ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2018р. Справа №914/1856/17

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. при секретарі судового засідання Кірі О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Фізичної особи-підприємця Федаш Надії Василівни, м. Львів,

до Відповідача: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів,

про зобов'язання укласти договір на новий термін,

Представники:

Позивача: Парамонов С.О. - представник (довіреність від 02.10.2017р. б/н);

Відповідача: Чернобай С.С. - представник (довіреність від 12.03.2018р. №2302-вих-1764)

Суть спору:

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Фізичної особи-підприємця Федаш Надії Василівни до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про зобов'язання укласти договір на новий термін.

Ухвалою Господарського суду Львівської області у даній справі від 12.09.2017р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 03.10.2017р. В судовому засіданні 03.10.2017р. оголошувалась перерва до 10.10.2017р., про що представники Учасників справи повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.10.2017р. провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/1695/17.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.02.2018р. суд постановив поновити провадження у справі, продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначити на 13.03.2018р.

Окрім того, ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.03.2018р. суд постановив підготовче засідання відкласти на 03.04.2018р.

Підготовче засідання відкладено на 27.04.2018р. та продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів з причин та підстав, зазначених в ухвалі суду у даній справі від 03.04.2018р.

Також, ухвалою суду у даній справі від 03.04.2018р. постановлено прийняти заяву Позивача від 30.03.2018р (вх.№898/18) про зміну предмета позову; подальший розгляд справи здійснювати з врахуванням заяви про зміну предмета позову від 30.03.2018р (вх.№898/18).

Окрім того, ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.04.2018р. суд постановив підготовче засідання відкласти на 15.05.2018р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.05.2018р. суд постановив відмовити у задоволенні заяви Позивача про залучення третьої особи на стороні Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради - Комунальної міської дитячої клінічної лікарні м.Львова.

Окрім того, ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.05.2018р. суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; призначити судове засідання з розгляду спору по суті на 05.06.2018р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області у даній справі від 05.06.2018р. суд постановив відкласти розгляд справи по суті на 14.06.2018р.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Процесуальні права та обов'язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердили представники Учасників справи в судовому засіданні, їм відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про роз'яснення прав та обов'язків до суду не надходили.

Заяв про відвід судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав усні пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову з обґрунтуванням підстав до задоволення позову.

Представник Відповідача в судове засідання з»явився, проти позову заперечив, в судовому засіданні надав усні пояснення, аналогічні до викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на позовну заяву. В задоволенні позову просив відмовити.

Позиція Позивача:

Позивач, у позовній заяві Позовні вимоги (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 30.03.2018р (вх.№898/18) зазначає про порушення Відповідачем права Позивача на укладення договору оренди на новий строк щодо оренди нерухомого майна, яке використовуватиметься для торгівлі продовольчими товарами, крім товарів підакцизної групи, як орендаря вказаного майна по Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-9043-14 від 10.06.2014р., при цьому вказуючи, що мали місце всі необхідні передумови, які передбачали та вказували на порядок та необхідність реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк, а відтак вказували на обов'язок Відповідача укласти з Позивачем договір оренди на новий строк після подання ним відповідної заяви на укладення такого договору оренди.

Позиція Відповідача:

Відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просить суд відмовити Позивачу в їх задоволенні з підстав: небажання орендодавця продовжувати Договір, а вказані позивачем норми встановлюють можливість для добросовісного орендаря реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк перед іншими претендентами на оренду цього ж майна і за інших рівних умов; Позивач скористався свої правом на укладення договору на новий строк, подавши відповідну заяву, проте останнім не було надано всіх документів, відтак, переважне право позивача на укладення договору оренди на новий строк припинилося; Відповідач не наділений повноваженнями самостійно приймати рішення про передачу об'єктів комунальної владності в оренду; Позивачем неправильного способу захисту порушених прав; безпідставності та необґрунтованості заявленого позову в частині зобов'язання укласти договір оренди строком на 5 років; відсутності у заявлених вимогах конкретизації розміру орендної плати.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.9 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

Спір розглядається з урахуванням поданої Позивачем 30.03.2018р. (вх.№898/18) заяви про зміну предмета позову.

