РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Справа № 924/1226/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І. Ю., суддя Дужич С.П. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 05.01.2018р. №01-13/2512

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", м.Шепетівка Хмельницької області

на рішення господарського суду Хмельницької області, ухваленого 29.03.18р. суддею Мухою М.Є. о 15:40 год. у м.Хмельницькому, повний текст складено 04.04.18р.

у справі № 924/1226/17

за позовом Шепетівської міської ради, м.Шепетівка Хмельницької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", м.Шепетівка Хмельницької області

про стягнення 182 015,78 грн. заборгованості за концесійним договором від 02.12.2011р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 29.03.2018р. у справі №924/1226/17 позов Шепетівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" про стягнення стягнення 182015,78грн. заборгованості за концесійним договором від 02.12.2011р. задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" на користь Шепетівської міської ради 182015,78грн. недоплаченого концесійного платежу, 2730,24грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Також, просить стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- покликається на те, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та вказують на постійне перешкоджання зі сторони позивача здійсненню господарської відповідачем. Зокрема судом встановлено, що 30.10.2017р., рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради №292 «Про встановлення ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з централізованого опалення», Відповідачу визначено нульовий рівень рентабельності, який враховується в тарифах ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та централізованого опалення, а також встановлено економічно обґрунтовані тарифи на централізоване опалення для населення, а також на теплову енергію для потреб бюджетних установ та для потреб інших споживачів. Станом на 01.11.2017р. сума невідшкодованої Відповідачеві заборгованості з різниці в тарифах для населення становила 17 811 418,13грн.; заборгованість з різниці в тарифах для бюджетних установ, що фінансуються з місцевого бюджету становила 7 936 799,59 грн.. За результатами діяльності за 1-е півріччя 2017 року та 9 місяців 2017 року фінансові результати діяльності відповідача є збитковими;

- зазначає, про те, що суд не прийняв до уваги і припустився хибних висновків, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та не вірно визначив позицію відповідача, в якій останній наголошує на тому, що позивачем на момент звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за концесійним договором заява відповідача про звільнення від сплати концесійних платежів не була розглянута. Разом з тим, суд зазначає, що "... відповідач, у разі отримання рішення позивача про відмову у наданні пільг, дотацій та компенсацій щодо об'єкта концесії не позбавлений права оскаржити таке рішення позивача у судовому порядку". При цьому суд не пояснює в який спосіб можна оскаржити рішення про відмову, якщо його ще не існує у природі;

- вказує на те, що суд не врахував той факт, що концесієдавцем за концесійним договором від 02.12.2011р. є Шепетівська міська рада, відповідно до ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Рада є представницьким органом місцевого самоврядування. Отже Шепетівська міська рада повинна діяти виключно в межах наданих повноважень і приймати рішення, що не суперечать Конституції України, Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та Регламенту Шепетівської міської ради, затвердженому Рішенням II сесії Шепетівської міської ради від 17.12.2015р. №11. В даному випадку відповідач має право, а позивач зобов'язаний надати відповідь щодо питання про звільнення відповідача від сплати концесійних платежів або про відмову у звільненні від сплати концесійних платежів. Позивачем до матеріалів справи не долучено доказів про відмову відповідачу у звільненні від сплаті концесійного платежу за ІІІ квартал 2017 року. За таких умов, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою передчасно, не надавши доказів про відмову у звільненні відповідача від сплати концесійного платежу, що позбавило відповідача права оскаржити таке рішення.

Листом №924/1226/17/1730/18 від 27.04.2018р. матеріали справи №924/1226/17 було витребувано з господарського суду Хмельницької області.

