КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2018 р. Справа№ 5002-7/758-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Пашкіної С.А.

секретар судового засідання: Іванов О.О.

за участю представників:

позивача: Орел С.С.;

відповідачів: не з'явилися;

третіх осіб: не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 11.04.2018

у справі №5002-7/758-2012 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Консоль

ЛТД"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Реал

Естейт"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Будівельна компанія Консоль-Строй ЛТД"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: 1) ОСОБА_3

2) ОСОБА_4

3) ОСОБА_5

4) Приватне акціонерне товариство "Санаторій Корсан"

5) ОСОБА_6

про стягнення 26 985 080,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.04.2018 у справі №5002-7/758-2012 в задоволенні заяви позивача про видачу наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.02.2013 у справі №5002-7/758-2012 було відмовлено.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 11.04.2018 у справі №5002-7/758-2012, а справу передати для продовження розгляду до місцевого господарського суду в іншому складі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого суд безпідставно відмовлено у задоволенні заяви позивача. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- суд взагалі не розглядав заяву позивача в частині видачі наказу господарського суду в порядку відновлення вказаного процесуального документу, якщо такий не було відновлено згідно з ухвалою Господарського суду Київської області від 02.04.2015 в порядку ст. 362 Господарського процесуального кодексу України;

- в матеріалах відновленої справи наявна інформація про рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.01.2013 у справі №5002-7/758-2012, у тому числі резолютивна частина вказаного рішення, ідентифікаційні коди відповідачів, дата прийняття і номер рішення, повне найменування сторін, їх місцезнаходження, які відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» має зазначатися у виконавчому документі;

- в п.19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, на які послався суд у своєму рішенні, йдеться про втрату виконавчого документу, а не втрату судового провадження, в матеріалах якого міститься оригінал наказу;

- наказ у даній справі було повернуто на адресу Господарського суду Автономної Республіки Крим, тобто в даному випадку було втрачено не сам наказ, а безпосередньо судове провадження №5002-7/758-2012, яке в свою чергу було відновлено Господарським судом Київської області в межах, достатніх для видачі позивачу наказу на примусове виконання рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.01.2013 у справі №5002-7/758-2012.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2018 для розгляду апеляційної скарги позивача було сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Ткаченко Б.О., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2018 апеляційну скаргу було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги.

31.05.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання №1662/16 від 31.05.2018 про долучення до матеріалів справи доказів направлення копій апеляційної скарги іншим учасникам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 05.07.2018. Окрім того, роз'яснено відповідачам та третім особам право подати відзиви на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2018, у зв'язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги позивача було сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2018 справу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді - Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Пашкіної С.А. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.07.2018.

В судовому засіданні 05.07.2018 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 11.04.2018 у справі №5002-7/758-2012, а справу передати для продовження розгляду до місцевого господарського суду в іншому складі.

Представники відповідачів та третіх осіб у судове засідання 05.07.2018 не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання не була визнана обов'язковою, в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення представників названих сторін та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи обмеженість строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглядати дану справу у відсутності представників відповідачів та третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 05.07.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

На розгляді Господарського суду Автономної Республіки Крим перебувала справа №5002-7/758-2012 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Консоль ЛТД", Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Реал Естейт", Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Будівельна компанія Консоль-Строй ЛТД", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватного акціонерного товариства "Санаторій Корсан" та ОСОБА_6 про стягнення 26 985 080,02 грн.

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.01.2013 у справі №5002-7/758-2012 позов було задоволено частково, присуджено до стягнення солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача 22 000 000,00 грн. за кредитом, 4 408 333,35 грн. боргу за процентами, 301 897,35 грн. пені, 132 000,00 грн. інфляційних втрат, 3% річних в сумі 142 849,32 грн. та 64 380,00 грн. судового збору. В позові до відповідача-3 відмовлено.

19.02.2013 на виконання вищевказаного судового рішення було видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013 у процесі виконання рішення суду у справі №5002-7/758-2012 було затверджено мирову угоду, укладену між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2.

30.01.2014 Відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби України було винесено постанову №37407953 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з визнанням судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання (том справи - 3 аркуш справи - 3).

Згідно з супровідним листом №13-0-35-1100/5-2/15 від 30.01.2014 (том справи - 3, аркуш справи - 4) постанова від 30.01.2014 та виконавчий документ повернуто до Господарського суду Автономної Республіки Крим.