За результатами дослідження наданих Учасниками справи доказів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне.

10.06.2014р. між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (надалі - Позивач, Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Федаш Надією Василівною (надалі - Відповідач, Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-9043-14 (надалі - Договір), згідно умов якого (п.1.1), Орендодавець, на підставі наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 14.03.2014р. №43-О, Договору оренди від 17.03.2008р. №Ш-6078-8 передає, а Орендар - приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення першого поверху, що позначені в технічній документації під індексом 5 загальною площею 7,1 м. кв., які знаходяться в будівлі за адресою: м.Львів, вул.П.Орлика, буд.4 (надалі - Об'єкт оренди), що знаходяться на балансі Комунальної міської дитячої клінічної лікарні (далі - Балансоутримувач).

Згідно пункту 2.1. Договору Об'єкт оренди буде використовуватись Орендарем для торгівлі продовольчими товарами, крім підакцизної групи.

Відповідно до п.3.1. Договору, приймання-передача Об'єкта оренди здійснюється Орендарем та Балансоутримувачем. При передачі Об'єкта оренди складається акт приймання-передачі, який підписується Орендарем та Балансоутримувачем (п. 3.2 Договору).

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що, у зв'язку із фактичним використанням Орендарем Об'єкта оренди за попереднім договором, Об'єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання Договору.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що термін дії Договору визначений на два роки та 364 дні з 10.06.2014р. до 09.06.2017р.

Перебіг терміну дії Договору та настання обов'язку Орендаря щодо внесення орендної плати починається з дати підписання акта приймання-передачі об'єкта оренди (п.4.2 Договору).

У разі відсутності заяви однієї з Сторін про припинення або зміну умов Договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором (п. 4.3. Договору).

Пунктом 4.10.1 Договору сторонами встановлено, що чинність Договору припиняється внаслідок закінчення терміну, на який його було укладено.

Відповідно до пунктів 7.1. та 7.2. Договору Орендар зобов'язаний використовувати Об'єкт оренди відповідно до його призначення та умов Договору, а також своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

У відповідності до п.9.1 Договору, повернення Орендодавцю Об'єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії Договору або дострокового його припинення чи розірвання. Сторони повинні приступити до передачі об'єкта оренди протягом 5 днів з моменту закінчення терміну оренди (п. 9.2 Договору).

Згідно з п.9.3 Договору, Об'єкт оренди повинен бути переданий Орендарем та прийнятий Орендодавцем (чи за його дорученням - Балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п.9.1 цього Договору.

При передачі об'єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується Сторонами (п. 9.4 Договору).

У пункті 9.5 Договору зазначено, що Об'єкт оренди вважається переданим Орендодавцю з моменту підписання акту здачі-приймання.

Відповідно до п.9.6 Договору у разі припинення або розірвання Договору Орендар повинен повернути Орендодавцеві Об'єкт оренди в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану Об'єкта оренди з вини Орендаря.

Згідно п.13.1 Договору після закінчення терміну дії цього Договору його переоформлення буде здійснюватись у порядку, передбаченому ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до п.13.2 Договору Орендар, який належно виконує свої обов'язки за Договором, після спливу строку Договору має переважне право перед іншими особами на укладення Договору на новий строк. Орендар, який має намір скористатися таким правом, повинен повідомити про це Орендодавця до спливу строку Договору оренди нерухомого майна через скерування на адресу Управління у комунальної власності Департаменту економічної політики заяви з документами у порядку, визначеному відповідними нормативними документами міської ради.