07.05.2018р. до Рівненського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №924/1226/17.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №924/1226/17 у складі: головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Дужич С.П., суддя Саврій В.А..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.05.2018р. апеляційну скаргу ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" на рішення господарського суду Хмельницької області від 29.03.2018р. у справі №924/1226/17 залишено без руху та встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

23.05.2018р. на поштову адресу Рівненського апеляційного господарського суду від ТОВ "Шепетівка Енергоінвест", на виконання ухвали суду від 11.05.2018р. про залишення апеляційної скарги без руху, надійшла заява №358 від 18.05.2018р. про усунення недоліків апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 05.06.2018р. №01-03/347, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) по справі №924/1226/17 - ОСОБА_2 у період з 22.05.2018р. по 06.06.2018р. включно, відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України, ст.155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п.19, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №924/1226/17.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2018р. визначено колегію суддів для розгляду справи №924/1226/17 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П., суддя Саврій В.А..

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 06.06.2018р. №01-03/352, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі №924/1226/17 - ОСОБА_3 у період з 04.06.2018р. по 15.06.2018р. включно, відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України, ст.155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п.18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі №924/1226/17.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2018р. визначено колегію суддів для розгляду справи №924/1226/17 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П., суддя Савченко Г.І..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.06.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" на рішення господарського суду Хмельницької області від 29.03.2018р. у справі №924/1226/17 та справу №924/1226/17 призначено до розгляду на 25.06.2018р. об 15:00год..

20.06.2018р. на електронну адресу Рівненського апеляційного господарського суду від Шепетівської міської ради надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/1226/17, забезпечення проведення якої просить у Шепетівському міськрайонному суді (адреса: 30400, Хмельницька обл., м.Шепетівка, вул.Героїв Небесної Сотні, 30).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2018р. клопотання Шепетівської міської ради про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/1226/17 задоволено та забезпечення якої доручено у Шепетівському міськрайонному суді (адреса: 30400, Хмельницька обл., м.Шепетівка, вул.Героїв Небесної Сотні, 30).

Представник позивача в судовому засіданні 25.06.2018р. та у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд рішення господарського суду Хмельницької області від 29.03.2018р. у справі №924/1226/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до ст.ст.222, 223 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останнього.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2011р. між Шепетівською міською радою (концесієдавець), від імені якого діє Шепетівський міський голова ОСОБА_4, діючий на підставі витягу з протоколу I сесії Шепетівської міської ради 6 скликання від 14.11.2010р. та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців АЕ №944702 від 23.11.2011р., та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" (концесіонер), в особі директора ОСОБА_5, діючого на підставі статуту, зареєстрованого виконавчим комітетом Шепетівської міської ради 07.04.2011р. №0000628, укладено концесійний договір (далі - концесійний договір), згідно п.п.1.2 якого, концесієдавець надає на 12 років концесіонеру право істотно поліпшити та здійснювати управління (експлуатацію) обєкта концесії з метою задоволення громадських потреб у сфері теплопостачання за умови сплати концесійних платежів та виконання інших умов цього договору. Обєктом концесії є цілісний майновий комплекс „Шепетівське підприємство теплових мереж, юридична адреса якого м. Шепетівка, Хмельницька область, провулок Короленка, 1-а.

Відповідно до п.10 концесійного договору, концесіонер в установленому порядку робить перший внесок за надання об'єкта в концесію на рахунок №0006 ГУДКУ протягом 10 робочих днів з дня підписання акту приймання передачі об'єкту концесії. Наступні концесійні платежі з розрахунку 40083,60грн./міс. вносяться щоквартально незалежно від наслідків господарської діяльності до 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом. Розрахунок концесійних платежів проводиться відповідно до Методики розрахунку концесійних платежів, затвердженої Постановою КМУ від 12.04.2000р. №639. Фіксований розмір концесійних платежів, встановлений виходячи з вартості наданого в концесію об'єкта, підлягає індексації відповідно до законодавства.

У пунктах 24 та 25 договору концесійного, сторони погодили порядок нарахування та використання амортизаційних відрахувань.

Зокрема, у відповідності до п.24 концесійного договору, протягом всього строку дії договору концесіонер у порядку, передбаченому законодавством України, нараховує суми амортизаційних відрахувань.

