КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2018 р. Справа№ 910/1757/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представників учасників провадження у даній справі у відповідності до протоколу судового засідання від 04.07.2018

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 05.03.2018

у справі № 910/1757/14 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Київський річковий порт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі № 910/1757/14 затверджено звіт ліквідатора; затверджено ліквідаційний баланс банкрута; ліквідовано банкрута - Товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор" як юридичну особу в зв'язку з банкрутством; провадження у справі № 910/1757/14 закрито; дію мораторію припинено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі № 910/1757/14.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 у даній справі відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою та розгляд її призначено на 04.07.2018.

02.07.2018 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ліквідатора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

04.07.2018 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшло доповнення до апеляційної скарги, в якому останній посилається на додаткові обставини для скасування ухвали господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі № 910/1757/14.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції 16.05.2018 апеляційну скаргу підтримав (із доповненнями) та просив її задовольнити. Ліквідатор заперечила проти апеляційної скарги (із доповненнями) та просила оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомленні про дату та місце розгляду справи.

Стаття 43 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, врахувавши думку учасників провадження у даній справі, що з'явилися у судове засідання щодо відсутності необхідності відкладати розгляд апеляційної скарги, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності інших учасників провадження у справі, які не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 8 статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду м. Києва від 03.03.2014 порушено провадження у справі № 910/1757/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор", розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Шкоду Андрія Сергійовича.

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор" було офіційно оприлюднено 05.03.2014 за № 1361.

Ухвалою попереднього засідання від 21.05.2014 у даній справі затверджено реєстр вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор" на загальну суму 205 417 537 грн. 60 коп.

Постановою Господарського суду м. Києва від 22.06.2015 у даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Левкович Олену Кононівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 575 від 19.03.2013).

Повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 24.06.2015 за № 32917.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" залишено без задоволення, постанову господарського суду м. Києва від 22.06.2015 - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" залишено без задоволення, постанову господарського суду м. Києва від 22.06.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 у даній справі - без змін.

05.09.2017 до господарського суду м. Києва надійшов на затвердження звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута.

Оскаржуваною ухвалою місцевий господарський суд затвердив звіт ліквідатора; затвердив ліквідаційний баланс банкрута; ліквідував банкрута - Товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор" як юридичну особу в зв'язку з банкрутством; провадження у справі № 910/1757/14 закрив; дію мораторію припинив.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з не повним дослідженням матеріалів справи та є такою, що не відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Так, затверджуючи звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідно до звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу у банкрута відсутні грошові кошти та майнові активи для погашення кредиторської заборгованості, ліквідатором для виявлення майнових активів боржника з метою задоволення вимог кредиторів виконані всі необхідні дії та покладені на нього чинним законодавством про банкрутство обов'язки, тому підприємство підлягає ліквідації, а провадження у справі - закриттю.

Як встановив суд першої інстанції, з метою вжиття заходів, спрямованих на пошук майна банкрута та його реалізацію, ліквідатором зроблено відповідні запити до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України, Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державної інспекції сільського господарства в м. Києві, Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Головного управління держпраці у Київській області, Державна служба України з безпеки на транспорті, Департаменту льотної придатності Державної авіаційної служби України, Головного управління держгеокадастру у Київській області та Головного управління регіональної статистики.

Як було зазначено судом першої інстанції, одержані ліквідатором відповіді від зазначених органів та установ свідчать про відсутність у банкрута майнових активів, які належать йому на праві власності або повного господарського відання та які можуть бути включенні до ліквідаційної маси.

Однак, такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає передчасним з огляду на таке.

Статтею 41 Закону передбачено певну сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 46 Закону після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються, зокрема, відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу; копії договорів купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів. Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов'язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна.

До обов'язків ліквідатора входить самостійно вживати заходи, спрямовані на пошук, виявлення та повернення майна банкрута та здійснення необхідних заходів, що створюють можливість наповнення ліквідаційної маси банкрута для задоволення вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором банкрута була виявлена дебіторська заборгованість Компанії Кастлеберг Юніверсал ІНК на суму 160 010 54 дол. США, що була визнана ліквідатором безнадійною через закінчення строку позовної давності, та у зв'язку з поверненням позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор" ухвалою господарського суду м. Києва від 14.07.2010 з причини несплати судового збору.

Суд першої інстанції при розгляді справи не врахував того, що до функцій ліквідатора у справі про банкрутство відноситься вчинення заходів щодо повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб з метою формування ліквідаційної маси (в тому числі, звернення до суду з відповідними позовами щодо повернення майна банкрута та стягнення коштів, які належать банкруту).

Судова колегія вважає, що висновок ліквідатора щодо безнадійності дебіторської заборгованості у зв'язку зі спливом строку позовної давності в даному випадку є передчасним, оскільки про застосування позовної давності не заявлено відповідним дебітором боржника, не враховано наявність чи відсутність підстав для визнання судом повноважними причин пропуску цього строку. При цьому, обов'язок надання правового аналізу щодо підставності та обґрунтованості відповідного позову покладений виключно на суд, який розглядає відповідну справу, а не на ліквідатора та комітет кредиторів боржника у даній справі.