Пунктом 13.7 Договору встановлено, що у всіх випадках, не передбачених у цьому Договорі, сторони керуються чинним законодавством України.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що письмового попередження не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору про те, що власник має намір використовувати зазначене орендоване майно для власних потреб, як це передбачено пунктом п.3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Орендарю не надходило, мало місце ініціювання саме Відповідачем питання щодо укладення договору оренди на новий строк, що підтверджується підтверджується направленням на адресу Позивача листа від 11.04.2017р. №2302-вих-1817, яким було інформовано про те, що термін договору оренди закінчується 09.06.2017р. та запропоновано Орендарю, який має намір продовжити договір оренди на новий термін, повідомити про це Орендодавця до спливу строку оренди шляхом скерування заяви встановленого зразка про продовження договору оренди з долученням необхідних документів, передбачених наказом управління комунальної власності від 03.12.2014р. №72-з, наявність волевиявлення Орендаря на отримання в майбутньому об'єкту оренди, що знаходився в його користуванні за Договором, підтверджується заявою Позивача від 07.06.2017р. №3-Ф-45222/АП2302 на укладення договору оренди на новий термін та пакетом документів, скерованих через відділ «Центр надання адміністративних послуг» Управління адміністративних послуг Львівської міської ради, що був визначений інформаційною карткою - додатком до листа 11.04.2017р. №2302-вих-1817, до закінчення строку дії попереднього договору оренди № Ш-9043-14 від 10.06.2014р., що узгоджується, згідно доводів Позивача, з приписами ст.777 ЦК України, частиною 3 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п.13.2 Договору, п.5.2.15 Положення про оренду майна територіальної громади м.Львова, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007р. №897, сплив строку дії попереднього договору оренди, за наслідками якого колишній орандар в порядку реалізації переважного права укладає договір оренди на новий строк та нових умовах, об'єктом оренди якого є попередньо орендоване майно, складання Відповідачем акту проведення перевірки дотримання Позивачем умов Договору оренди від 27.04.2017р. №283 п/17, затвердженого начальником УКВ ДЕР Львівської міської ради, з якого вбачається відсутність порушення умов Договору оренди, що, на думку Позивача, свідчить про наявність факту належного виконання Орендарем умов Договору оренди. Факт волевиявлення Орендодавця на майбутнє передання в оренду нежитлового приміщення, що знаходилося в користуванні Орендаря за Договором, згідно доводів Позивача, підтверджується як відсутністю письмового попередження не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору про те, що власник має намір використовувати зазначене орендоване майно для власних потреб, так й листом Відповідача від 11.04.2017р. №2302-вих-1817, а також листом Відповідача від 03.07.2017р. №2302-вих-3273, де зазначено про обов'язок балансоутримувача утримувати приміщення до призначення наступного орендаря, відсутність між Позивачем та Відповідачем спору в частині недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших умов договору оренди на новий строк, які б свідчили про припинення переважного право наймача на укладення договору на новий строк.

Відповідач проти позову заперечив, вказуючи, що доводи Позивача щодо його начебто добросовісності у виконанні умов Договору, а також необхідності продовження строку дії Договору на підставі ч.3 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» мають бути відхилені, адже навіть якщо припустити, що умови Договору виконувались належним чином, це не спростовує факту закінчення строку дії договору та небажання орендодавця його продовжувати, а зазначені Позивачем норми встановлюють можливість для добросовісного орендаря реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк перед іншими претендентами на оренду цього ж майна за інших рівних умов. Реалізація орендарем його переважного права перед іншими претендентами на оренду цього ж майна після закінчення строку дії договору оренди, можлива лише у разі наявності у орендодавця наміру подальшого передання цього майна в оренду і виключно шляхом укладення нового договору оренди.

Крім того, Відповідач зазначає, що Позивач скористався свої правом на укладення договору на новий строк, подавши відповідну заяву, проте останнім не було надано всі документи, які передбачені п. 15 адміністративних послугу встановлений термін, відтак, як, зазначає представник Відповідача, з цих підстав було відмовлено в укладенні Договору на новий термін. Відтак, на думку представника Відповідача, переважне право Позивача на укладення договору оренди на новий строк припинилося.