Згідно п.25 концесійного договору, амортизаційні відрахування, нараховані на основні фонди, отримані у концесію або створені у зв'язку з виконанням умов цього договору, залишаються у розпорядженні концесіонера і використовуються виключно на відновлення основних фондів, отриманих у концесію, або створених у зв'язку з виконанням умов цього договору.

Концесійний договір укладено на 12 років (з другого грудня дві тисячі одинадцятого року по друге грудня дві тисячі двадцять третього року) (п.40 концесійного договору).

Концесійний договір від 02.12.2011р. підписаний сторонами, скріплений відтисками їх печаток, посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за №5076.

Відповідно до розрахунку позивача, відповідач за період 3 квартал 2017 року мав сплатити 267016,44грн. концесійний платіж за тепло (з урахуванням індексації).

Згідно розрахунку, розмір концесійного платежу за заявлений період визначався шляхом коригування концесійного платежу за попередній квартал на індекс інфляції за поточний квартал. Також, базовий платіж, з якого розпочато обрахунки концесійних платежів за заявлений період, взято у розмірі 261519,82грн..

У матеріалах справи міститься виписку по рахунку від 30.08.2017р. про перерахування відповідачем коштів в рахунок сплати концесійного платежу в сумі 85000,00грн. із призначенням платежу "концесійний платіж за ІІІ квартал 2017р.".

Згідно розрахунку позивача, у відповідача наявний борг за оплату концесійних платежів (з урахуванням індексації) за період за III квартал 2017 року в сумі 182015,78грн. з наступного розрахунку: 261519,82грн. х 100,2% х 99,9%х102,0% - 0,66грн. - 85000,00грн. = 182 015,78грн..

У зв'язку із несплатою суми концесійного платежу у повному обсязі позивач звернувся до відповідача з листом про сплату боргу в розмірі 182015,78грн. до 23.11.2017р..

Однак, вказана вимога відповідачем залишена без задоволення.

За вказаних обставин, Шепетівська міська рада звернулася до господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" про стягнення з останнього суми недоплаченого концесійного платежу за експлуатацію цілісного майнового комплексу Комунального підприємства "Шепетівське підприємство теплових мереж" згідно умов концесійного договору від 02.12.2011р. в розмірі 182015,78грн. за період 3 квартал 2017 року.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Шепетівська міська рада посилається на те, що за III квартал 2017 року ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" повинен був до 25.10.2017р. сплатити концесійний платіж, скоригований на індекс інфляції за поточний квартал відповідно до п.4 Методики розрахунку концесійних платежів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2000 р. №639 в сумі 182015,78грн. з наступного розрахунку: 261519,82грн. х 100,2% х 99,9%х102,0% - 0,66грн. - 85000,00грн. = 182 015,78грн., де: 261519,82грн. - проіндексований концесійний платіж за II квартал 2017 року, в тому числі 100,2% - індекс інфляції за липень місяць 2017 року, 99,9% - індекс інфляції за серпень місяць 2017 року, 102,0% - індекс інфляції за вересень місяць 2017 року, 0,66 грн. сума переплати за попередній період 2017 року, 85000,00грн. - сплачено 30.08.2017 року авансом концесійний платіж за III квартал 2017 року. Однак, в повному обсязі оплату не проведено, що й призвело до виникнення боргу в сумі 182015,78грн..

Також, розрахунок платежів позивачем здійснено з посиланням на п.10 концесійного договору, ст.15 Закону України „Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності, а також на ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.ст.10, 12, 18 Закону України "Про концесії".

В обґрунтуванні позовних вимог вказує, що за своєю правовою природою заявлена сума позову є грошовим зобов'язанням концесіонера з внесення саме концесійного платежу з нарахованою індексацією.

