ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2018 р. Справа № 907/799/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Бонк Т.Б.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Укрпроджест Берегівська швейна фабрика» м.Берегово

на рішення Господарського суду Закарпатської області від

19.02.2018 р.

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області м.Ужгород

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Укрпроджест Берегівська швейна фабрика» м.Берегово

про розірвання договору купівлі-продажу та

повернення у державну власність об'єкту державної власності

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_3 за довіреністю № 1 від 04.01.2018 р.

відповідача: ОСОБА_4 адвокат за довіреністю б/н від 10.01.2018 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 19.02.2018 р. позов задоволено. Розірвано договір №331 від 05.08.2004 р. купівлі-продажу незавершеного будівництва 46-ти квартирного житлового будинку УКБ облдержадміністрації, укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Закарпатській області та ТОВ «Укрпроджест Берегівська швейна фабрика» та зобовязано відповідача повернути до державної власності - незавершене будівництво 46 квартирного житлового будинку УКБ облдержадміністрації, розташованого у м. Берегово по вул. Лоняї,18 до державної власності шляхом підписання акту приймання-передачі.

Таке рішення мотивовано порушенням відповідачем істотних умов вказаного договору, які виразилися: у ненаданні продавцю - Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Закарпатській області на виконання п.5.5 договору (з урахуванням договору про внесення змін від 12.02.2013) документів, які підтверджують отримання кредитних коштів та рішення про фінансування робіт по добудові обєкту;

- в порушення п. 5.4 договору, та на звернення позивача з листом від 15.09.2017 № 11-07-02411 щодо надання проектно-кошторисної документації та інформації про стан підготовки території будівництва, відповідачем надано відповідь, що проектно-кошторисна документація не виготовлена, територія під будівництвом не приведена в належний стан.

- в порушення вимог ч. 3 п. 5.1 договору щодо забезпечення екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища під час добудови та подальшого введення ОНБ в експлуатацію, працівниками регіонального відділення 04.10.2017 було проведено обстеження будівельного майданчика та складено акт, яким встановлено, що територія майданчика не огороджена, заросла деревами та чагарниками, на території наявне побутове сміття з прилеглих будинків, прибирання території не здійснюється. З цього приводу та у відповідь на лист позивача № 2285/02 від 20.10.2017, Державною екологічною інспекцією відповідачу було внесено припис у якому зазначено дві вимоги на усунення виявлених порушень: 1) загородити територію; 2) очистити територію від твердих побутових відходів, гілок, дерев, листя та інших відходів.

Відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Загалом апеляційна скарга зводиться до того, що навіть незважаючи на незначні порушення умов основного договору купівлі-продажі обєкту державної власності від 05.08.2004 р. та наступних змін до нього внаслідок укладання додаткових договорів, строк завершення будівництва завершується 18.02.2019, який продовжено до вказаної дати додатковим договором від 18.02.2016. Тому, оскільки строк завершення будівництва є основною істотною умовою договору, а усі інші такі умови договору є похідними і такими, що сприяють досягненню основної мети завершенні будівництва, вони не можуть вважатися істотними, а також, що вони виникли до дати укладання останнього додаткового договору 18.02.2016 р., яким продовжено строк завершення будівництва. Інші порушення умов договору, як-то: порушення норм екологічної безпеки не є істотними і не можуть бути підставою для розірвання договору, а також, що станом на дату подання позову такі порушення відповідачем усунуті.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача її обґрунтував тими ж обставинами та правовими підставами, якими обґрунтоване оскаржуване рішення.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги та відзиву на таку.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, між позивачем (продавець по договору) та відповідачем (покупець по договору) укладено договір від 05.08.2004р. за № 331 купівлі - продажу обєкта державної власності - незавершеного будівництва 46 - квартирного житлового будинку УКБ облдержадміністрації проданого на повторно оголошеному аукціоні (далі-договір), згідно умов якого п.1.1 якого, продавець (позивач) зобовязався передати у власність покупця (відповідача) обєкт державної власності - незавершеного будівництва 46 - квартирного житлового будинку УКБ облдержадміністрації, розташованого за адресою: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Лоняї, 18, на земельній ділянці площею 0,43 га, а покупець (відповідач) зобовязався прийняти обєкт незавершеного будівництва і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

Згідно п.1.2, 3.2, 5.1, 5.2 договору право власності на обєкт незавершеного будівництва виникає у покупця з моменту підписання акта приймання-передачі обєкту незавершеного будівництва. Вказаний у цьому договорі обєкт продано за 300605,00 грн., в т.ч. 50100,83 грн. ПДВ.