Також, Відповідач стверджуючи, що порядок передачі майна комунальної власності в оренду визначений Положенням про оренду майна територіальної громади м.Львова, затвердженим ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007р. №897, вказує, що Управління здійснює свої повноваження орендодавця майна комунальної власності територіальної громади м.Львова тільки за наявності відповідної ухвали Львівської міської ради або рішення комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м.Львова і не наділене повноваженнями самостійно приймати рішення про передачу об'єктів комунальної владності в оренду.

Також, представник Відповідача зазначив про обрання Позивачем неправильного способу захисту порушених прав, а також на безпідставність та необґрунтованість заявленого позову в частині зобов'язання укласти договір оренди строком на 5 років, а також відсутності у заявлених вимогах конкретизації розміру орендної плати.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Матеріалами справи встановлено, що за умовами договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Ш-9043-14 від 10.06.2014 позивач отримав на відповідній правовій підставі в оренду нерухоме майно: а саме приміщення загальною площею 7,1 кв.м, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. П.Орлика, 4 з індексом приміщення 5 відповідно до даних технічного паспорта ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 11.02.2011р., інвентарний номер 459 на строк до 09.06.2016р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.11.2017р. у справі №914/1695/17 за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця Федаш Надії Василівни про звільнення незаконно займаного нежитлового приміщення (виселення), яке набрало законної сили, встановлено припинення дії Договору внаслідок закінчення терміну, на який його було укладено та ухвалено виселити (зобов'язати звільнити) Фізичну особу-підприємця Федаш Надію Василівну з нежитлових приміщень під індексом 5, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.П.Орлика, 4, загальною площею 7,1 м.кв.

Згідно ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк; наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк; умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Згідно з ч.1 ст.285 ГК України орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника; у разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Як встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 01.11.2017р. у справі №914/1695/17 04.07.2017р. Повідомленням від 03.07.2017р. вих. №2302-вих.-3273 Відповідач повідомив Позивача про припинення договірних відносин у зв'язку із закінченням терміну дії Договору та необхідність повернення Балансоутримувачу Об'єкта оренди у належному санітарно-технічному стані і сплати заборгованості з орендної плати, якщо така наявна. Відповідачем вказане Повідомлення отримано 15.07.2017р., проте залишено без відповіді та реагування.

Для встановлення обставин заперечення наймодавця про продовження строку дії Договору в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вирішальне значення має сам факт та дата скерування заяви, а не дата отримання такої. Крім цього суд зазначає, що, як встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 01.11.2017р. у справі №914/1695/17, згідно даних "Укрпошти" листа-повідомлення Відповідача від 03.07.2017р. вих. №2302-вих.-3273 Позивачу вручено 15.07.2017р., оскільки 06.07.2017р. Повідомлення Відповідача про припинення дії Договору: "Не вручене під час доставки".

Проте, зазначене повідомлення не містить інформації про намір використовувати Відповідачем об'єкт оренди для власних потреб, а є повідомлення про про припинення договірних відносин у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди.

Матеріали справи не містять доказів, що власник (територіальна громада міста Львова або орган який її представляє - Львівська міська рада,) мав намір використовувати об'єкт оренди за договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-9043-14 від 10.06.2014р. для власних потреб, як і не містять доказів щодо письмового попередження орендаря це не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору про намір використовувати об'єкт оренди для власних потреб.

Намір власника використовувати орендоване майно для власних потреб означатиме відсутність інших претендентів на отримання в оренду майна, а отже і повну відсутність, як такого, переважного права у попереднього наймача перед такими претендентами.