Крім того, у письмових поясненнях зазначає, що згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема є договори та інші правочини. Укладений між сторонами правочин з якого виникли взаємні права та обов'язки за своїм змістом і правовою природою є договір концесії. Відповідно до підпункту 3 п.1 ст.407 Господарського Кодексу України визначено що користування об'єктом концесії є оплатним.

Вказує на те, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про концесії" концесійні платежі це плата обумовлена у концесійному договорі яку вносить концесіонер за право створення (будівництва) та або управління експлуатації об'єктів що надаються в концесію. Умови розмір і порядок внесення концесійних платежів встановлено в законі України «Про Концесії», «Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності.

Покликається на те, що згідно ч.1 ст.10 Закону України "Про концесії" однією з істотних умов договору концесії є умови розмір і порядок внесення концесійних платежів. Частиною 1 ст.12 Закону України "Про концесії" встановлено, що концесійний платіж вноситься концесіонером відповідно до умов концесійного договору незалежно від наслідків господарської діяльності. У п.6 ст.15 Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності" встановлено, що концесійні платежі вносяться концесіонером у розмірі, визначеному сторонами концесійним договором. Концесійні платежі встановлюються у фіксованому розмірі. У п.7 ст.15 цього ж закону визначено, що концесійні платежі встановлюються у фіксованому розмірі, враховуючи вартість наданого в концесію об'єкта за результатами його оцінки, проведеної в порядку, визначеному законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, та/або як частка (у відсотках) прибутку від концесійної діяльності, отриманого концесіонером.

У зазначених нормативних актах фіксований розмір концесійного платежу визначається як розмір концесійного платежу за перший квартал, що настає після укладення договору концесії і фіксується у договорі. Індексацію концесійних платежів закріплено в Законі України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності» Так згідно п.8 ст.15 закону передбачено, що фіксований розмір концесійних платежів, встановлений виходячи з вартості наданого в концесію об'єкта підлягає індексації відповідно до законодавства.

Також, зазначені вище положення Закону відображені в пункті 10 концесійного договору. Зокрема, сторони договору встановили фіксований розмір концесійного платежу та передбачили індексацію подальших концесійних платежів. Однією з особливостей концесії об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності, є можливість зміни обумовленого розміру платежу у вигляді інфляційного нарахування для забезпечення компенсації втрат від знецінення грошових коштів.

Таким чином, в даному випадку інфляційне нарахування розміру концесійного платежу являється його складовою частиною. В свою чергу, положення чинного законодавства не містять заборони на сплату розміру концесійного платежу без інфляційного нарахування. Отже, позивач, не був позбавлений права приймати від відповідача концесійні платежі без врахування інфляції. Між тим, позивач також не позбавлений права вимагати сплати концесійного платежу з врахуванням інфляційного нарахування, як це передбачено законом.

Крім того, одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який втілюється в положеннях статей 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

Позивач вказує, що відповідач, підписавши концесійний договір, погодився з його умовами, між інших, щодо індексації платежів, отже підтвердив свою згоду з умовами стосовно сплати концесійних платежів з урахуванням інфляції. Частиною 2 ст.625 Цивільного Кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст.526. 612. 629 ЦК України).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" у відзиві від 23.01.2018р. №83 на позов зазначає, що не погоджується із сумою заявлених позивачем вимог. При цьому, зазначає, що 30.10.2017р., рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради №292 "Про встановлення ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з централізованого опалення», Відповідачу визначено нульовий рівень рентабельності, який враховується в тарифах ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та централізованого опалення, а також встановлено економічно обґрунтовані тарифи на централізоване опалення для населення, а також на теплову енергію для потреб бюджетних установ та для потреб інших споживачів. Станом на 01.11.2017р. сума невідшкодованої Відповідачеві заборгованості з різниці в тарифах для населення становила 17 811 418,13грн.; заборгованість з різниці в тарифах для бюджетних установ, що фінансуються з місцевого бюджету становила 7 936 799,59грн.. За результатами діяльності за 1-е півріччя 2017 року та 9 місяців 2017 року фінансові результати діяльності відповідача є збитковими.

