок та черговість спрямування отриманих грошових коштів на погашення витрат, процентів, неустойки та основного боргу підтверджується наступними платіжними дорученнями та бухгалтерськими довідками:

- відшкодування суми судового збору: - платіжне доручення від 24.05.2016р. №764 на суму 5 200 грн. 00 коп. та бухгалтерська довідка від 25.05.2016р. №1 (а.с.25-26); - платіжне доручення від 17.08.2016р. №1571 у сумі 8 900 грн. 00 коп. та згідно бухгалтерської довідки від 18.08.2016р. №2 зараховано погашення у розмірі 6 759 грн. 56 коп. (а.с.27-28);

- відшкодування 3% річних: - платіжне доручення від 17.08.2016р. №1571 у сумі 8 900 грн. 44 коп. та згідно бухгалтерської довідки від 18.08.2016р. №2 зараховано погашення у розмірі 2 140 грн. 44 коп.; - платіжне доручення від 19.09.2016р. №1784 на суму 5 600 грн. 00 коп. та бухгалтерська довідка від 21.09.2016р. №3 (а.с.29-30); - платіжне доручення від 21.03.2017р. №345 на суму 17 000 грн. 00 коп. та згідно бухгалтерської довідки від 23.03.2017р. №4 зараховано на погашення у розмірі 533 грн. 90 коп. (а.с.31-32);

- відшкодування інфляційних втрат: - платіжне доручення від 21.03.2017р. №345 на суму 17 000 грн. 00 коп. та згідно бухгалтерської довідки від 23.03.2017р. №4 зараховано на погашення у розмірі 16 466 грн. 10 коп. (а.с.31-32); - платіжне доручення від 19.02.2018р. №830 на суму 58 706 грн. 57 коп. та згідно бухгалтерської довідки від 20.02.2018р. №5 зараховано на відшкодування залишку інфляційних втрат у розмірі 5 225 грн. 96 коп. (а.с.33-34);

- відшкодування пені: - платіжне доручення від 19.02.2018р. №830 на суму 58 706 грн. 57 коп. та згідно бухгалтерської довідки від 20.02.2018р. №5 зараховано на погашення у розмірі 34 041 грн. 10 коп. (а.с.33-34);

- відшкодування суми основного боргу: - платіжне доручення від 19.02.2018р. №830 на суму 58 706 грн. 57 коп. та згідно бухгалтерської довідки від 20.02.2018р. №5 зараховано на погашення у розмірі 19 439 грн. 51 коп. (а.с.33-34); - платіжне доручення від 26.02.2018р. №977 на суму 25 000 грн. 00 коп. та згідно бухгалтерської довідки від 28.02.2018р. №6 (а.с.35-36); - платіжне доручення від 05.03.2018р. №1023 на суму 688 856 грн. 49 коп. та згідно бухгалтерської довідки від 06.03.2018р. №7 зараховано на погашення залишку суми основного боргу у розмірі 688 856 грн. 49 коп. (а.с.37-38).

Позивач стверджує, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016р. у справі №904/11030/15 відповідачем виконано у повному обсязі лише 05.03.2018р. (що відповідачем не заперечується), та фактично сплачено суму заборгованості у розмірі 733 296 грн. 00 коп., у звязку із чим позивачем донараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за загальний період з 25.05.2016р. по 05.03.2018р. у розмірі 38 097 грн. 62 коп.; інфляційні втрати за період з вересня 2016р. по лютий 2018р. у розмірі 184 497 грн. 27 коп.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України господарське зобовязання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобовязання; у разі поєднання управненої та зобовязаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами; господарське зобовязання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду; до відносин щодо припинення господарських зобовязань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як вбачається рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016р. у справі №904/11030/15 відповідачем виконано у повному обсязі - 05.03.2018р.

Відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Як вбачається рішенням Господарського суду Запоріжської області від 25.07.2016р. у справі №908/1246/16 було враховано встановлену статтею 534 Цивільного кодексу України черговість платежів при надходженні коштів згідно платіжного доручення від 24.05.2016р. на суму 5 200 грн. 00 коп. на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/11030/15 та зараховано їх у відшкодування судового збору у сумі 11 959 грн. 56 коп.

В подальшому позивачем також з урахуванням черговості погашення вимог було проведено зарахування перерахованих відповідачем коштів згідно бухгалтерських довідок №№1-7.

Суд вважає зарахування грошових коштів на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016р. у справі №904/11030/15 таким, що відповідаає вимогам закону.