Позивач звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013 у справі №5002-7/758-2012.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.04.2015 було відновлено справу Господарського суду Автономної Республіки Крим №5002-7/758-2012 в обсязі наданих суду матеріалів, яких достатньо для апеляційного оскарження ухвали Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013 у справі №5002-7/758-2012.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 у справі №5002-7/758-2012 ухвалу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013 у справі № 5002-7/758-2012 було скасовано, а матеріали справи повернуто до Господарського суду Київської області.

У березні 2018 року позивач звернувся до Господарського суду Київської області із заявою про видачу наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.02.2013 у справі №5002-7/758-2012 та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, обґрунтовуючи це тим, що в результаті скасування мирової угоди відпали підстави для закінчення виконавчого провадження про стягнення солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача 22 000 000,00 грн. боргу за кредитом, 4 408 333,35 грн. боргу за процентами, 301 897,35 грн. пені, 132 000,00 грн. інфляційних втрат, 3% річних в сумі 142 849,32 грн. та 64 380,00 грн. судового збору, та відповідно відпали підстави для невиконання рішення суду у справі №5002-7/758-2012, в тому числі в примусовому порядку. Окрім того, позивач просив суд визнати поважними причини пропуску строку пред'явлення наказу до виконання, зокрема: укладення та подальше скасування в апеляційному порядку мирової угоди сторін; окупацію території Автономної Республіки Крим та блокування фізичного доступу до оригіналу наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.02.2013 у справі №5002-7/758-2012; запровадження у позивача процедури виведення з ринку.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.04.2018 у справі №5002-7/758-2012 в задоволенні заяви позивача було відмовлено, у зв'язку з її необґрунтованістю.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають положенням чинного законодавства та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 326, ч.1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В п.п.19.1, 19.2, 19.4 п.19 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів:

- оформлення і видача виконавчих документів здійснюються в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

- оформлення і видача судових рішень, якими вносяться зміни до виконавчих документів (у тому числі про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання; відстрочку чи розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; зупинення виконання судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження), здійснюються в паперовій формі судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

- у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, у своїй заяві, посилаючись на ст. ст. 42, 327, 329 Господарського процесуального кодексу України, позивач просив місцевий господарський суд видати (надіслати) наказ Господарського суду Автономної Республіки Крим №5002-7/758-2012 від 19.02.2013 про стягнення з відповідача-2 на користь позивача 22 000 000,00 грн. за кредитом, 4 408 333,35 грн. суми боргу за процентами, 301 897,35 грн. пені, 132 000,00 грн. інфляційних втрат, 142 849,32 грн. 3% річних, 64 380,00 грн. судового збору, в тому числі в порядку відновлення вказаного процесуального документу, якщо такого не було відновлено згідно з ухвалою Господарського суду Київської області від 02.04.2015 у даній справі. Окрім того, позивач просив поновити строк пред'явлення вказаного виконавчого документу до виконання.

Місцевий господарський суд у своїй ухвалі зазначив про те, що наказ від 19.02.2013 на примусове виконання рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.01.2013 у справі №5002-7/758-2012 не міститься в матеріалах відновленої справи. За відсутністю у матеріалах відновленої справи виконавчого документу суд не має можливості розглядати питання про поновлення пропущеного строку.

Позивач в апеляційній скарзі зазначав про те, що місцевий господарський суд взагалі не розглядав заяву позивача в частині видачі наказу господарського суду в порядку відновлення вказаного процесуального документу, якщо такий не було відновлено згідно з ухвалою Господарського суду Київської області від 02.04.2015 в порядку ст. 362 Господарського процесуального кодексу України.

Однак в заяві позивача відсутнє посилання на норми ст. 362 Господарського процесуального кодексу України чи будь-якої іншої статті із розділу VIII «Відновлення господарським судом втраченого судового провадження» названого Кодексу. Як уже зазначалося вище, позивач в своїй заяві послався лише на ст. 42 (права та обов'язки учасників), ст. 327 (звернення судових рішень до виконання) та ст. 329 (поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання) Господарського процесуального кодексу України.

Позивач в апеляційній скарзі вказував на те, що в матеріалах відновленої справи наявна інформація про рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.01.2013 у справі №5002-7/758-2012, у тому числі резолютивна частина вказаного рішення, ідентифікаційні коди відповідачів, дата прийняття і номер рішення, повне найменування сторін, їх місцезнаходження, які відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» мають зазначатися у виконавчому документі.