Вказує, що Порядком визначення об'єктів концесії, концесіонерам яким можуть надаватись пільги щодо концесійних платежів, дотації, компенсації, та умов їх надання (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2000р. №1114) передбачено, що концесіонерам збиткових і низькорентабельних об'єктів концесії, які мають важливе соціальне значення, концесієдавець може надати пільги щодо концесійних платежів, а також передбачити в договорі надання дотацій, компенсацій та пільг. Наголошує на тому, що відповідач неодноразово звертався до Позивача з проханням розглянути питання про звільнення підприємства від сплати концесійних платежів.

Також, покликається на те, що концесійний платіж виключено із структури тарифу на теплову енергію та послуги з централізованого опалення, а органом виконавчої влади відповідачу встановлено нульовий рівень рентабельності. У такій ситуації сплата концесійного платежу можлива лише за рахунок не виконання інших статей витрат. Саме тому, 27.11.2017р. відповідач звертався на адресу позивача з претензією про сплату матеріальних збитків у сумі 1 289 357,32грн. через дії позивача. Зазначає, що між ТОВ "Шептівка Енергоінвест" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" укладено договори постачання природного газу на період з 01.10.2017р. по 31.03.2018р., тому першочерговим обов'язком відповідача є здійснення оплати за отриманий природний газ. Враховуючи вищенаведене, відповідач просить суд у позові відмовити.

Крім того, у запереченні на відзив позивач зазначає, що положеннями договору сторони обумовили зміну розміру платежу, який по своїй природі є способом проведення розрахунків, а саме узгодити певний порядок індексації концесійних платежів та визначили цей порядок обов'язковим для виконання сторонами, про що свідчать печатки та підписи їх уповноважених представників на договорі. Концесійні платежі вносяться концесіонером у розмірі, визначеному сторонами концесійним договором. Концесійні платежі вносяться грошовими коштами, у безготівковій формі у строки, встановлені договором концесії. А, відтак, за своєю правовою природою, зазначена в позовній заяві сума 182 015,78грн. є грошовим зобов'язанням концесіонера з внесенням саме концесійного платежу з нарахованою індексацією станом на 23.11.2017р.. Оскільки, строк сплати боргу відповідачем настав, має місце порушення зобов'язань відповідачем. Отже, позивач має право вимагати від відповідача належного виконання зобов'язань за договором та сплати концесійних платежів у розмірі, визначеному договором та чинним законодавством.

Також, посилаючись на роз'яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України позивач зазначає, що концесіонер вносить концесійні платежі у розмірі, визначеному сторонами концесійним договором. Що стосується максимального (граничного) розміру ставки концесійного платежу, то згідно з Методикою вибір способу розрахунку концесійного платежу здійснюється концесієдавцем самостійно з урахуванням сфери господарської діяльності, в якій об'єкт державної або комунальної власності наданої в концесію.

До матеріалів справи додано лист Шепетівської міської ради до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.05.2016р. щодо застосування Методики розрахунку концесійних платежів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2000р. №639, ч.ч.6-8 ст.15 Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності", а також на ст.ст.627, ч.1 ст.ст.628, 629, ч.1 ст.632, 525, 526 ЦК України, ст.ст.1, 12 Закону України "Про концесії".

Листом від 12.07.2016р. Міністерство економічного розвитку і торгівлі України надало роз'яснення, у якому посилаючись на ч.1 ст.10, ст.12 Закону України "Про концесії", ч.6 ст.15 Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності", ст.241 Закону України "Про концесії" приходить до висновку, що законодавством передбачено гарантії прав концесіонерів, зокрема, держава гарантує додержання встановлених актами законодавства умов для провадження концесіонерами діяльності, пов'язаної з виконанням концесійних договорів, захист їхніх прав і законних інтересів, а зміни, що вносяться до законодавства, не повинні погіршувати умов для провадження концесіонерами діяльності з реалізації проектів на умовах концесії. З огляду на викладене, концесіонер вносить концесійні платежі у розмірі, визначеному сторонами концесійним договором.