Заперечення відповідача щодо неправомірності застосування позивачем статті 534 Цивільного кодексу України та застосування у даному випадку пункту 5.3 Договору поставки не приймаються судом до уваги, оскільки:

- відповідно до пункту 5.3 Договору поставки від 08.12.2014р. №1668-ПУ з метою контролю виконання договірних зобов'язань по цьому Договору, а саме: правильного оформлення первісних та платіжних документів, сторони зобов'язуються зазначати в них номер та дату цього договору; при надходженні грошових коштів на поточний рахунок поставщика від покупця, сторони обумовлюють, що у будь-якому випадку вони надходять у рахунок оплати продукції, що поставляється поставщиком;

- як вбачається пунктом 5.3 зазаначеного Договору поставки встановлено, що при виконанні зобов'язань за Договором поставки платежі надходять в рахунок оплати продукції, проте умовами Договору поставки не встановлено черговості погашення вимог у разі невиконання покупцем зобов'язань за Договором та за наявності судового рішення, а саме не вказано, яким чином у даному випадку слід зараховувати основний борг, пеню, річні, інфляційні втрати та судові витрати;

- тому застосування позивачем положень статті 534 є таким, що відповідає вимогам закону.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, згідно розрахунку інфляційні нарахування становлять 184 497 грн. 27 коп. (з вересня 2016 року по лютий 2018 року), а річні згідно розрахунку позивача становлять 38 097 грн. 62 коп. (загальний період з 25.05.2016р. по 05.03.2018р.).

Оскільки зобов'язання за Договором поставки припинилося 05.03.2018р., позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних та річних.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, 01.03.2018р. між адвокатом ОСОБА_1 (надалі - адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних мереж" (надалі - клієнт) було укладено Договір про надання правової допомоги адвоката №01/03-18 (надалі - Договір про надання правової допомоги), відповідно до пункту 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт доручає адвокату, а адвокат відповідно до чинного в Україні законодавства приймає на себе обов'язки надати професійну правничу допомогу (юридичні послуги) щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", інфляційних втрат та трьох процентів річних за неналежне виконання грошового зобов'язання, визначеного рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016р. у справі №904/11030/15.

Орієнтовна плата за надання професійної правничої допомоги за цим договором визначається сторонами в розмірі 20 000 грн. 00 коп., є гонораром адвоката та остаточно визначається по факту надання послуг (пункт 4 Договору про надання правової допомоги).

Згідно з пунктом 5 Договору про надання правової допомоги загальна вартість наданих послуг визначається сторонами згідно вартості, вказаній в додатку до цього договору, залежно від обсягу фактично наданої правничої допомоги та вказується в акті здачі-приймання послуг.

На виконання умов Договору адвокат надав, а клієнт прийняв послуги щодо професійної правничої правової допомоги згідно Договору про надання правової допомоги на загальну вартість послуг наданих адвокатом складає 19 646 грн. 30 коп. та є гонораром адвоката, про що складений акт здачі-приймання послуг за Договором від 05.04.2018р. (а.с.48).

Клієнт оплачує надану адвокатом професійну правничу допомогу (надані юридичні послуги) не пізніше 30 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання наданих послуг; клієнт має право авансувати надані послуги (пункт 6 Договору про надання правової допомоги).

Сторони уклали додаткову угоду від 12.04.2018р. №1 до Договору та доповнили пункт 6 Договору наступним змістом: "Клієнт проводить розрахунок з адвокатом за надану професійну правничу допомогу у готівковій формі. На підтвердження факту отримання готівкових грошових коштів адвокат надає клієнту квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму отриманих грошових коштів.".

Згідно з умовами Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" здійснило оплату послуг з надання правової допомоги за Договором в сумі 19 646 грн. 30 коп., що підтверджується видатковим касовим ордером від 12.04.2018р. та квитанцією до прибуткового касового ордера від 12.04.2018р. №01 на суму 10 000 грн. 00 коп.; видатковим касовим ордером від 13.04.2018р. та квитанцією до прибуткового касового ордера від 13.04.2018р. №02 на суму 9 646 грн. 30 коп. (а.с.50-52).

