ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" липня 2018 р. Cправа № 902/202/18

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001)

до: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мрія-29» (вул. Олега Антонова, 29, м. Вінниця, 21034)

про стягнення 627,24 грн.

за участю секретаря судового засідання Незамай Д.Д.

представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 14-72 від 14.04.2018р;

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю № 1 від 05.03.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подано позов до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мрія-29" про стягнення 593,77 грн. пені та 33,47 грн. трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу № 1220/15-ТЕ-1 від 15.12.2014р.

Ухвалою суду від 27.04.2018р за вказаним позовом відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 23.05.2018р.

В підготовчому засіданні 23.05.2018р. судом оголошено перерву до 21.06.2018р., однак, підготовче засідання у визначену судом дату не відбулося, у зв'язку з перебуванням судді на лікуванні.

Ухвалою суду від 22.06.2018р закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 10.07.2018р.

На визначену судом дату зявились представники сторін. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти позову, та просив суд відмовити в його задоволенні.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч умов укладеного між сторонами 15.12.2014р. договору купівлі-продажу природного газу № 1220/15-ТЕ-1 розрахувався за поставлений у 2015 році придбаний газ не вчасно, у зв'язку з чим позивач нарахував відповідачу пеню, передбачену умовами договору та три відсотки річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві № 35 від 17.05.2018р проти позову заперечив в повному обсязі, зазначивши, що розрахувався за природний газ, поставлений позивачем на підставі договору № 1220/15-ТЕ-1 від 15.12.2014р. в повному обсязі станом на 12.02.2016р. Наголошує на п. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Позивач у відповіді на відзив № б/н та дати (вх. номер канцелярії суду 02.1-34/4476/18 від 05.06.2018р) зазначає, що застосування Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до спірних правовідносин є неправомірним, оскільки Законом передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, передбачений також і певний порядок списання заборгованості. Тоді як відповідач не надав суду доказів включення його до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Відповідач в запереченнях № 40 від 15.06.2018р не погоджується з позицією позивача щодо того, що відповідача не включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, що виключає можливість застосування до даних правовідносин положень ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». При цьому відповідач наголошує, що підстав для включення підприємства до названого реєстру не було у звязку з відсутністю заборгованості.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів вбачається, що 15.12.2014 р між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, за Договором Продавець) та Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чайка-Чехова» (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №1220/15-ТЕ-1. (надалі Договір)

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. (п. 1.2. Договору)

Згідно з п. 2.1. Договору Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до136,0 тис. куб. м..

Згідно з п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У п. 5.2. Договору сторонами встановлено, що ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1 091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1 309,20 грн.

Згідно з п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У пункті 9.3 Договору сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю 5 років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє, в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а, в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 Договору).

В подальшому між сторонами укладено ряд Додаткових угод до Договору, якими, з поміж іншого, внесено зміни до ціни природного газу, що поставляється за Договором.

Так, Додатковою угодою № 1 від 23.05.2015р викладено з 01 квітня 2015 року пункт 5.2. Договору в наступній редакції: « 5.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 2 495,25 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м природного газу 2 495,25 грн., крім того ПДВ 20% - 499,05 грн, всього з ПДВ 2 994,30 грн.»

Додатковою угодою №1/2 від 17.07.2015р викладено з 01 липня 2015 року пункт 5.2. Договору в наступній редакції: « 5.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 2 994,30 грн., в тому числі: - тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 102,50 грн, крім того ПДВ 20% - 20,50 грн, всього з ПДВ 123,00 грн.; - тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами 561,00 грн, (в т.ч. вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби, що враховано в структурі тарифу з транспортування природного газу розподільними трубопроводами, встановленого постановою НКРЕКП), крім того ПДВ - 20% - 112,20 грн, всього з ПДВ 673,20 грн; - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (2%) 35,92 грн, крім того ПДВ 20% - 7,18 грн, всього з ПДВ 43,10 грн.

Ціна за 1000 куб.м. природного газу, як товару, становить 1795,83 грн., крім того ПДВ 20% - 359,17 грн., всього з ПДВ 2 155,00 грн.

До сплати за 1000 куб.м природного газу 2 495,25 грн, крім того ПДВ 20% -499,05 грн, всього з ПДВ 2 994,30 грн.»

