ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/166/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовська Л.М., секретар судового засідання Дзіворонюк М.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Віссманн", вул. Валентини Чайки, 16, с. Чайки, Києво-Святошинський район, Київська область, 08130

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" вул. І. Макуха, 6, м. Івано-Франківськ, 76018

про стягнення заборгованості в сумі 790308,28 грн

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віссманн" про визнання частково недійсним Договору поставки №093387 від 31.08.2017

за участю:

Від позивача: Войнеску О.І. - представник, довіреність № б/н від 11.10.2017.

Від відповідача: представник не з'явився.

ВСТАНОВИВ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Віссманн" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" про стягнення заборгованості в сумі 790 308 грн. 28 к.

Позиція позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом).

Позовні вимоги (по первісному позову) обґрунтовані невиконанням умов укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Віссманн" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" договору поставки №093387 від 31.08.2017. З огляду на неналежне виконання умов договору поставки позивачем нараховано 13324,58 грн інфляційних нарахувань, 3265,92 грн 3% річних, 31991,48 грн пені та 211921,80 грн штрафу.

10.05.2018 подано до суду відповідь на відзив б/н від 07.05.2018 (вх.№7396/18), в якому вказано на той факт, що сума договору в даному випадку вказана у специфікації до договору, а про можливість такого зазначення саме в специфікації сторони погодили у п.3.3 договору поставки №093387 від 31.08.2017. Щодо відсутності підписів покупця на кожному аркуші накладної зазначає, що Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює чіткі вимоги до оформлення первинних документів, серед яких відсутня вимога про проставлення особистих підписів осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції на всіх аркушах первинного документа.

10.05.2018 подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву б/н від 07.05.2018 (вх.№7431/18), в якому зазначено, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно з ст.549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій.

21.05.2018 до суду подано клопотання б/н від 18.05.2018 (вх.№7904/18), в якому просить вважати зустрічну позовну заяву неподаною та повернути її Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон", з тих підстав, що останнім не подано підтверджуючих документів зарахування судового збору до Державного бюджету України за подання зустрічного позову, як того вимагав суд в ухвалі від 19.04.2018.

Позиція відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом).

13.04.2018 подано до суду відзив на позовну заяву б/н від 10.04.2018, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що при укладенні договору сторони не дійшли згоди стосовно всіх істотних умов договору, зокрема, щодо суми договору, оскільки сам договір не містить конкретної суми. Крім того, зазначає, що накладна № від 29.09.2017 на суму 756437,40 грн містить підпис покупця тільки на останньому (четвертому) аркуші, а накладна № від 31.10.2017 на суму 133,70 грн не містить підпису покупця взагалі, що спростовує факт отримання ним товару.

13.04.2018 подано до суду зустрічний позов б/н від 10.04.2018 (вх.№5310/18) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віссманн" про визнання частково недійсним договору поставки №093387 від 31.08.2017.

Мотивуючи заявлені зустрічні позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" вказує на той факт, що п.8.4 договору поставки №093387 від 31.08.2017 в частині встановлення штрафу є таким, що суперечить актам цивільного законодавства, так як даний пункт договору передбачає подвійну відповідальність у вигляді пені та штрафу за одне і те саме порушення однієї умови договору (порушення строків оплати за поставлений товар).

17.04.2018 подано до суду додаткові письмові пояснення до зустрічного позову б/н від 17.04.2018 (вх.№6066/18).

21.05.2018 до суду направлено заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву б/н від 21.05.2018 (вх.№7984/18), в якому зазначено, що накладна № від 29.09.2017 не містить не лише підпису, який підтверджує обізнаність сторін щодо всіх зазначених по тексту умов, а й не містить посилання на договір поставки. Крім того, вказує на неможливість визначення строку оплати за товар, так як положення договору та специфікації містять різні дані. Оскільки не доведено факту досягнення сторонами домовленості стосовно всіх умов поставки, відсутні підстави для застосування відповідальності, визначеної п.8.4 договору (пені та штрафу).

21.05.2018 подано до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву б/н від 21.05.2018 (вх.№7985/18), в якому вказує на те, що пеня та штраф є різновидами неустойки, тобто одним і тим самим видом юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а тому не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання, що суперечить ст.61 Конституції України.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) явку представника в судове засідання 25.06.2018 не забезпечив, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку (ухвала суду від 11.06.2018 вручена представнику 18.06.2018).

Розгляд судом заяв, клопотань. Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 12.03.2018 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.04.2018.

13.04.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" подано до суду зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віссманн" про визнання частково недійсним договору поставки №093387 від 31.08.2017.

17.04.2018 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 15.05.2018.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.04.2018 прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом, розгляд за зустрічного позову призначено разом з первісним позовом у підготовчому засіданні на 15.05.2018.

15.05.2018 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 21.05.2018.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 21.05.2018 підготовче провадження у справі закрито, розгляд справи по суті призначено на 08.06.2018. Однак, в цей день розгляд справи по суті не відбувся.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 розгляд справи по суті призначено на 25.06.2018.