Крім того, клієнтом були понесені додаткові витрати на надану адвокатом професійну правничу правову допомогу (юридичні послуги), а саме: - надання та відправка поштою відповіді на відзив відповідача - 3 аркуші, один аркуш вартістю 704 грн. 80 коп., на загальну суму 2 114 грн. 40 коп.; - участь у судовому засіданні 22.05.2018р. по справі з виїздом до відрядження у межах області (авансування) - одне судове засіданні у розмірі 7 048 грн. 00 коп.; загальна вартість послуг наданих адвокатом складає 9 162 грн. 40 коп. та є гонораром адвоката, про що складений акт здачі-приймання послуг за Договором від 08.05.2018р. №2 (а.с.132).

Згідно з умовами Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" здійснило оплату послуг з надання правової допомоги за Договором в сумі 9 162 грн. 40 коп., що підтверджується видатковим касовим ордером від 15.05.2018р. та квитанцією до прибуткового касового ордера від 15.05.2018р. №03 на суму 9 162 грн. 40 коп. (а.с.133-134).

Також, позивачем в підтвердження понесених витрат долучені до матеріалів справи звіти від 12.04.2018р., від 13.04.2018р. та від 15.05.2018р. за підписом генерального директора про використання коштів, виданих на відрядження щодо підтвердження здійснення оплати готівкових коштів адвокату за їх призначенням.

Крім того, із бухгалтерської довідки від 15.05.2018р. за вих.№15/05-01 вбачається, що на виконання умов договору про надання правової допомоги адвоката №01/03-18 від 01.03.2018р. оплату адвокату у повному обсязі проведено грошовими коштами, які були видані під звіт генеральному директора ОСОБА_3 на підставі видаткового касового ордеру від 12.04.2018р. на суму 10 000 грн. 00 коп., від 13.04.2018р. на суму 9 646 грн. 30 коп., від 15.05.2018р. на суму 9 162 грн. 40 коп., факт оплати підтверджується отриманими від адвоката ОСОБА_1 квитанціями до прибуткового касового ордеру №01 від 12.04.2018р. на суму 10 000 грн. 00 коп., №02 від 13.04.2018р. на суму 9 646 грн. 30 коп., №03 від 15.05.2018р. на суму 9 162 грн. 40 коп. (а.с.135).

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу Українирозмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторін.

Як вбачається зазначену справу було призначено судом до розгляду у спрощеному позовному проваджденні. Проте, за клопотанням відповідача розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчих судових засідань, що збільшило кількість судових засідань, у яких приймав участь адвокат. Також відповідачем подавалися безпідставні клопотання та заяви, у тому числі про призначення судової експертизи та тлумачення умов договору, суд був вимушений витребовувати у позивача пояснення, а позивач їх готувати та надавати.

Таким чином, суд вважає витрати позивача на послуги адвоката співмірними, заперечення відповідача щодо необгрунтованості витрат за професійну правничу допомогу безпідставними, та вказані витрати підлягають стягненню з відповідача у загальному розмірі 28 808 грн. 70 коп.

Щодо розподілу судового збору суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно підпункту 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається розмір заявлених позовних вимог становить 222 594 грн. 89 коп.

Отже, судовий збір з заявлених позовних вимог має бути сплачений у розмірі 3 338 грн. 92 коп. (222 594 грн. 89 коп. х 1,5%).

Матеріали справи містять платіжне доручення про сплату судового збору від 15.03.2018р. №118 на загальну суму 3 354 грн. 04 коп.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, судові витрати у розмірі 3 338 грн. 92 коп. слід покласти на відповідача та позивачу підлягає поверненню за ухвалою суду з Державного бюджету України судовий збір у сумі 15 грн. 12 коп., надмірно сплачений згідно платіжного доручення від 15.03.2018р. №118, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" за клопотанням позивача, викладенним у позовній заяві.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, м.Павлоград Дніпропетровської області вул. Соборна, 76; ідентифікаційний код 00178353) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" (69008, м. Запоріжжя, вул. Зейська, 3; ідентифікаційний код 35300261) 184 497 (сто вісімдесят чотири тисячі чотириста дев'яноста сім) грн. 27 коп. - інфляційних нарахувань, 38 097 (тридцять вісім тисяч дев'яноста сім) грн. 62 коп. - річних, 3 338 (три тисячі триста тридцять вісім) грн. 92 коп. - витрат по сплаті судового збору та 28 808 (двадцять вісім тисяч вісімсот вісім) грн. 70 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" (69008, м. Запоріжжя, вул. Зейська, 3; ідентифікаційний код 35300261) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 15 (п'ятнадцять) грн. 12 коп., надмірно сплачений згідно платіжного доручення від 15.03.2018р. №118, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи, про що винести ухвалу.

Наказ та ухвалу видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

12.07.2018