Додатковою угодою № 3 від 20.10.2015р викладено з 01 жовтня 2015 року пункт 5.2. Договору в наступній редакції: « 5.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1 770,74 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, крім того:

Збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%;

Податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 691,10 грн,, крім того ПДВ 20% - 137,82 грн, всього з ПДВ 826,92 грн.. В структурі тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, затвердженого постановою НКРЕКП, враховано вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби газорозподільного підприємства.

До сплати за 1000 куб.м природного газу 2 495,25 грн, крім того ПДВ 20% -499,05 грн, всього з ПДВ 2 994,30 грн.»

Як з'ясовано судом, на виконання умов Договору, позивач поставив, а відповідач прийняв, природний газ на загальну суму 210 086,17грн. за період з січня по грудень 2015 року, що підтверджується належним чином оформленими, підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу:

від 31.01.2015 за січень 2015 року на суму 24 609,03 грн.;

від 28.02.2015 за лютий 2015 року на суму 22645,23 грн.;

від 31.03.2015 за березень 2015 року на суму 15 838,71 грн.;

від 30.04.2015 за квітень 2015 року на суму 16 887,85 грн.;

від 31.05.2015 за травень 2015 року на суму 7 629,48 грн.;

від 30.06.2015 за червень 2015 року на суму 6 210,18 грн.;

від 31.07.2015 за липень 2015 року на суму 5 787,98 грн.;

від 31.08.2015 за серпень 2015 року на суму 6 306,00 грн.;

від 30.09.2015 за вересень 2015 року на суму 7 216,27 грн.;

від 31.10.2015 за жовтень 2015 року на суму 22 639,91 грн.;

від 30.11.2015 за листопад 2015 року на суму 31 092,80 грн.;

від 31.12.2015 за грудень 2015 року на суму 43 222,73 грн.

Відповідач за поставлений природний газ у спірному періоді розрахувався в повному обсязі станом на 12.02.2016р, що вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, та підтверджено його представником в судовому засіданні 10.07.2018р. Разом з тим, розрахунки відповідачем проводились з порушенням строків, встановлених умовами Договору (п.6.1 Договору).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 593,77 грн. пені та 33,47 грн. 3% річних.

Розглядаючи дану справу суд зважає, що 30.11.2016р набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII (надалі- Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Так, ст. 1 названого Закону визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 ст. 7 даного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, погашена останнім в повному обсязі станом на 12.02.2016 р., тобто, до набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Відтак, з вищенаведеного можна зробити висновок, що єдиною умовою для списання на підставі ч. 3 ст. 7 вищеназваного Закону неустойки та процентів річних, які нараховані на погашену відповідачем заборгованість, є набрання чинності 30.11.2016 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Наведене у даному випадку є безумовною підставою для списання даної заборгованості та не потребує будь-яких дій від теплопостачального підприємства щодо включення до реєстру в порядку передбаченому ст. 3 даного Закону, оскільки є нормою прямої дії.

Метою цього Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що предметом спору у даній справі є стягнення пені та 3% річних, які нараховані на основну заборгованість за спожитий у 2015 році природний газ та те, що така заборгованість була погашена відповідачем до звернення позивача до суду з даним позовом, взявши до уваги, що 30.11.2016р набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», на думку суду, відповідно до ч.3 ст.7 вказаного Закону нараховані позивачем відповідачеві пеня та 3% річних у даному випадку підлягають списанню.

З огляду на наведене доводи позивача, що відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості оскільки не включений до реєстру, а тому порядок списання пені та 3% річних, передбачених ч. 3 ст. 7 Закону не може бути застосований до відповідача, суд вважає необґрунтованими, оскільки вищевказаний Закон не передбачає подання будь-яких додаткових документів для списання чи не нарахування штрафних санкцій, а лише визначає одну підставу, зокрема, погашення основної заборгованості до набрання чинності вказаним Законом.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 07.02.2018р № 927/1152/16.

Виходячи з викладеного, у господарського суду відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на позивача покладаються витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 5 ст. 240 ГПК України передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.)

Повний текст рішення складено та підписано 11 липня 2018 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001)

3 - відповідачу (вул. Олега Антонова, 29, м. Вінниця, 21034)