ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/5097/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойка В.С.,

представники учасників справи:

позивача - Хуторянець О.В.,

відповідача - Кобець І.В., Атаманова Ю.Є.,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2018

(головуючий - Скрипка І.М., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2017

(суддя Трофименко Т.Ю.)

у справі № 910/5097/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма"

про стягнення 1 641 340,20 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У березні 2017 Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ТОВ "Райффайзен Банк Аваль") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальності "Юрія-Фарм" (далі - ТОВ "Юрія-Фарм") про стягнення 1 641 340,20 грн за договором про факторингове фінансування з регресом від 05.10.2011 №017/42-0-1/138.

1.2. Позов мотивований тим, що банк на підставі договору про факторингове фінансування з регресом №017/42-0-1/138 від 05.10.2011 здійснив фінансування ТОВ "Юнік Фарма" та набув право вимоги до відповідача.

Позивач зазначає, що загальний розмір відступлених на користь банку прав грошової вимоги склав 1 032 200,00 грн за видатковими накладними №198 від 24.03.2014, №205 від 24.03.2014, №206 від 24.03.2014, які частково в розмірі 103 220,00 грн були сплачені, тому загальний розмір боржника складає 928 980,00 грн; на суму заборгованості позивачем нараховано 63 450,61 грн 3% річних, 648 909,59 грн інфляційних витрат.

2. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. 05 жовтня 2011 між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Юнік Фарма" укладено договір про факторингове фінансування з регресом №017/42-0-1/138 (далі - договір), до якого в подальшому вносились зміни та доповнення шляхом укладення додаткових угод, які є невід'ємними частинами договору.

Відповідно до пункту 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених договором, фактор зобов'язується здійснювати факторингове фінансування клієнта на умовах факторингу з регресом.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що права вимоги є відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами додаткової угоди до договору, яка укладається в порядку, визначеному статтею 2 договору.

Відповідно до п. 1.3 договору внаслідок відступлення права вимоги фактор замінює клієнта як кредитора боржника, у зв'язку із чим до фактора переходять відповідні права кредитора за контрактом, включаючи права на отримання вартості товарів, робіт, послуг, отримання підтверджуючих документів, неустойок та інших платежів за контрактом.

2.2. 07 серпня 2013 року між позивачем та третьою особою укладено додаткову угоду №017/42-0-1/138/10 до договору про факторингове фінансування з регресом №017/42-0-1/138 від 05.10.2011 (далі - додаткова угода №10).

Відповідно до додатку №2 до додаткової угоди №10, з моменту підписання додаткової угоди №10 третя особа вважається такою, що відступила, а позивач таким, що набув права вимоги до ТОВ "Юрія-Фарм", що виникли на підставі контракту №35 від 13.09.2012 (зі змінами та доповненнями) щодо оплати поставлених товарів/наданих позивачем послуг/виконаних боржником робіт в сумі 1 050 000,00 грн зі строком платежу за контрактом 45 днів, а також права пов'язані з цими правами вимоги відповідно до умов договору.

2.3. 25 лютого 2014 року між третьою особою та відповідачем підписано повідомлення про відступлення прав вимоги за контрактом №35, відповідно до якого відповідач засвідчив, що ознайомлений з фактом переходу прав вимоги та про необхідність виконання зобов'язань новому кредитору (банку).

2.4. 07 квітня 2014 року між третьою особою та позивачем укладено реєстр переданих документів №7, відповідно до якого третя особа відступила позивачу право грошової вимоги до відповідача в розмірі 511 400,00 грн. Як доказ наявності та розміру зобов'язання третя особа надала позивачу видаткову накладну №198 від 24.03.2014, за підписом представників відповідача та третьої особи та податкову накладну від 24.03.2014.

09 квітня 2014 року між третьою особою та позивачем укладено реєстр переданих документів №8, відповідно до якого третя особа відступила позивачу право грошової вимоги до відповідача в розмірі 331 200,00 грн. Як доказ наявності та розміру зобов'язання, третя особа надала позивачу видаткову накладну №205 від 24.03.2014 за підписом представників відповідача та третьої особи та податкову накладну від 24.03.2014.

10 квітня 2014 року між третьою особою та позивачем укладено реєстр переданих документів №9, відповідно до якого третя особа відступила позивачу право грошової вимоги до відповідача в розмірі 189 600,00 грн. Як доказ наявності та розміру зобов'язання, третя особа надала позивачу видаткову накладну №206 від 24.03.2014 за підписом представників відповідача та третьої особи та податкову накладну від 24.03.2014.

2.5. Позивач зазначив, що у зв'язку із наведеним вище, загальний розмір відступлених на користь банка прав грошової вимоги до боржника склав - 1 032 200,00 грн, частково зазначені кошти були сплачені в розмірі 103 220,00 грн, отже загальний розмір невиконаних зобов'язань боржника складає 928 980,00 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач зауважив про неотримання товару від третьої особи за спірними накладними та відсутність фінансових зобов'язань перед третьою особою.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1. 03 липня 2017 року рішенням Господарського суду міста Києва у задоволенні позову відмовлено.

3.2. 14 березня 2018 року постановою Київського апеляційного господарського суду рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2017 залишено без змін.