Що стосується максимального (граничного) розміру ставки концесійного платежу, роз'яснено, що згідно з Методикою, вибір способу розрахунку концесійного платежу здійснюється концесієдавцем самостійно з урахуванням сфери господарської діяльності, в якій об'єкт державної або комунальної власності надано в концесію. Разом з цим, Методикою визначено, що розмір ставки концесійного платежу визначається концесієдавцем за результатами концесійного конкурсу з урахуванням показників рентабельності відповідної сфери господарської діяльності, в якій об'єкт державної або комунальної власності надано в концесію (чим вищий показник рентабельності, тим вищий відсоток концесійного платежу), та розміру інвестицій концесіонера в наданий у концесію об'єкт (чим більше концесіонер інвестує в об'єкт, тим нижчий відсоток концесійного платежу). Зокрема, показник рентабельності за видами економічної діяльності, а саме "Рентабельність операційної діяльності підприємств за видами економічної діяльності", визначається Держстатом та оприлюднюється на його офіційному сайті (статистична інформація) в підрозділі "Діяльність підприємств" розділу "Економічна статистика". Відповідно до методологічних пояснень Держстату, розміщених на тому ж офіційному сайті, інформація за видами економічної діяльності наведена згідно з Класифікацією видів економічної діяльності (ДК 009:2010), затвердженою наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457, яка гармонізована з Класифікацією видів-економічної діяльності Європейського Союзу (NАСЕ Rev.2006). Рівень рентабельності операційної діяльності розрахований як відношення фінансового результату від операційної діяльності до витрат операційної діяльності підприємств. Фінансовий результат від операційної діяльності (прибуток, збиток) визначається як алгебраїчна сума валового прибутку (збитку), іншого операційного доходу, адміністративних витрат, витрат на збут та інших операційних витрат. Операційна діяльність основна - діяльність підприємства, а також інші види діяльності, які не є інвестиційною чи фінансовою діяльністю.

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Хмельницької області від 29.03.2018р. у справі №924/1226/17 позов задоволено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, в тому числі шляхом установлення, зміни і припиненнягосподарських правовідносин.

Як встановлено ст.67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами правочин, з якого виникли взаємні права та обов'язки, за своїм змістом і правовою природою є договором концесії.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.1 Закону України „Про концесії», договір концесії (концесійний договір) - договір, відповідно до якого уповноважений орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (концесієдавець) надає на платній та строковій основі суб'єкту підприємницької діяльності (концесіонеру) право створити (побудувати) об'єкт концесії чи суттєво його поліпшити та (або) здійснювати його управління (експлуатацію) відповідно до цього Закону з метою задоволення громадських потреб.

Концесія передбачає оплатне використання об'єкта концесії.

Зокрема, як вказано у ч.1 ст.2 Закону України "Про концесії", концесійні платежі - це плата, обумовлена у концесійному договорі, яку вносить концесіонер за право створення (будівництва) та (або) управління (експлуатації) об'єктів, що надаються в концесію.

Умови, розмір і порядок внесення концесійних платежів встановлено в Законі України „Про концесії, Законі України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності" та в Постанові Кабінету Міністрів України "Про затвердження Методики розрахунку концесійних платежів" №639 від 12.04.2000р..

Згідно п.п.6, 7 ст.15 Закону України „Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності встановлено, що концесійні платежі вносяться концесіонером у розмірі, визначеному сторонами концесійним договором. Концесійні платежі встановлюються у фіксованому розмірі.

Зміст поняття фіксованого розміру концесійного платежу розкривається в Законі України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності" (п.7 ст.15) та у Методиці розрахунку концесійних платежів (п.п.1, 4).