Обставини справи, встановлені судом.

31.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Віссманн" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" (покупець) укладено договір поставки №093387.

Згідно п.1.1 договору постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець зобов'язується приймати і оплачувати товар (обладнання), в найменуванні, кількості і ціні згідно рахунків та/або узгоджених сторонами специфікацій, які є невід'ємними частинами цього договору. Підтвердженням узгодження найменування, кількості і ціни замовленого товару відповідно до рахунку є здійсненням покупцем оплати по ньому на умовах цього договору та/або отримання товару та/або здійснення підтвердження замовлення засобами електронного зв'язку в залежності від умов конкретної поставки.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що загальна вартість цього договору є сума, що була фактично оплачена або мала бути оплачена протягом дії цього договору. В специфікаціях та/або рахунках ціна товару вказана в гривнях, що дорівнює еквіваленту ціни в євро за курсом, зазначеним в такому рахунку та/або специфікації.

Як вказує п.2.2 договору оплата за поставку товару здійснюється покупцем наступним чином: авансовий платіж в розмірі 30% ціни, зазначеної в рахунку, - в строк передбачений таким рахунком; остаточний платіж в розмірі 70% ціни товару, зазначеної в рахунку, в перерахунку згідно положень цього пункту, - протягом60 календарних днів з дня отримання товару в місці, вказаному у відповідній специфікації.

Загальна сума договору, у відповідності до виставленого постачальником рахунку №093387 від 31.08.2017 та специфікації до договору, становить 756571,10грн.

Згідно п.3.1 договору, якщо інше не передбачено рахунком та/або у відповідній специфікації товар постачається протягом 4-8 тижнів з дня здійснення повної оплати по відповідному рахунку (або авансового платежу в залежності, що передбачено умовами цього договору).

Специфікацією до договору передбачено, що строк поставки товару становить 4 тижні з дня отримання першого платежу відповідно до п.2.2 договору.

На виконання умов договору постачальник передав покупцю товар в повному обсязі, про що свідчать накладні на відвантаження № від 29.09.2017 на суму 756437,40 грн та № від 31.10.2017 на суму 133,70 грн. та товарно-транспортна накладна №905000383 від 29.09.2017.

При цьому відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) отримавши товар по накладній на відвантаження № від 31.10.2017, без зазначення будь-яких підстав відмовився її підписувати, як наслідок, 14.11.2017 позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) складено акт про відмову від підписання зазначеної накладної.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віссманн" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" з вимогою виконати свої зобов'язання за договором поставки, в частині належного оформлення документів, які підтверджують поставку товару. Даний факт підтверджує лист №24/18 від 21.02.2018.

Частково, зокрема в сумі 226766,60 грн, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) розрахувався за поставлений товар, що підтверджує банківська виписка від 01.10.2017, а саме, проплати здійснено: 11.09.2017 на суму 100000,00 грн, 12.09.2017 на суму 50000,00 грн, 19.09.2017 на суму 33780,00 грн, 28.09.2017 на суму 42986,60 грн.

Несплаченим залишився борг в сумі 529804,50 грн.

Відповідно до п.8.4 договору в разі порушення строків здійснення розрахунків за цим договором, покупець на підставі письмової вимоги (претензії) зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, за весь період прострочення грошового зобов'язання. Пеня може нараховуватися по день пред'явлення відповідної вимог (претензії) в межах трирічного строку з дня вчинення відповідного порушення, а в разі безпідставного ухилення покупця від виконання вимог передбачених в вимозі (претензії), пеня може нараховуватися аж до дня прийняття судом рішення по суті спору. Окрім того, за порушення строків здійснення розрахунків за цим договором, покупець на підставі письмової вимоги (претензії) зобов'язаний протягом 5 робочих днів з дня отримання сплати постачальнику штраф в розмірі 40% від загальної вартості неоплаченого товару. Застосування штрафу до покупця за порушенням грошового зобов'язання може бути пред'явлене постачальником в межах трирічного строку з дня вчинення відповідного порушення.

З урахуванням вище вказаного пункту договору, а також приписів ст.625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачу за первісним позовом (позивачу за зустрічним позовом) нараховано 13324,58 грн інфляційних нарахувань, 3265,92 грн 3% річних, 31991,48 грн пені та 211921,80 грн штрафу.

11.01.2018, з метою позасудового врегулювання даного спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Віссманн" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" з претензією №140/01-18 від 10.01.2018, з вимогою сплатити існуючий борг. Факт направлення даної претензії на адресу відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) підтверджує опис вкладення в цінний лист та фіскальний чек ПАТ "Укрпошта" від 11.01.2018.

Однак, претензія залишена Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" без належного реагування.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із приписами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України встановлено, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться у строк (термін) визначений у зобов'язанні (ч. 1 ст. 530 ЦК України), оскільки зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відтак, в силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні приписи містяться у ст. 712 ЦК України, яка наведена вище.