3.3. Рішення першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано недоведеністю позовних вимог та наявністю доказів, що спростовують факт поставки товару за накладними; у відповідача відсутня заборгованість перед третьою особою; третя особа не мала права вимоги до відповідача за відповідними накладними, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неіснуючої заборгованості.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. 12 квітня 2018 року Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2018, рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2017 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

4.2. На думку скаржника, судами попередніх інстанцій проігноровані положення ст.ст. 32, 34, 43 ГПК України (у редакції до 15.12.2017), ст.ст. 76, 78, 86 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) та не здійснено належним чином оцінки всіх обставин справи та аналізу всіх доказів у справі (договору про факторингове фінансування з регресом і додатковими угодами до нього, реєстрів переданих документів, видаткових накладних та податкових накладних, повідомлень про переуступку прав вимоги на дебіторську заборгованість, меморіальних ордерів, виписки по рахунку тощо), тому господарські суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Також скаржник зазначає про те, що судами проігноровані обставини, встановленні рішенням суду у справі №285/1642/15-ц, які не потребують доказування при розгляді цієї справи.

4.3. 04 червня 2018 року відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить судові рішення попередніх інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

4.4. Відзив мотивовано такими аргументами.

4.4.1. Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що поставка товару за наданими банком видатковими накладними не підтверджується належними та допустимими доказами.

4.4.2. Оскільки поставки товару за видатковими накладними №198 від 24.03.2014, №205 від 24.03.2014, №206 від 24.03.2014, наданими банком, не здійснювалося, TOB "Юнік Фарма" не мало грошової вимоги до TOB "Юрія-Фарм" за цими накладними і такі вимоги не виникли в майбутньому. У зв'язку з відсутністю грошових вимог за цими накладними вони не могли бути передані TOB "Юнік Фарма" до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" за договором факторингу.

4.4.3. Правовідносини за договором поставки між TOB "Юрія-Фарм" та TOB "Юнік-Фарма" у справі №285/1462/15-ц не досліджувались. Зокрема, в рамках розгляду справи №285/1462/15-ц не досліджувалися обставини виконання сторонами зобов'язань за договором поставки №35 від 13.09.2012 між TOB "Юрія-Фарм" та TOB "Юнік Фарма" та не досліджувались докази щодо відсутності фактів поставок за спірними накладними, що є предметом розгляду цієї справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про необхідність встановлення обставин справи, про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

5.1.2. Згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір по справі стосується стягнення заборгованості, річних та інфляційних у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договору про факторингове фінансування з регресом від 05.10.2011 №017/42-0-1/138.

5.2.2. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 1084 ЦК України).

5.2.3. Позивач стверджує, що право грошової вимоги до банку перейшло на підставі видаткових накладних про поставку товару. При цьому, на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед третьою особою за спірними видатковими накладними позивачем надано копії податкових накладних №198 від 24.03.2014, №206 від 24.03.2014, №205 від 24.03.2014.

У цьому зв'язку господарськими судами з урахуванням вимог ст.ст. 74, 77 ГПК України встановлено, що виходячи з наявних у справі належних та допустимих доказів, позивачем не доведено здійснення третьою особою відповідачу поставки товару за видатковими накладними №198 від 24.03.2014 на суму 518 400,00 грн, №205 від 24.03.2014 на суму 331 200,00 грн, №206 від 24.03.2014 на суму 189 600,00 грн.

При цьому, господарськими судами також надано оцінку тому факту, що в заяві про вчинення кримінального правопорушення, поданій позивачем до правоохоронних органів, і по якій відкрито кримінальне провадження, сам позивач зазначає про передачу посадовими особами ТОВ "Юнік Фарма" банку права вимоги за недійсними (підробленими) документами, в тому числі і за спірними видатковими накладними.

5.2.4. Щодо аргументу скаржника про те, що судами проігноровані обставини, встановленні рішенням суду у справі №285/1642/15-ц, які не потребують доказування при розгляді цієї справи, то у цьому зв'язку Верховний Суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до части 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, господарськими судами надано оцінку рішенню Новгород-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13.08.2015 у справі №285/1462/15-ц та встановлено, що правовідносини за договором поставки між відповідачем та третьою особою не були предметом розгляду та не досліджувалось під час розгляду справи №285/1462/15-ц, а тому це рішення не має преюдиційного значення для розгляду справи №910/5097/17.

5.2.5. У зв'язку з викладеним, Верховний Суд погоджується з висновком обох судових інстанцій про те, що з огляду на не підтвердження поставок товару за спірними видатковими накладними, у відповідача відсутня заборгованість перед третьою особою, тому третя особа не мала права вимоги до відповідача і такі вимоги не виникали в майбутньому. Отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 928 980,00 грн неіснуючої заборгованості. Оскільки відсутні підстави для стягнення визначеної банком суми заборгованості, господарські суди обґрунтовано відмовили у позові щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму основної заборгованості.

5.2.6. Інші аргументи касаційної скарги стосуються з'ясування обставин, вже встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі. Проте касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Поряд з тим Верховний Суд погоджується з доводами, наведеними у відзиві на касаційну скаргу, як такими, що узгоджуються із встановленими судами обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Верховний Суд вважає висновок господарських судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог обґрунтованим. При цьому, доводи позивача у касаційній скарзі фактично зводяться до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією Верховного Суду, враховуючи вимоги ст. 300 ГПК України.

6.2. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.3. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" без задоволення, а судових рішень, що оскаржуються,- без змін.

7. Судові витрати

7.1. Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2017 у справі № 910/5097/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І. Ткач

Судді: О. Мамалуй

Л. Стратієнко