При цьому, суд бере до уваги правовому позицію Касаційного господарського суду в складі Верховного суду, висловлену у постанові від 18.01.2018р. у справі №910/12017/17, де зазначено, що за наявності наміру передати майно в оренду та наявності попереднього орендаря, який належно виконував свої обов'язки за договором оренди, за інших рівних умов право вибору орендодавцем орендаря прямо обмежено передбаченим ч.1 ст.285 Господарського кодексу України та ч.1 ст.777 Цивільного кодексу України переважним правом такого попереднього орендаря.

Дане обмеження узгоджується з загальним положенням ч.2 ст.319 Цивільного кодексу України, згідно якої власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відтак, в окремих випадках розсуд власника може бути обмежений законом.

Локальним нормативно-правовим документом, який встановлює правові відносини щодо оренди майна територіальної громади м. Львова та регулює порядок передачі майна комунальної власності в оренду є Положення про оренду майна територіальної громади м.Львова, затверджене ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007р. №897 (із змінами та доповненнями) (далі - Положення).

Відповідно до п.1.5 розділу 1 Положення Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради укладає договори оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) з врахуванням вимого цього Положення.

Розділом 2 Положення передбачено, що переукладення, укладення або внесення змін до договору оренди - викладення договору у новій редакції з визначенням істотних умов договору згідно з вимогами, чинними на час переукладення нормативно-правових актів.

Управлінське рішення - рішення Управління, що приймається без рекомендацій відповідних комісій за результатами розгляду звернення орендаря та оформляється наказом (у випадку позитивного вирішення порушеного заявником питання) або письмовим повідомленням про відмову у задоволенні.

Пунктом 3.5.1 Положення встановлено, що підставою для позитивного управлінського рішення щодо продовження договору оренди на новий строк є подання орендарем заяви (встановленого зразка) про переукладення договору оренди до закінчення терміну його дії та/або виконання умов договору за результатами проведеного обстеження майна.

Відповідно до п.5.2.15 Положення орендар, який належно виконує свої обов'язки за договором оренди нерухомого майна, строк дії якого закінчується, має право на продовження договору оренди на новий строк.

В свою чергу пунктом 5.2.15.1 Положення передбачено, що орендар, який має намір скористатися таким правом, повинен повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди нерухомого майна шляхом скерування на адресу управління комунальної власності департаменту економічної політики заяви з документами у порядку, визначеному відповідними нормативними документами міської ради.

Судом встановлено, що Відповідачем Позивачу скеровано лист від 11.04.2017р. №2302-вих-1817 «Про закінчення терміну дії договору», яким було інформовано Позивача про те, що термін договору оренди закінчується 09.06.2017р. та зазначено, що Орендар, який має намір продовжити договір оренди на новий термін, повинен повідомити про це орендодавця до спливу строку оренди шляхом скерування заяви встановленого зразка про продовження договору оренди з долученням необхідних документів, передбачених наказом управління комунальної власності від 03.12.2014рю №72-з. В додатках до листа від 11.04.2017р. №2302-вих-1817 зазначені заява про продовження договору оренди та інформаційна картка адміністративної послуги - прийняття рішення про продовження договору оренди нерухомого майна або внесення змін до договору оренди.

Судом з'ясовано та підтверджено матеріалами справи, що 07.06.2017р. Позивачем, через Центр надання адміністративних послуг Львівської міської ради було подано заяву №3-Ф-45222/АП2302 про укладення на новий строк договору оренди приміщення загальною площею 7,1 кв.м, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. П.Орлика, 4 з індексом приміщення 5 відповідно до даних технічного паспорта ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 11.02.2011р., інвентарний номер 459. та пакет документів, що був визначений інформаційною карткою - додатком до листа 11.04.2017р. №2302-вих-1817.

