ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2018 р. Cправа № 902/32/18

Суддя господарського суду Вінницької області Нешик О.С., розглянувши матеріали

за позовом приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо", м.Вінниця

до приватного підприємства "Афіна БК", м.Жмеринка Жмеринського району Вінницької області

про стягнення 113 526,16 грн заборгованості згідно договору поставки

сторони правом участі у судовому засіданні не скористались

В С Т А Н О В И В :

В провадженні господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/32/18 за позовом приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" про стягнення з приватного підприємства "Афіна БК" 113526,16 грн заборгованості, що нарахована в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань згідно договору №21.17 від 01.09.2017 щодо оплати за отриманий товар (цеглу та цемент), з яких: 89129,20 грн - основний борг; 3335,62 грн - пеня; 2344,21 грн - 3% річних; 891,29 - сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів та 17825,84 грн - штраф.

Ухвалою суду від 12.02.2018 постановлено відкрити провадження у справі №902/32/18, розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначити на 12 березня 2018 року.

Ухвалою суду від 12.03.2018 відкладено підготовче судове засідання у справі №902/32/18 на 12.04.2018, з огляду на неявку в судове засідання представників сторін.

Ухвалою суду від 12.04.2018 постановлено закрити підготовче провадження у справі №902/32/18, призначити справу до судового розгляду по суті, повідомити учасникам справи, що розгляд справи по суті відбудеться 04.05.2018.

Судове засідання 04.05.2018 у справі №902/32/18 не відбулося, у зв'язку з перебуванням судді у відпустці, а тому ухвалою суду від 21.05.2018 постановлено судове засідання по розгляду справи №902/32/18 по суті призначити на 19.06.2018.

Сторони правом участі в судовому засіданні не скористалися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені завчасно та належним чином ухвалою суду від 21.05.2018, яка надіслана на адресу сторін згідно відомостей з ЄДРЮОФОПГФ рекомендованою кореспонденцією.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З огляду на вищезазначене, суд приходить висновку, що сторін належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутністю, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Водночас 19.06.2018 на адресу суду надійшла заява приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" про зменшення позовних вимог (вх. канц. суду №02.1-34/4820/18 від 19.06.2018), в якій позивач, посилаючись на часткове погашення відповідачем основного боргу, просить прийняти її до розгляду та стягнути з відповідача заборгованість за договором №21.17 від 01.09.2017, а саме: 79129,20 грн - основного боргу; 2961,38 грн - пені; 2081,20 грн - відсотки річних; 1990,10 - суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, та 15825,84 грн - штрафу.

Частиною 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно ст.207 ГПК України, під час розгляду справи по суті в учасників справи з'ясовується, чи мають вони заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Оглянувши заяву приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" про зменшення позовних вимог (вх. канц. суду №02.1-34/4820/18 від 19.06.2018) та додані до неї документи судом встановлено, що часткове погашення відповідачем заборгованості відбулось 30.05.3018, тобто після постановлення ухвали про закриття підготовчого провадження у даній справі, про що свідчить платіжне доручення №248 від 30.05.2018. Враховуючи, що зазначена заява з поважних причин не була подана в строки, визначені ст.46 ГПК України, суд доходить до висновку про наявність правових підстав до її прийняття та здійснення подальшого розгляду справи з урахуванням вимог, що в ній зазначені.

Також заявою від 19.06.2018 представник позивача ОСОБА_1 просив суд судове засідання провести у його відсутності, позов задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.09.2017 між приватним акціонерним товариством "Вінницяоблпаливо" (постачальник) та приватним підприємством "Афіна БК" (покупець) укладено договір №21.17, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов'язався поставити, а Покупець прийняти та своєчасно оплатити товар згідно специфікації до даного договору, на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п.п. 2.1., 2.2., 2.4. Договору покупець повністю розраховується з постачальником за отриманий товар, перелік якого вказаний у видаткових накладних, рахунках фактурах, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника до 01.12.2017.

01.09.2017 сторонам підписано Специфікацію № 1 до договору №21.17 від 01.09.2017 та узгоджено найменування товару та одиниці виміру (цегла рядова М-100 (шт.), цемент ПЦ 1-500, мішок 25 кг (тн)), кількість товару відповідно (22397 шт. та 3.125 тн), суму товару у грн з ПДВ відповідно 80629,20 грн та 8500,00 грн.

Згідно з умовами договору №21.17 від 01.09.2017 між позивачем та приватним підприємством "Афіна БК" було оформлено видаткову накладну №РН-0000110 від 30.11.2017 (на цеглу рядову М-150 кількістю 22397,00 шт. на загальну суму та цемент ПЦ 1-500, мішок 25 кг кількістю 3.125 т на загальну суму 89129,20 грн. з ПДВ.

Отже, виконуючи умови Договору №21.17 від 01.09.2017 на підставі видаткової накладної №РН-0000110 від 30.11.2017 ПрАТ "Вінницяоблпаливо" поставило ПП "Афіна БК" товар на загальну суму 89129,20 грн.

З огляду на нездійснення відповідачем розрахунків в обумовлений договором строк (01.12.2017) позивач надіслав відповідачу претензію №717 від 05.01.2018 з вимогою сплатити зазначену вище заборгованість, яку відповідачем залишено без розгляду та задоволення.

Таким чином відповідач в порушення умов договору за поставлений товар не розрахувався, що і стало підставою до звернення до суду з даним позовом.

Після порушення провадження у справі відповідач сплатив позивачу 10 000,00 грн заборгованості за Договором №21.17 від 01.09.2017. Як зазначалось вище з цього приводу позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яку прийнято судом.

З огляду на викладене загальна сума боргу по Договору №21.17 від 01.09.2017 на день розгляду справи з урахуванням часткової проплати, становить 79129,20 грн.

Дослідивши і оцінивши надані докази суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем узгодженого товару відповідачу та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 79129,20 грн.

Окрім того, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем за період з 02.12.2017 по 18.01.2018 нараховано та заявлено до стягнення 2961,38 грн - пені, 2081,20 грн - 20% річних, 1990,10 грн інфляційних, а також 15825,84 грн - штрафу.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2. договору сторони визначили, що за затримку платежів у відповідності до п.1.2. даного договору, постачальник має право нарахувати, а покупець в такому разі зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежів та двадцять процентів штрафу від простроченої суми. На суму боргу також нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі двадцяти процентів річних.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного суд доходить до висновку, що вимоги щодо стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 20% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Здійснивши перерахунок позовних вимог в частині стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 20% річних, суд встановив, що заявлені суми позивачем обраховано вірно, а відтак вимоги про стягнення 2961,38 грн пені; 15825,84 грн - штрафу; 2081,20 грн 20% річних та 1990,10 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Як встановлено ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Слід також роз'яснити, що відповідно до положень частин 4 та 5 статті 240 ГПК України в зв'язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписав рішення у справі №902/32/18 без його проголошення. Датою ухвалення рішення у даній справі, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства "Афіна БК" (23100, Вінницька обл., м.Жмеринка, вулиця Магістральна, будинок 20; ідентифікаційний код 33196519) на користь приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" (21021, м.Вінниця, Хмельницьке шосе, 22; ідентифікаційний код 01880670) 79129,20 грн основного боргу; 2961,38 грн пені; 2081,20 грн відсотків, 15825,84 грн штрафу; 1990,10 грн інфляційних витрат та 1762,00 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 02 липня 2018 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу - ПАТ "Вінницяоблпаливо" (21021, м.Вінниця, Хмельницьке шосе, 122);

3 - відповідачу - ПП "Афіна БК" (23100, Вінницька область, м.Жмеринка, вул.Магістральна, буд.20).