ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/436/18
Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

секретар судового засідання - Кришталь Д.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тіса" (Євгенівка,Тарутинський район, Одеська область,68515)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" (вул.Казимира Малевича (Боженка),86-Г,Мсп 680,Південна Частина Києва, Київ,03680)

в особі Матвієнка Андрія Анатолійовича - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ЧБРР" (02098, м. Київ, вул. Дніпропетровська Набережна, 13 ),

про припинення обтяження нерухомого майна іпотекою,

Представники:

Від позивача: Чорний Г.Г. (адвокат);

Від відповідача: не з`явився.

встановив

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тіса" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" в особі Матвієнка Андрія Анатолійовича - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ЧБРР", про припинення обтяження нерухомого майна іпотекою.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем іпотечних договорів (№71, №79 від 11.09.2012) в частині зняття обтяження з майна позивача та просить суд видати наказ про державну реєстрацію припинення іпотеки, покладеної відповідачем на майно у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

Відповідач надав відзив на позов (зареєстрований за вхід.№ 7829/18 від 11.04.2018р.) в якому вважає, що викладені в позовній заяві твердження і доводи не відповідають вимогам ЦК України та Закону України «Про іпотеку».

Платіжні доручення на які посилається позивач підтверджують, що позивачем порушувались обов'язки передбачені п.4.3 Кредитного договору. Крім того, всі платежі проведені на рахунок № 3023, який згідно з вимогами «Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.06.2004 №280 (чинного на момент проведення операцій) є рахунком для зарахування платежів по тілу кредиту. Для зарахування платежів по відсотках по кредиту використовуються рахунки - 2068, а прострочених відсотків - 2067. Таким чином надані Позивачем Платіжні доручення, за умови їх достовірності, можуть свідчити лише про сплату заборгованості по тілу кредиту.

Відповідач звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи не міститься жодного документу щодо сплати відсотків по Кредитному Договору та сплати штрафних санкцій у зв'язку з порушенням строків виконання зобов'язань за Кредитним Договором Позивачем не надано. За таких обставин основне зобов'язання, тобто зобов'язання за Кредитним Договором не може бути визнане таким, що виконане в повному обсязі та належним чином.

11.04.2018р. відповідач звернувся до господарського суду Одеської області з клопотанням (зареєстроване за вхід.№ 2-1952/18) про витребування доказів у порядку ст.81 ГПК України.

Вказане клопотання залишено без задоволення ухвалою господарського суду Одеської області від 12.04.2018р.

12.06.2018р. від відповідача до господарського суду Одеської області надійшло клопотання (зареєстроване за вхід. №11696/18) в якому просив визнати Довідку від 20.02.2014р. № 402-12/182 недопустимим доказом та зобов'язати позивача надати допустимі докази належного, своєчасно і повного виконання обов'язків по Кредитному Договору від 11.09.2012 № 1002/251/24.

12.06.2018р. позивачем надана заява (зареєстрована за вхід. №11713/18) в який просить долучити до матеріалів справи витребувані відповідачем документи (платіжні доручення).

27.06.2018р. від відповідача надійшло клопотання (зареєстроване за вхід № 12957/18) з додатковими поясненнями.

У судовому засіданні від 27.06.2018р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст.240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

11.09.12 р. між позивачем (далі - ТОВ «Тіса») та відповідачем (ділі- ПАТ «ЧБРР») було укладено кредитний договір №1002/251/24 (додаток 2), за яким ПАТ «ЧБРР» відкрив позивачеві кредитну лінію, видав кредит.

З метою забезпечення вимог кредитодавця за вказаним кредитним договором, сторони уклали два іпотечні договори (додатки 3 та 4).

