КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2018 р. Справа№ 910/21541/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Власова Ю.Л.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"

на рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2018 р. (повне рішення складено 14.03.2018 р.)

у справі № 910/21541/17 (суддя - Котков О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"

про стягнення матеріальної шкоди у розімірі 24766,74 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулося з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" про стягнення матеріальної шкоди у розімірі 24342,58 грн, завданої транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 292,11 грн інфляційних втрат та 132,05 грн 3% річних.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" позивачу перейшло право вимоги до відповідача у зв'язку з відшкодуваннням своєму страхувальнику матеріальної шкоди, завданої страхувальником відповідача, визнаного винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.03.2018 р. у справі № 910/21541/17 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 19 100,72 грн шкоди, 292,11 грн інфляційних втрат та 103,61 грн 3% річних, в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що позивачем та судом не було враховано коефіцієнт фізичного зносу при визначенні матеріального збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу. Це, на переконання апелянта, суперечить вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що факт переходу права вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" та факт виплати страхового відшкодування потерпілій стороні підтверджені та доведені.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" на рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2018 р. у справі № 910/21541/17, зупинено дію рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2018 р. у справі № 910/21541/17, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

10.11.2016 р. між ПрАТ "СК "Уніка" (далі - страховик) та ОСОБА_4 (далі - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО" № 370005/4610/0000045, яким були застраховані майнові інтереси останньої, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме - автомобілем марки "ВMW Х5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

11.05.2017 р. по вул. Велика Кільцева дорога 11, в напрямку мікрорайону "Теремків" у м. Києві, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ВMW Х5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що знаходився під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля "МАN", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що знаходився під керуванням водія ОСОБА_6

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 08.06.2017 р. у справі № 760/8508/17 ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні вищевказаного ДТП та притягнуто на підставі ст. 124 КУпАП до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" було складено страховий акт № 00224426 від 04.07.2017 р., згідно з яким подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 20100,72 грн.

Відповідно до звіту про оцінку КТС № 01-30/05 від 30.05.2017 р. розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "ВMW Х5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент оцінки, складає 20172,62 грн.

Кошти в розмірі 20100,72 грн були перераховані ПрАТ "СК "Уніка" відповідно до платіжного доручення № 023079 від 06.06.2017 р. на рахунок ТОВ «АВТ Баварія Київ», яке здійснювало ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "МАN", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4214046 з лімітом за шкоду майну у розмірі 100000,00 грн та франшизою 1000,00 грн.

Таким чином до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", на його думку, перейшло право на отримання від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" компенсації шкоди, завданої транспортному засобу внаслідок ДТП.

13.06.2017 р. позивач звернувся до відповідача з листом № 19832 з вимогою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування у розмірі 20 100,72 грн.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Як передбачено ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 22.03.2017 р. у справі № 910/3650/16.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до даного Закону оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Також статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Встановлено, що полісом № АК/4214046 страхування цивільно-правової відповідальності винної особи передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду майну - 100000,00 грн, а франшиза - 1000,00 грн.

Статтею 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Отже законодавчо встановлена вимога проведення оцінки майна (визначення розміру шкоди) зумовлена тим фактом, що лише фахівець з відповідною кваліфікацією, на підставі отриманого в установленому законодавством України порядку свідоцтва, з необхідним рівнем освіти, на підставі розроблених законодавчих стандартів, нормативів та з використанням спеціальних знань, рекомендацій - в праві визначати характер, обсяг пошкоджень та необхідні дії по їх усуненню, надати відповідь стосовно розміру заподіяної шкоди, визначати наявність причинно-наслідкового зв'язку між ДТП та його наслідками.

Згідно зі звітом про оцінку КТС № 01-30/05 від 30.05.2017 р. коефіціент фізичного зносу (Ез) пошкодженого транспортного засобу склав 0.

Враховуючи вказаний коефіціент фізичного зносу, ПрАТ "СК "Уніка" сплатило страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 20 100,72 грн, сума якого була визначена страховиком з урахуванням умов договору КАСКО № 370005/4610/0000045 від 10.11.2016 р., що вбачається зі страхового акту № 00224426 від 04.07.2017 р.

Пунктом 2.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відтак у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності), норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на страховика (винної особи), у межах, встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, враховуючи положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статті 1194 ЦК України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

При цьому, згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Отже відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 р. у справі № 910/3650/16 та постанові Верховного Суду від 05.04.2018 р. у справі № 910/3165/17.

Згідно з частиною 2 підпункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_6 транспортного засобу "МАN", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в розмірі - 19 100,72 грн, з розрахунку 20 100,72 грн (розмір виплаченого відшкодування, що є меншим від оціненої шкоди згідно звіту про оцінку № 01-30/05 від 30.05.2017 р.) - 1 000,00 грн (франшизи за полісом № АК/4214046).

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 292,11 грн інфляційних втрат та 132,05 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Крім того, оскільки інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненнями грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 р. у справі № 910/22034/15, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема із факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 292,11 грн інфляційних втрат та 103,61 грн 3% річних.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2018 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2018 р. у справі № 910/21541/17 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2018 р. у справі № 910/21541/17.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.07.2018 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Ю.Л. Власов

В.В. Андрієнко