У зазначених нормативних актах фіксований розмір концесійного платежу визначається як розмір концесійного платежу за перший квартал, що настає після укладення договору концесії і фіксується у договорі. У Методиці наведено формулу визначення фіксованого розміру концесійного платежу.

Також, індексацію концесійних платежів закріплено в Законі України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності" та в Методиці розрахунку концесійних платежів. Так, згідно п.8 ст.15 Закону, фіксований розмір концесійних платежів, встановлений виходячи з вартості наданого в концесію об'єкта, підлягає індексації відповідно до законодавства. Згідно п.4 Методики, розмір концесійного платежу за кожний наступний квартал визначається шляхом коригування концесійного платежу за попередній квартал на індекс інфляції за поточний квартал.

Вказані вище положення Закону та Методики відображені сторонами у п.10 концесійного договору, зокрема, сторони договору встановили фіксований розмір концесійного платежу та передбачили індексацію подальших концесійних платежів з посиланням на Методику розрахунку концесійних платежів.

Тобто, в даному випадку інфляційне нарахування розміру концесійного платежу являється його складовою частиною. Отже, позивач не позбавлений права вимагати сплати концесійного платежу з врахуванням інфляційного нарахування, як це передбачено законом.

Водночас, п.4 Методики розрахунку концесійних платежів у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2016р. №130 виключено. Однак передбачено, що концесійний платіж розраховується одним із таких способів: 1) як частка (у відсотках) вартості наданого у концесію об'єкта за результатами його оцінки, проведеної в порядку, визначеному законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність; 2) як частка (у відсотках) чистого доходу від провадження концесійної діяльності (реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) з урахуванням суми фіксованого концесійного платежу, визначеної за результатами концесійного конкурсу; 3) як частка (у відсотках) вартості наданого у концесію об'єкта за результатами його оцінки, проведеної в порядку, визначеному законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, та частка (у відсотках) чистого доходу від провадження концесійної діяльності (реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до ст.188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Матеріали справи свідчать, що сторони не вносили відповідних змін до концесійного договору від 02.12.2011р., зокрема, щодо умов та способу сплати концесійних платежів відповідно до Методики розрахунку концесійних платежів у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2016р. №130.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", підписавши концесійний договір від 02.12.2011р., погодилось з його умовами, між інших, щодо індексації платежів, отже підтвердив свою згоду з умовами стосовно сплати концесійних платежів з урахуванням інфляції.

За приписами ч.1 ст.10, ст.12 Закону України "Про концесії", ч.6 ст.15 Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності", ст. 241 Закону України "Про концесії" передбачено гарантії прав концесіонерів, зокрема, держава гарантує додержання встановлених актами законодавства умов для провадження концесіонерами діяльності, пов'язаної з виконанням концесійних договорів, захист їхніх прав і законних інтересів, а зміни, що вносяться до законодавства, не повинні погіршувати умов для провадження концесіонерами діяльності з реалізації проектів на умовах концесії. З огляду на викладене, концесіонер вносить концесійні платежі у розмірі, визначеному сторонами концесійним договором.

Згідно з Методикою розрахунку концесійних платежів, вибір способу розрахунку концесійного платежу здійснюється концесієдавцем самостійно з урахуванням сфери господарської діяльності, в якій об'єкт державної або комунальної власності надано в концесію.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що у заявленому позивачем періоді має місце часткова оплата відповідачем розміру концесійного платежу.

Зокрема, за вказаний період відповідачем сплачено 85000,00грн. за 3 квартал 2017р., а недоплачена сума проіндексованого концесійного платежу за заявлений період (3 квартал 2017 року) складає 182015,78грн..

Також, позивач реалізував своє право на досудове врегулювання спору, надіславши відповідачу вимогу про доплату концесійного платежу. Однак, відповідач у добровільному порядку вимогу не виконав.