Згідно з іпотечним договором від 11.09.12 р., оформленим на бланках ВРТ №№71 (далі - «Договір 1»), предметом іпотеки було визначене нерухоме майно у виг. будівель та споруд зернотоку з надвірними та іншими спорудами, що розташовані за адресою: Одеська область, Тарутинський район, сільська рада Євгенівська, комплекс будівель та споруд №3 (колишня адреса: Одеська область, Тарутинський район, с. Рівне (Євгенівська с/р), вул. Димитрова, буд. №2а) і складаються з: літера «А» - вагова, пл. 21,2 кв.м. літера «Б» - вагова, пл. 6,9 кв.м., літера «В» - склад, пл. 496,9 кв.м., літера «Д» - мех. ток, пл. 1260,0 кв.м., літера «Е» - майстерня, пл. 7,7 кв.м., літера«Ж» - вбиральня, літера « 3» - зерносклад, пл. 1706,1 кв.м., літера «И» - зерносушильня, пл. 23,4 кв.м., 1-3 - надвірні споруди, I-V - інші споруди (в подальшому - «Майно 1»).

Згідно з іпотечним договором від 11.09.12 р., оформленим на бланку ВРТ №№79 (далі - «Договір 2»), предметом іпотеки було визначене нерухоме майно у вигляді: будівель та споруд цеху з переробки плодів та ягід з надвірними та іншими спорудами, що розташовані за адресою: Одеська область, Тарутинський район, с. Євгенівка, вул. Леніна, будинок 52 ж, і складаються з: літера "А" - адмінбудівля, пл. 116 кв.м., літера "Б" - склад-столова, пл. 138,1 кв.м., літера "В"- виносховище, пл. 943,6 кв.м., літера "Г" - цех переробки, пл. 323,7 кв.м., літера "Д"- вагова, пл. 32,2 кв.м., літера "Е" - вбиральня, літера "Ж" - котельня, пл. 191,8 кв.м., літера "3" - прохідна, пл. 12,5 кв.м., 1-3 - надвірні споруди, І-ХХІІ - інші споруди (в подальшому - «Майно 2»).

Як стверджує позивач, ним виконано всі зобов'язання за кредитним договором, про що свідчать акцептовані банком платіжні доручення (додаток 5), і повністю погасило кредит та сплатило проценти, про що свідчить довідка ПАТ ЧБРР №402-12/182 від 20.02.14 р. (додаток 6), що згідно з ч.1 ст.545 ЦК України засвідчує прийняття виконання зобов'язання кредитором. Таким чином, забезпечене іпотекою зобов'язання було припинене виконанням, згідно з нормою ст.599 ЦК України.

Позивач посилається на приписи п.1 ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», згідно якого Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, тож на виконання цієї норми закону іпотеко держатель мав провести реєстрацію припинення іпотеки, подавши передбачену Законом заяву суб'єктові державної реєстрації прав (державному реєстраторові).

Іпотекодержатель обтяження з майна позивача не зняв, тож майно ТОВ «Тіса» і досі значиться як обтяжене іпотекою, на що вказують витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Позивач зазначає, що наявність обтяжень майна позивача за відсутності зобов'язань, які цими обтяженнями забезпечувались, істотно порушує права ТОВ «Тіса», як власника, тож для відновлення порушених прав зазначені обтяження мають бути припиненими.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.5 ст.З Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином припинення похідного зобов'язання без припинення основного зобов'язання суперечить ч.5 ст.З та ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається з матеріалів справи постановою Правління Національного банку України від 02.09.2015 № 578 «Про ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЧОРНОМОРСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ ТА РЕКОНСТРУКЦІЇ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 03.09.2015 № 165, «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «ЧОРНОМОРСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ ТА РЕКОНСТРУКЦІЇ» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким зі змінами, внесеними Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.12.2015 №288, розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговано усі повноваження ліквідатора Банку визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, ст.ст. 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, на строк з 04.09.2015 по 03.09.2016 включно, яку рішенням Фонду гарантування від 18.08.2016 № 1557 продовжено до 03.09.2018.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 37 Закону уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку, а згідно з ст. 46 Закону з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління та органів контролю Банку.

Згідно з приписами ч.2 ст.46 Закону, з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку.

Відповідно ч. 4 ст. 46 Закону встановлено, що керівники банку протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, зобов'язані забезпечити передачу бухгалтерської та іншої документації банку, печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку Фонду/уповноваженій особі Фонду.

З письмових пояснень відповідача вбачається, що у останнього відсутні докази передачі йому бухгалтерської та іншої документацію ПАТ «ЧБРР» відстороненими керівниками, тому як стверджує відповідач, у розпорядженні Уповноваженої особи Фонду відсутні відомості та документи щодо укладання між ПАТ «ЧБРР» та TOB «ТІСА» Кредитного договору, Іпотечного договору 1 та Іпотечного договору 2, додаткові угоди до них, а також документи щодо можливого виконання вказаних договорів.