В матеріалах справи відсутні докази того, що на комітеті кредиторів вирішувалося питання стосовно надання кредиторами банкрута коштів на сплату ліквідатором судового збору за подачу вищевказаного позову до Компанії Кастлеберг Юніверсал ІНК про стягнення 16 001 054 дол. США.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, не може прийняти дані доводи, як належні докази неможливості ліквідатора здійснити дії по поверненню майна до ліквідаційної маси банкрута. Докази звернення ліквідатора з відповідною вимогою безпосередньо до дебітора у справі також відсутні.

В матеріалах справи відсутні докази того, що судом було відмовлено ліквідатору банкрута у відстрочці, розстрочці або ж взагалі у звільненні від сплати судового збору за подання такого роду позовної заяви. Відповідних дій з цього приводу ліквідатор не вчиняла, що було підтверджено нею у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Наявні в звіті висновки ліквідатора щодо відсутності "перспектив" претензійно-позовної роботи, не підтверджені належними і допустимими доказами, в результаті чого порушуються охоронювані Законом права та інтереси кредиторів.

Також, в матеріалах справи наявний лист Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 18.04.2017 з інформацією про відкриті рахунки Банкрута.

Згідно наданої податковим органом інформації, у Банкрута відкрито рахунки в ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк".

Разом з тим, судовою колегією було встановлено, що ліквідатором не було виконано вимоги частини 7 статті 30 Закону, а саме у боржника наявні відкриті рахунки в банках. В матеріалах справи відсутні докази їх закриття ліквідатором. У вищевказаному звіті ліквідатор звернувся до суду з вимогою затвердити звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс. Таким чином, всупереч вказаної норми Закону, ліквідатор не вжив вичерпних заходів щодо закриття рахунків боржника у банківській установі, що в свою чергу перешкоджає затвердженню звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута.

Відповідно до частини 7 статті 30 Закону ліквідатор зобов'язаний використовувати при проведенні ліквідаційної процедури тільки один рахунок боржника в банківській установі. Інші рахунки, виявлені при проведенні ліквідаційної процедури, підлягають закриттю ліквідатором. Залишки коштів на цих рахунках перераховуються на основний рахунок боржника.

За результатами аналізу звіту ліквідатора про проведену роботу та ліквідаційного балансу банкрута судом апеляційної інстанції встановлено, що ліквідатором не надано суду документи, які підтверджують вчинення нею вичерпних дій, націлених на повернення у власність банкрута дебіторської заборгованості.

Перелік додатків до звіту ліквідатора, які подаються суду разом із звітом та ліквідаційним балансом є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, яке проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів), подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури.

Доводи апелянта стосовно наявності заставного майна боржника не підтверджені належними доказами. Проте, ліквідатор не довів здійснення всіх дій щодо розшуку відповідних активів боржника, у тому числі майнових прав боржника, які можливо знаходяться в заставі апелянта.

Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, встановленню правового статусу боржника, як юридичної особи, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів та необхідність його ліквідації), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Окрім того, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу є судовим актом, який не тільки встановлює обставини відсутності майна боржника для задоволення вимог кредиторів, дає оцінку повноті дій ліквідатора в ході ліквідаційної процедури, вона підсумовує також хід процедури банкрутства та закриття провадження у справі про банкрутство.

При цьому, звіт ліквідатора та поданий ним ліквідаційний баланс є підсумковими документами, які підтверджують належне проведення ліквідатором всіх заходів ліквідаційної процедури, повне вчинення ним дій по виявленню кредиторів та активів боржника.

Однак, вищевказаний звіт ліквідатора, який надано суду першої інстанції на затвердження, вказаним вимогам закону не відповідає, оскільки в ньому не відображено вчинення ліквідатором всіх належних (вичерпних) дій по виявленню активу боржника та по формуванню ліквідаційної маси банкрута, із врахуванням вищезазначеного. В даному випадку ліквідатором не вжито вичерпних заходів, в тому числі щодо отримання первинних документів боржника, відсутні докази звернення до контрагентів боржника за відповідними правочинами (у тому числі до його дебіторів) щодо отримання відповідних первинних документів тощо.

У відповідності до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про можливість затвердження звіту ліквідатора та завершення ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор" зроблені передчасно, а тому відсутні законні підстави для затвердження звіту, ліквідаційного балансу банкрута та закриття провадження по справі.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню, як така, що прийнята передчасно, з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, та справу слід повернути для подальшого розгляду до господарського суду м. Києва.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статями ст.ст. 269, ч. 3 ст. 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, п. 1 ч. 1 ст. 277, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі № 910/1757/14 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі № 910/1757/14 скасувати.

3. Матеріали справи № 910/1757/14 повернути до господарського суду міста Києва для подальшого розгляду в процедурі ліквідації.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 06.07.2018.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

В.О. Пантелієнко