Передача обєкта приватизації продавцем і прийняття обєкта приватизації покупцем посвідчується актом приймання-передачі, який підписується сторонами.

Покупець зобовязаний у встановлений цим договором термін сплатити остаточну вартість продажу обєкту незавершеного будівництва; у встановлений цим договір термін прийняти обєкт незавершеного будівництва; забезпечити виконання вимог екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища під час добудови та подальшого введення обєкту незавершеного будівництва в експлуатацію.

Протягом 5-ти років після підписання договору купівлі-продажу покупець (відповідач) зобовязаний завершити будівництво обєкту незавершеного будівництва з поетапним введенням в експлуатацію. Подальше призначення використання обєкту незавершеного будівництва визначає покупець. У разі неможливості завершення будівництва в установлені строки за відповідних обґрунтувань, строки завершення будівництва можуть змінюватись за рішенням продавця та органу місцевого самоврядування з укладенням додаткового договору.

23.07.2009 р., враховуючи рішення Берегівської міської ради від 29.05.2009р. № 180, між сторонами було укладено додатковий договір до договору купівлі-продажу № 331 від 05.08.2004, згідно якої п.5.2 договору викладено в іншій редакції щодо терміну завершення будівництво обєкту незавершеного будівництва з поетапним введенням в експлуатацію-протягом 8-ми років після підписання.

Згідно протоколу №01/12 загальних зборів учасників ТОВ «Укрпроджест Берегівська швейна фабрика» від 16.07.2012 прийнято рішення заручитися кредитною лінією іноземного банку Італії для фінансування будівельних робіт з метою закінчення незавершеного будівництва 46 - квартирного житлового будинку по вул. Лоняї, 18, м. Берегово, у звязку з чим, надіслано лист на розгляд позивачу про необхідність укладення додаткової угоди до договору.

Додатковим договором від 20.02.2013 року до договору купівлі продажі від 11.08.2004 р. п. 5 викладено в наступній редакції: «Протягом 3-х років з моменту підписання цього договору завершити будівництво ОНБ з поетапним введенням в експлуатацію. Окрім того, спірний договір доповнено п. 5.5 такого змісту: «На вимогу продавця покупець зобовязаний надати продавцю документи, які підтверджують отримання кредитних коштів та рішення про фінансування робіт по добудові обєкта» та п.7.5 такого змісту: «У разі невиконання п. 5.5 договору продавець (позивач) має право у встановленому порядку на розірвання цього договору та повернення обєкта незавершеного будівництва у державну власність за рішенням суду».

На виконання доповненого п.5.5 договору, позивач звернувся до відповідача з листом № 11-08-00600 від 26.02.2013 у якому запропонував надати до 13.03.2013 р. докази які підтверджують отримання кредитних коштів, і лише 16.07.2013 р. за вих. № 3 відповідач повідомив у якому фактично визнав про відсутність таких доказів на дату надсилання відповіді.

Незважаючи на наявні фактичні обставини невиконання відповідачем вказаного вище п. 5.5 договору, 18.02.2016 сторонами укладено нову додаткову угоду, згідно якої змінено п.5.2 договору та встановлено строк для завершення будівництво обєкту незавершеного будівництва з поетапним введенням в експлуатацію-протягом 3 років з моменту підписання вказаної додаткової угоди, тобто, до 16.02.2019.

Як вбачається з акту поточної перевірки від 22.02.2017 виконання умов договору встановлено, що відповідачем не проведено жодних будівельних робіт із завершення будівництва обєкта незавершеного будівництва, тобто умови п.5.2 договору не виконуються, у звязку з чим наголошено про відповідальність, передбачену п.7.5 договору .

Вказаний акт направлявся позивачем для підписання відповідачу, однак такий не був отриманий відповідачем у звязку з чим позивачем направлено пропозицію №11-08-00890 про добровільне розірвання договору.