Відповідно до роз'яснень Комітету з питань фінансів і банківської діяльності Верховної Ради України, наданих листом №06-10/10-1215 від 29.10.2004р., питання віднесення платежу до того чи іншого періоду має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином: якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі між платником та одержувачем коштів - згідно з положенням договору; якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості, в тому числі, що підлягає стягненню на підставі судових рішень, платежі мають відноситись на погашення заборгованості у хронологічному порядку, тобто починаючи з такої заборгованості, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

У договорі, укладеному між сторонами, не було врегульовано порядок зарахування коштів. Кошти, які перераховувались відповідачем стосувались зобов'язання за 3 квартал 2017р. Отже, у позивача були всі підстави віднести платіж на погашення заборгованості за Шепетівське підприємство теплових мереж, в хронологічному порядку, тобто за 3 квартал 2017р. , що також узгоджується із призначенням платежу у платіжці "концесійний платіж за 3 квартал 2017р." (відповідно до виписки по рахунку від 30.08.2017р.). Таким чином, позивач правомірно здійснив спрямування коштів, сплачених відповідачем 30.08.2017р., на погашення існуючої заборгованості.

Перерахувавши концесійний платіж з урахуванням індексів інфляції за заявлений позивачем період (3 квартал 2017 року), з врахуванням суми переплати за попередній період 2017р.- 0,66грн., часткову оплату в сумі 85000,00грн., суд вважає обґрунтованим розрахунок нарахованого позивачем проіндексованого концесійного платежу в сумі 182015,78грн..

Крім того, не приймається до уваги позиція відповідача про те, що позивач зобов'язаний розглянути питання про звільнення відповідача від сплати концесійних платежів в зв'язку із збитковістю і низько рентабельністю об'єкта концесії (який має важливе соціальне значення). Так, п.8 Постанови КМУ від 13.07.2000р. №114 "Про затвердження Порядку визначення об'єктів концесії, концесіонерам яких можуть надаватись пільги щодо концесійних платежів, дотації, компенсації, та умов їх надання" передбачає право, а не обов'язок концесієдавця прийняти рішення про надання пільг, дотацій та компенсацій на умовах, зазначених концесіонером або відмову у наданні пільг, дотацій та компенсацій. Окрім цього, відповідач, у разі отримання рішення позивача про відмову у наданні пільг, дотацій та компенсацій щодо об'єкта концесії не позбавлений права оскаржити таке рішення позивача у судовому порядку.

Суд вважає, що сума невідшкодованої відповідачу заборгованості з різниці в тарифах для населення, заборгованість з різниці в тарифах для бюджетних установ, що фінансуються з місцевого бюджету та збитковість фінансових результатів відповідача також не можуть бути підставою для звільнення підприємства від сплати концесійних платежів в односторонньому порядку.

Також, не приймаються до уваги й доводи відповідача про те, що виконання умов концесійного договору від 02.12.2011р. в частині сплати концесійних платежів можливе лише за рахунок невиконання інших статей витрат (зокрема, за отриманий природний газ), оскільки відповідач, підписавши концесійний договір, погодився з його умовами, між інших, щодо порядку та строків його виконання, отже підтвердив свою згоду з умовами стосовно сплати концесійних платежів. При цьому, як вже зазначалось вище, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст.526, 612, 629 ЦК України).

Покликання відповідача про те, що позивачем відповідачу завдано матеріальних збитків у сумі 1 289 357,32грн. через дії позивача судом сприймається критично, оскільки стягнення зазначених збитків не є предметом позову в межах даної справи. Водночас, відповідач не позбавлений права вирішити дане питання у судовому порядку.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки факт наявності боргу в сумі 182015,78грн. у відповідача перед позивачем належним чином доведений та підтверджений матеріалами справи, а тому вимога про його стягнення є правомірною.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A,

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення господарського суду Хмельницької області від 29.03.2018р. у справі №924/1226/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", м.Шепетівка Хмельницької області залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 29.03.2018р. у справі №924/1226/17 - без змін.

2. Справу №924/1226/17 повернути до господарського суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.06.2018р.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Савченко Г.І.