При цьому суд зазначає, що, як встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 01.11.2017р. у справі №914/1695/17, подана Позивачем 07.06.2017р. заява №З-Ф-45222/АП2302 про продовження Договору не відповідає вимогам Орендодавця, оскільки не містить всіх передбачених додатків. Так, згідно Опису прийнятих документів №З-Ф-45222/АП2302, Позивачем, в порушення пункту 4.1. Інформаційної картки, не долучено до заяви Технічного паспорту на нежитлові приміщення. Проте, такий наявний у Відповідача, оскільки пункт 1 укладеного між Сторонами Договору містив покликання на Технічний паспорт.

Поряд з цим, суд дійшов висновку, що в контексті з листом Відповідача від 11.04.2017р. №2302-вих-1817, пунктом 13.2 Договору та п.п.5.2.15, 5.2.15.1 Положення про оренду майна територіальної громади м. Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007р. №897 Позивач (орендар) повідомив Відповідача про своє право на укладення договору на новий строк, скерувавши через Центр надання адміністративних послуг Управління адміністративних послуг Львівської міської ради заяву від 07.06.2017р. №3-Ф-45222/АП2302 на укладення такого договору оренди на новий термін з пакетом документів, що був визначений інформаційною карткою - додатком до листа 11.04.2017р. №2302-вих-1817, до закінчення строку дії Договору.

Повідомлення Відповідача про своє право на укладення договору на новий строк узгоджуються з приписами ч.1 ст.777 ЦК України, ч. 3 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», положеннями Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-9043-14 від 10.06.2014р. та вимогами Положення про оренду майна територіальної громади м.Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007р. №897.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 17.05.2017р. у справі №3-122гс17, де зазначено, що сутністю переважного права є укладення договору найму на новий строк зі встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне поновлення. Наймач повинен повідомити наймодавця про своє переважне право у строк, визначений у договорі, або в розумний строк до закінчення строку договору найму.

Судом також встановлено, що за наслідками розгляду заяви Позивача щодо укладення договору оренди на новий строк Відповідач надав відповідь від 15.06.2017р. №2302-301003.07.2017р., зазначивши, що в пакеті документів, що були подані із заявою від 07.06.2017р. №3-Ф-45222/АП2302 на укладення договору оренди на новий термін, відсутні всі документи, передбачені п.15 адміністративних послуг, затверджених наказом від 03.12.2014р. №72-з «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг, що надаються управлінням комунальної власності», а листом від 03.07.2017року №2302-вих-3273 Відповідач направив Позивачу повідомлення про припинення договірних відносин у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди, яким інформував останнього, що в договорі № Ш-9043-14 від 10.06.2014р. на оренду нежитлових приміщень за адресою: м.. Львів вул.. П. Орлика, 4 встановлено термін його дії до 09.06.2017р., орендар протягом 15 днів зобов'язаний повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання-передачі, провести до моменту припинення договору повний розрахунок по сплаті орендної плати, а балансоутримувач зобов'язаний утримувати приміщення до призначення наступного орендаря.

Як пояснив Позивач, вказані вище листи Відповідача свідчать про відмову відповідача в укладенні з ним договору оренди на новий термін.

Як зазначалось вище, відповідно до ч.1 ст.777 ЦК України та ч.3 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника.

В матеріалах справи міститься акт проведення перевірки дотримання Позивачем (орендар) умов договору оренди від 27.04.2017р. №283 п/17, затверджений начальником УКВ ДЕР Львівської міської ради, з якого вбачається відсутність порушення умов договору оренди №Ш-9043-14 від 10.06.2014р. Даний Акт вказує на належне виконання Орендарем своїх обов'язків за договором оренди.

Відповідно до п.15.2.15.2 Положення про оренду майна територіальної громади м.Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007р. №897 рішення про продовження терміну дії договору оренди на новий строк приймається за умови належного виконання орендарем своїх обов'язків згідно з договором оренди. Таке рішення оформляється наказом управління комунальної власності департаменту економічної політики. Орендар вважається таким, що належно виконував свої обов'язки за договором оренди, якщо стосовно нього не виявлено та/або не підтверджено наступних фактів: нецільове використання об'єкта оренди; передання об'єкта оренди в суборенду без згоди орендодавця; заборгованість зі сплати орендної плати протягом 3 місяців підряд і більше протягом дії договору; невикористання об'єкта оренди, якщо таке невикористання створило загрозу його пошкодженню чи знищенню.