04.07.2017 відповідачем направлено заяву на підтвердження намірів добудувати обєкта незавершеного будівництва із долученням графіку.

На підставі акту позивача від 04.10.2017 та його звернення за вих. №2285/02 від 20.10.2017, Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області відповідачу було внесено припис від 12.10.2017 б/н у якому зазначено дві вимоги на усунення виявлених порушень: 1) загородити територію; 2) очистити територію від твердих побутових відходів, гілок, дерев, листя та інших відходів.

Таким чином, фактичними підставами порушення істотних умов договору є дві, зазначені позивачем у позові: неподання доказів отримання кредиту для завершення будівництва (п.5.5 договору) та порушення вимог екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища (п.5.1 договору), оскільки строк завершення будівництва у останній додатковій угоді від 16.02.2016, визначений до 16.02.2019.

Інша ж фактична обставина, як матеріальна підстава позову, - надання відповідачем проектно-кошторисної документації та інформації про стан підготовки території будівництва, не може бути такою, оскільки прямо не передбачена умовами договору, а листами переписки між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 204, ч.1 ст. 638, ч.1, 2 ст. 651 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом апеляційної інстанції під час прийняття даної постанови враховується, що дійсно, зазначені позивачем підстави розірвання договору стосуються істотних умов, оскільки окремо визначені у договорі і додатково обумовлювалися шляхом обміну листів перед укладанням додаткового договору та основного договору, проте, є фактично похідними і такими що сприяють досягненню остаточної мети,- завершення будівництва у строк, обумовлений у договорі. Як зазначалося вище, такий строк не настав ні на дату звернення з позовом до суду, ні на дату прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення, а останній додатковий договір від 16.02.2016 про зміну строку завершення будівництва, був укладений уже після сторонам відомого факту невиконання відповідачем п. 5.5 договору щодо ненадання доказів отримання кредиту для завершення будівництва, який було внесено до основного договору додатковою угодою від 12.02.2013.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що укладаючи додаткову угоду від 12.02.2013 позивач фактично легалізував невиконання попередніх умов договору відповідачем та погодився на продовження строку будівництва, що у же за наслідками зміни строку завершення будівництва додатковою угодою від 16.02.2016, такі умови стали не істотними, а нових доказів порушення умов договору у цій частині, позивачем суду не надано.

Що стосується порушення відповідачем вимог екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища, які встановлені приписом Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, то суд приходить до висновку, що відсутність загороджень території та наявність на ній твердих побутових відходів, гілок, дерев, листя та інших відходів, не є істотними порушеннями умов договору, носять тимчасовий та сезонний характер, не тягнуть за собою наслідки заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу і докази настання таких негативних наслідків чи загрози настання (в т.ч. екології), позивачем суду не надано.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи , які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на зазначені вище, встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи, задоволення судом першої інстанції позову щодо розірвання договору саме з тих підстав, які у ньому зазначені, є передчасним, а тому, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки друга позовна вимога про зобовязання відповідача повернути до державної власності - незавершене будівництво 46 квартирного житлового будинку шляхом підписання акту приймання-передачі є нерозривно поєднаною із розірванням договору та фактично похідною від такої вимоги, у її задоволенні також належить відмовити.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу на спростовують доводів відповідача, викладених у апеляційній скарзі, тому така підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, про що уже зазначалося вище, скасуванню .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозиції іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

З урахуванням наведеного вище, оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про повну, а не часткову необгрунтованність вимоги позивача про розірвання договору, на нього покладається обовязок про відшкодування витрат відповідача на сплату судового збору за подання та перегляд апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовольнити.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 19.02.2018 р. у справі № 907/799/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.

3. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області (88000, м.Ужгород вул. Собранецька,60, ідентифікаційний 22111310) на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Укрпроджест Берегівська швейна фабрика» (90200, Закарпатська область, м.Берегово, вул.Кошута, 5, ідентифікаційний код 00309163) суму 9 163,62 грн. витрат по оплаті судового збору за перегляд справи у апеляційній інстанції.

Місцевому суду видати наказ на виконання даної постанови в частині стягнення судового збору.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в порядку та строки, визначені ст.ст. 288, 289, 291 ГПК України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя О.І.Матущак

Судді Т.Б.Бонк

ОСОБА_1