Позивач стверджує, що ним належним чином виконані зобов'язання за Кредитним Договором.

Проте, відповідно до Додаткової угоди №2 від 17.07.2013 до Кредитного Договору (далі - Додаткова угода № 2) ПАТ «ЧБРР» ліміт кредитної лінії наданої TOB «ТІСА» збільшений до 3 500 000 грн., а також збільшені до 20.12.2013 строки повернення коштів.

До Позовної Заяви Позивачем додано копії дев'яти платіжних доручень, а саме:

-Платіжне доручення №165 від 10.09.2013 щодоперерахування 300000грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

-Платіжне доручення № 166 від 10.09.2013 щодо перерахування 900000грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

-Платіжне доручення №170 від 17.09.2013 щодо перерахування 368000грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

-Платіжне доручення №175 від 18.09.2013 щодо перерахування 350000грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

-Платіжне доручення №314 від 30.10.2013 щодо перерахування 200000грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

-Платіжне доручення №348 від 20.11.2013 щодо перерахування 200000грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

-Платіжне доручення №350 від 21.11.2013 щодо перерахування 200000грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

- Платіжне доручення № 36 від 27.01.2014 щодо перерахування 540000грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

-Платіжне доручення №69 від 18.02.2014 щодо перерахування 442000грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023.

На загальну суму 3 500 000 грн., тобто суму отриманих від Банку коштів.

У своєму відзиві на позов, відповідач звертав увагу суду на те, що усі платежі проведені на рахунок №3023, який згідно з вимогами «Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.06.2004 №280 (чинного на момент проведення операцій) є рахунком для зарахування платежів по тілу кредиту. Для зарахування платежів по відсотках по кредиту використовуються рахунки 2068, а прострочених відсотків - 2067.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що наданий розразунок, який мітиться в матеріалах справи здійснено бухгалтером з наявних в неї поміток. За твердженнями позивача повного пакету документів щодо отримання кредиту у нього не збереглося. Відсутність повної та достовірної інформації щодо виданого кредиту позбавляє суд можливості прийти до безперечного висновку щодо фактичного виконання кредитних зобов'язань у повному обсязі, та як наслідок цього неможливо встановити факт припинення зобов'язання шляхом його повного виконання.

Згідно ч.1 ст.73 Господарського процесуального Кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з п.1 ст.86 Господарського процесуального Кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, в прохальній частині позовної заяви позивач сформулював свої вимоги наступним чином: «видати наказ про державну реєстрацію припинення іпотеки, покладеної відповідачем на майно 1 (р/н об'єкта нерухомого майна 47) та майно 2 (р/н об'єкта нерухомого майна 47) у з в'язку з припиненням основного зобов'язання».

Видача наказу не є предметом спору, а вчинення реєстраційних дій має іншу суб'єктну складову, та обов'язок їх вчинення не може бути покладений на особу, яка визначена у даній справі в якості відповідача.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, яким чином позивач виклав свої вимоги в прохальній частині, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.ст.123, 129 Господарського процесуального Кодексу України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11,13,16 Цивільного кодексу України, ст.ст.3, 17 Закону України «Про іпотеку», 46, 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Тіса" (68515, м. Одеська область, Тарутинський район, с. Євгенівка, 31277957) до Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" (вул. Казимира Малевича (Боженка),86-Г,Мсп 680,Південна Частина Києва, Київ,03680) в особі Матвієнка Андрія Анатолійовича - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ЧБРР" (02098, м. Київ, вул. Дніпропетровська Набережна, 13), про видачу наказу «Про державну реєстрацію припинення іпотеки, покладеної відповідачем на майно 1 (р/н об'єкта нерухомого майна 47) та майно 2 (р/н об'єкта нерухомого майна 47) у з в'язку з припиненням основного зобов'язання» - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом двадцяти днів з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 27.06.2018р. Повний текст рішення складений та підписаний 06 липня 2018 р.

Суддя Р.В. Волков