Матеріали справи не містять доказів неналежного виконання Орендарем обов'язків за Договором оренди, в частині наявності порушень, вказаних у п.15.2.15.2 Положення.

Відтак, на переконання суду лист Відповідача від 03.07.2017року №2302-вих-3273, в якому зазначається про обов'язок балансоутримувача утримувати приміщення до призначення наступного Орендаря свідчать про намір та бажання останнього укласти договір оренди нерухомого майна, яке раніше перебувало в оренді згідно договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-9043-14 від 10.06.2014р. на новий строк, а лист Відповідача від 11.04.2017р. №2302-вих-1817 вказує, що стороною такого договору оренди може бути Позивач.

При цьому, як вбачається з договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-9043-14 від 10.06.2014р. (Предмет Договору) вказаний договір оренди переукладався на підставі договору оренди від 17.03.2008р. № Ш-6078-8.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» статтею 285 ГК України, статтею 777 ЦК України, частиною третьою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" наявність у орендаря передбаченого переважного права, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий строк, якому відповідає обов'язок орендодавця щодо укладення такого договору, є підставою для обов'язкового укладення відповідного договору оренди згідно із законом за наявності обставин, зазначених у відповідних законодавчих приписах.

Отже, вирішуючи такі спори, господарські суди мають з'ясовувати наявність у орендаря переважного права на укладення договору оренди на новий строк з урахуванням наявності чи відсутності обставин, з якими закон пов'язує виникнення такого права, а також вчинення кожним з учасників спірних правовідносин певних дій на виконання вимог закону. При цьому судам слід також з'ясовувати, чи належним чином орендар виконував зобов'язання за договором.

Судом також мають досліджуватися обставини, пов'язані з наміром власника використовувати для власних потреб майно, стосовно якого виник спір, в тому числі наявність доказів, які однозначно свідчать про відповідний намір.».

Відтак, суд вважає, що підстави для укладення з Позивачем договору оренди нерухомого майна, яка раніше перебувало в останнього в користуванні на підставі договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-9043-14 від 10.06.2014р., підтверджуються фактичними обставинами справи та відповідними доказовими матеріалами.

З приводу доводів Відповідача щодо безпідставності та необґрунтованості заявленого позову в частині зобов'язання укласти договір оренди строком на 5 років, а також відсутності у заявлених вимогах конкретизації розміру орендної плати суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін; термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Частиною 7 ст.179 ГК України встановлено, що господарські договори, укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч.4 ст.179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Статтею 12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна; типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України, типові договори оренди майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, затверджують відповідно Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

Згідно ст.11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України; оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди; у разі, якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності; методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007р. №897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м.Львова» (із змінами і доповненнями) затверджено Методику розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова (додаток №2). Пунктом 1.1 Методики визначено, що дана Методика розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м.Львова (далі - Методика) розроблена відповідно до п.2 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 «Про Методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна» з метою забезпечення єдиного механізму визначення розміру орендної плати за оренду майна територіальної громади м.Львова.

Суд зазначає, що вказана Методика використовується для визначення: базової (початкової) орендної плати за користування майном, яке передається в оренду на засадах комерційного конкурсу; орендної плати за користування майном, яке передається в оренду на засадах некомерційного конкурсу; орендної плати при переукладенні договору оренди (п.1.8 Методики) та передбачає процедури визначення розміру орендної плати та орендної ставки за користування об'єктами нерухомого майна територіальної громади м.Львова, які надаються в оренду.

Пунктом 5.1.4 Положення про оренду майна територіальної громади м.Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007р. №897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м.Львова» (із змінами і доповненнями) (додаток №1), передбачено, що укладений сторонами договір оренди у частині істотних умов, передбачених ч.1 ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна.

