ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.07.2018

Справа № 910/5403/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Шкурдової Л.М., розглянувши матеріали справи №910/5403/18

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України"

до публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення 54 102,26 грн.

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення 54 102,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 року у справі № 910/6942/15-г, яке набрало законної сили 03.06.2015 року, стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» основну заборгованість в сумі 117 035, 97 грн.; пеню в сумі 12 498,80 грн.; 3 % річних в сумі 1 086,99 грн.; інфляційні втрати в сумі 13 835,09 грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 2 889, 14 грн. У зв’язку з тим, що відповідачем прострочено виконання вказаного рішення, позивач просить стягнути з останнього суму 3% річних у розмірі 10 911,68 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 43 190,58 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2018 року у справі №910/5403/18 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони у справі були належним чином повідомлені про розгляд даної справи судом, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Сторони правом для подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження у встановлений судом строк, не скористались.

24.05.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши про неправильність засвідчення доданих до позовної заяви документів, неможливість застосування приписів ст. 625 Цивільного кодексу України до правовідносин, що виникають з приводу виконання судових рішень, а також про необхідність попереднього, до подання позову, звернення кредитора до боржника з вимогою про сплату передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Крім того, у відзиві відповідачем зазначено про неможливість нарахування процентів на суму неустойки та стягнуті судом 3 % річних, а також про неможливість нарахування інфляційних втрат на вже стягнуті інфляційні втрати.

Вказаний відзив також містить клопотання відповідача про залучення до участі у справі Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві та витребування доказів стягнення з відповідача суми на виконання рішення у справі № 910/6942/15-г, у задоволенні яких судом відмовлено, з огляду на те, що відповідачем не доведено яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов’язки Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві та не обґрунтовано неможливість самостійного надання доказів сплати коштів на виконання рішення у справі № 910/6942/15-г.

У вказаному відзиві відповідачем також заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 686/21962/15-ц, у задоволенні якого судом відмовлено у зв’язку з тим, що вказану справу розглянуто, за результатами розгляду Великою Палатою Верховного Суду винесено постанову від 16.05.2018 року.

Сторони у справі були належним чином повідомлені про розгляд даної справи судом, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2013 року між публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (відповідач) та публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Надра України» (позивач) укладено договір про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування № 7/2958-Р-154М/13 (надалі – договір), на виконання якого позивач надав відповідачу визначений сторонами перелік робіт на загальну суму 117 035,97 грн., що було підтверджено актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № Н-00000061 від 14.01.2014 року.

З огляду на те, що відповідачем не сплачено вартість виконаних позивачем робіт у строк, обумовлений договором, позивач у 2015 році звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача вартості виконаних робіт, з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 року у справі № 910/6942/15-г вирішено стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» основну заборгованість в сумі 117 035, 97 грн.; пеню в сумі 12 498,80 грн.; 3 % річних в сумі 1 086,99 грн.; інфляційні втрати в сумі 13 835,09 грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 2 889, 14 грн.

В силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за виконані роботи у розмірі 117 035,97 грн. має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). При цьому, чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, де зазначено, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Відтак, безпідставними є твердження відповідача про неможливість застосування приписів статті 625 Цивільного кодексу України до правовідносин, що виникають з приводу виконання судових рішень.

При цьому, попереднє, до подання позову до господарського суду, звернення кредитора до боржника з вимогою про сплату сум пені, інфляційних нарахувань та процентів річних не передбачено законом і тому не є обов'язковим. Отже, неподання позивачем (кредитором) доказів такого звернення не тягне за собою відмови в задоволенні відповідних позовних вимог (п. 1.8 постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року № 14).

У матеріалах справи міститься банківська виписка з особового рахунку позивача, з якої судом встановлено, що стягнуту рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 року у справі № 910/6942/15-г суму у загальному розмірі 147 345,99 грн. зараховано на рахунок позивача 20.11.2017 року.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов'язань перед кредитором.

При цьому, обов'язок сплатити суму неустойки (пені), інфляційних втрат та 3% річних за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин ст. 625 Цивільного кодексу України.

За підрахунками позивача, що містяться у матеріалах справи, за період з 04.06.2015 року по 20.11.2017 року сума 3% річних становить 10 911,68 грн., сума інфляційних втрат – 43 190,58 грн., які розраховані із суми 147 345,99 грн.

З огляду на те, що 3 % річних та інфляційні втрати нараховуються на суму основного боргу, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати на суму 147 345,99 грн, яка складається із суми основного боргу в сумі 117 035, 97 грн.; пеню в сумі 12 498,80 грн.; 3 % річних в сумі 1 086,99 грн.; інфляційні втрати в сумі 13 835,09 грн.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем сум, суд констатує, що позивачем при здійсненні розрахунків неправильно застосовано положення ст. 625 Цивільного кодексу України у частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму пені, інфляційних втрат та 3 % річних, які було вирішено стягнути рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 року у справі № 910/6942/15-г.

Крім того, як вже було зазначено вище, судом встановлено, що згідно з доданою до матеріалів справи банківською випискою з особового рахунку позивача, стягнуту рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 року у справі № 910/6942/15-г суму у загальному розмірі 147 345,99 грн. зараховано на рахунок позивача 20.11.2017 року. Враховуючи те, що день фактичного виконання грошового зобов’язання не включається у період, за який може бути здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, позивачем також допущено помилку у визначенні періоду прострочення.

За перерахунком, здійсненим судом, з суми основного боргу в розмірі 117 035, 97 грн за період з 04.06.2015р. по 19.11.2017р., сума 3% річних становить 8 657,46 грн., сума інфляційних втрат – 34 306,00 грн., у зв’язку з чим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, аргументи відповідача щодо необхідності визнання належним виконанням зобов’язання надходження коштів від відповідача на рахунок органу державної виконавчої служби, суд до уваги не бере з огляду на те, що з урахуванням п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок саме кредитора, тобто позивача, або видачі їх йому готівкою.

Суд вважає не обґрунтованими посилання відповідача з приводу неправильності засвідчення доданих до позовної заяви документів, оскільки наявні у справі копії документів, надані позивачем, відповідають вимогам п. 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації», затвердженого Наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 – 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, провулок Несторівський, буд. 3-5, ідентифікаційний код 00135390) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 54, ідентифікаційний код 31169745) 8 657 (вісім тисяч шістсот п’ятдесят сім) грн. 46 коп. - 3% річних, 34 306 (тридцять чотири тисячі триста шість) грн. 00 коп. - інфляційних втрат та 1399 (тисячу триста дев’яносто вісім) грн 23 коп - витрати зі сплату судового збору.

3.          У задоволенні іншої частини позову – відмовити.

4.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                       Шкурдова Л.М.

Дата складення судового рішення: 05.07.2018р.