Водночас прохальна частина заяви позивача, зокрема пункт 1 заяви, не відповідає резолютивній частині рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.01.2013 у справі №5002-7/758-2012 (том справи - 1, аркуші справи - 20-32). Так позивач просить видати наказ про стягнення відповідних сум на свою користь лише з відповідача-2 (ТОВ «Фірма «Ріал Естейт»). Натомість в резолютивній частині судового рішення у даній справі зазначено про солідарне стягнення коштів з відповідача-1 та відповідача-2. Тобто позивач в своїй заяві на власний розсуд коригує прийняте рішення у даній справі.

Позивач в апеляційній скарзі зазначав про те, що наказ у справі №5002-7/758-2012 було повернуто на адресу Господарського суду Автономної Республіки Крим, тобто в даному випадку було втрачено не сам наказ, а безпосередньо судове провадження №5002-7/758-2012.

Як уже зазначалося вище, ухвалою Господарського суду Київської області від 02.04.2015 було відновлено справу Господарського суду Автономної Республіки Крим №5002-7/758-2012 в обсязі наданих суду матеріалів, яких достатньо для апеляційного оскарження ухвали Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013 у справі №5002-7/758-2012.

При чому в своїй постанові від 27.05.2015 у справі №5002-7/758-2012 Київський апеляційний господарський суд, переглядаючи ухвалу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013 у справі № 5002-7/758-2012, зазначив про те, у зв'язку зі складною політичною ситуацією в Україні, а також окупацією території Автономної Республіки Крим матеріали господарської справи №5002-7/758-2012 залишилися в приміщенні Господарського суду Автономної Республіки Крим, а відтак фактично втрачені.

Тобто, виконавчий документ, який було повернуто органом державної виконавчої служби на адресу Господарського суду Автономної Республіки Крим також є таким, що вважається втраченим.

Згідно з п.п.19.4 п.19 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, на який послався місцевий господарський суд, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла до 05.12.2016, тобто була чинна на дату видачі наказу та на час винесення постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 у справі №5002-7/758-2012) наказ підлягав пред'явленню до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Колегією суддів враховано як факт затвердження судом мирової угоди між сторонами на стадії виконання судового рішення у справі №5002-7/758-2012 і закриття у зв'язку з цим виконавчого провадження, так і скасування ухвали про затвердження мирової угоди. Водночас, ухвалу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013 у справі №5002-7/758-2012 про затвердження мирової угоди було скасовано постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015, а матеріали справи №5002-7/758-2012 повернуто до Господарського суду Київської області. З названої постанови вбачається, що у судовому засіданні, коли приймалася названа постанова був присутній представник позивача. Тобто, позивач був обізнаний з фактом скасування мирової угоди та міг вчинити дії, необхідні для отримання судового наказу у межах строків пред'явлення наказу до виконання. Однак заява була подана позивачем майже через три роки після скасування мирової угоди сторін (постанова суду від 27.05.2015) і відповідно більше ніж через 4 роки після винесення державним виконавцем постанови від 30.01.2014 про закриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу у справі №5002-7/758-201 та повернення вказаного наказу на адресу суду.

Судом враховано доводи позивача про запровадження у нього процедури виведення з ринку. Позивачем додано до заяви про видачу наказу та поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання копії рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо запровадження процедури ліквідації, продовження строків здійснення ліквідації та заміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію позивача, винесених 17.07.2015, 23.06.2016 та 01.09.2016 (том справи - 3, аркуші справи - 6-8).

Однак колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що з наданих позивачем рішень вбачається, що процедурі ліквідації позивача передувала процедура введення тимчасової адміністрації, яка була запроваджена на період з 20.03.2015 по 16.07.2015. Тобто, на час коли Київським апеляційним господарським судом переглядалася ухвала Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013 у справі №5002-7/758-2012 про затвердження мирової угоди та виносилася постанова з цього приводу, позивач вже перебував у стані виведення його як банку з ринку.

Позивача було віднесено до категорії неплатоспроможних на підставі постанови Правління Національного банку України №190 від 19.03.2015.

Рішення про запровадження тимчасової адміністрації у позивача було прийнято виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19.03.2015 за №61.

Вищевказана інформація розміщена у вільному доступі на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Наведені обставини не спростовують обізнаності позивача з фактом скасування мирової угоди щодо виконання рішення у даній справі.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем не надано доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що при винесенні ухвали від 11.04.2018 у справі №5002-7/758-2012 місцевим господарським судом було дотримано норми процесуального права, повно та всебічно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 269, 271, 275, 276, 281, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.04.2018 у справі №5002-7/758-2012 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 11.04.2018 у справі №5002-7/758-2012 залишити без змін.

3. Матеріали справи №5002-7/758-2012 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови складено 10.07.2018