Згідно п.п.5.2.5, 5.2.6 вищевказаного Положення оцінка об'єкта оренди передує укладенню та переукладенню договору оренди (крім окремих категорій орендарів, для яких встановлено пільговий розмір орендної плати згідно з ч.4 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м.Львова) з врахуванням вимог ст.11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

У разі, якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди проводиться оцінка об'єкта оренди.

Умови Типового договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), затвердженого п.2.4 Ухвали Львівської міської ради від 27.06.2013р. №2472 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 07.06.2007р. №897», вимоги щодо укладення якого є предметом позову у даній справі, передбачають необхідність визначення вартості об'єкта оренди у встановленому порядку (п.1 Договору «Предмет договору») та відповідного розрахунку розміру орендної плати за об'єкт оренди, що визначається відповідно до чинної Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м.Львова, затвердженої ухвалою міської ради від 07.06.2007р. №897 (зі змінами та доповненнями) (додаток №2).

Щодо доводів Відповідача про те, що Позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушених прав суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 ГПК України Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.209 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: присудження до виконання обов'язку в натурі, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин, іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст.187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Згідно з ч.8 ст.9 Закону «Про оренду державного та комунального майна» в разі відмови в укладенні договору оренди, а також неодержання відповіді у встановлений термін заінтересовані особи мають право звернутися за захистом своїх інтересів до суду.

Відтак, крім вимоги про спонукання до укладення договору оренди майна орендар може заявити вимогу про спонукання орендодавця до продовження дії договору на новий термін та визнання договору з новим орендарем недійсним, якщо після закінчення строку дії договору оренди орендодавець передав спірне майно іншій особі.

З підстав наведеного суд відхиляє доводи Відповідача у вищевказаних частинах як безпідставні та необґрунтовані.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для надання заперечень, від жодного Учасника справи не надходило клопотання про витребування доказів, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі викладені в мотивувальній частині рішення висновки суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є мотивованими та обґрунтованими, підлягають до задоволення.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюються у 1 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Нормою статті 7 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2017 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1600 гривень.

Відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

З врахуванням вищенаведених положень Закону України «Про судовий збір» розмір належного до сплати Позивачем судового збору складав 1600грн.

Як доказ сплати судових витрат Позивачем подано квитанцію від 07.09.2017р. №0.0.843551397 про сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 1600,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу 1 ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, недоведення Відповідачем розміру понесених у справі судових витрат суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі, а саме сплачений Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір в розмірі 1600,00 грн. слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнути з Відповідача на користь Позивача 1600грн. судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 42, п. 1, 3 ч. 1 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76,-79, 80, 81, 86, 129, 165, 205, 216, 222, 235, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 179, 187, 209, 285 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 15, 16, 319, 759, 777 Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 9-12, 17, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Зобов'язати Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, Львівська область м.Львів пл.Галицька, 15; ідентифікаційний код 25558625) укласти з Фізичною особою-підприємцем Федаш Надією Василівною (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), а саме нежитлового приміщення загальною площею 7,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.П.Орлика, 4 з індексом приміщення 5 відповідно до даних технічного паспорта ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 11.02.2011р., інвентарний номер 459 для торгівлі продовольчими товарами, крім товарів підакцизної групи, терміном на 5 років в порядку та на умовах Типового договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), що вказаний у додатку №6 до Положення про оренду майна територіальної громади м.Львова, з визначенням орендної плати згідно Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м.Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007р. №897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова» (додатки №1 та №2) (із змінами та доповненнями) впродовж одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили.

3. Стягнути з Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, Львівська область м, Львів пл.Галицька, 15; ідентифікаційний код 25558625) на користь Фізичної особи-підприємця Федаш Надії Василівни (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 1600грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25.06.2018р.

Суддя Фартушок Т. Б.