Відповідно до ст.ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 529804,50 грн, на час прийняття рішення не сплачена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується документально, відповідачем не надано суду будь-яких документальних доказів, які б спростовували доводи позивача, вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 529804,50 грн обґрунтована та підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що сума основного боргу відповідачем своєчасно не сплачена, тобто має місце прострочення виконання грошового зобов'язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (ст.ст. 612,625 Цивільного кодексу України).

Господарським судом, в системі ІПС "Законодавство", здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних.

Згідно з вірним арифметичним розрахунком, проведеним судом, з відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) на користь позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) підлягають стягненню 3% річних за період з 01.12.2017 до 13.02.2018 в сумі 3265,92грн та інфляційні втрати за період з грудня 2017 року по січень 2018 року в сумі, тобто в сумі заявленій позивачем.

Стосовно нарахування та заявлення до стягнення пені в сумі 31991,48 грн та 211921,80 грн штрафу суд зауважує наступне.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст.546 Цивільного кодексу України).

В силу ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пеня, за визначенням ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

З ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З п.2.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вбачається, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Тобто, пеня стягується тільки у тому разі, коли її розмір визначено в договорі.

Відповідальність покупця за порушення строків оплати за поставлений товар встановлена в п.8.4 договору №093387 від 31.08.2017.

Таким чином, оскільки контрагентами в договорі поставки №093387 від 31.08.2017 визначено відповідальність відповідача у формі пені та штрафу у разі несвоєчасного виконання грошового зобов'язання (порядок її сплати та розмір), господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) пені в сумі 31991,48 грн за період з 01.12.2017 по 13.02.2018 та 211921,80грн штрафу (40% від суми боргу).

В спростування заперечень відповідача про недосягнення сторонами згоди щодо суми договору, а також відсутність підписів покупця на всіх аркушах накладної суд вказує наступне.

Так, договір поставки №093387 від 31.08.2017 не містить вказівки на конкретну ціну товару. Однак, в даному випадку ціна договору визначена у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, про що сторони зазначили у п.1.1, п.2.1, п.3.3 цього договору.

Договір поставки №093387 від 31.08.2017 належним чином оформлено, підписано та скріплено печатками обох сторін.

Частиною 1 ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як зазначено у ч.1 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за №88).

В даному випадку накладна № від 29.09.2017 підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" та скріплена печаткою. Більше того, має місце оформлення товарно-транспортної накладної від 29.09.2017 за №905000383, що підтверджує факт поставки товару.

Часткові проплати по даному договору також свідчать про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" отримано товар, за який і здійснено відповідні розрахунки.

Щодо відсутності підпису на накладній № від 31.10.2017 на суму 133,70 грн, то даний факт зафіксовано постачальником 14.11.2017 в акті про відмову від підписання зазначеної накладної, а також направлено лист до покупця про належне оформлення документів.

Доказів того, що покупцем не прийнято чи повернуто товар по вищевказаній накладній суду не подано.

Таким чином, слід зробити висновок про те, що товар по накладній № від 31.10.2017 на суму 133,70 грн поставлено у відповідності до приписів договору поставки №093387 від 31.08.2017.

Що стосується зустрічних позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст.217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Як вбачається з матеріалів справи, п.8.4 договору поставки, який відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) просить визнати недійсним, дійсно передбачає стягнення пені та штрафу за порушення строків оплати за поставлений товар.

Так, стаття 61 Конституції України передбачає однозначний принцип "ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення".

Однак, ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, а також передбачає, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст.231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч.3 ст.549 ЦК України, ч.6 ст.231 ГК України, ст.ст.1, 3 Закону країни "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч.6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч.4 ст.231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч.2 ст.231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

У даному випадку договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, а отже, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) лише один раз притягнений до відповідальності за порушення строків оплати поставленого товару.

З огляду на викладене суд вважає зустрічні позовні вимоги необґрунтованими, відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується клопотання б/н від 18.05.2018 (вх.№7904/18 від 21.05.2018) про повернення зустрічної позовної заяви Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" без розгляду, у суду відсутні підстави для його задоволення, з тих підстав що судовий збір зараховано до Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за первісним позовом покласти на відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), судовий збір за зустрічним позовом залишити за відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом).

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 123, 129, 231, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Віссманн" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон" про стягнення 790308,28 грн задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна компанія Адамсон", вул. І. Макуха, 6, м. Івано-Франківськ, 76018 (код 39314325) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віссманн", вул. Валентини Чайки, 16, с. Чайки, Києво-Святошинський район, Київська область, 08130 (код 30724898) - 790308,28 (сімсот дев'яносто тисяч триста вісім гривень двадцять вісім копійок), з яких: 529804,50 (п'ятсот двадцять дев'ять тисяч вісімсот чотири гривні п'ятдесят копійок) боргу, 13324,58 (тринадцять тисяч триста двадцять чотири гривні п'ятдесят вісім копійок) інфляційних втрат, 3265,92 (три тисячі двісті шістдесят п'ять гривень дев'яносто дві копійки) - 3% річних, 31991,48 (тридцять одна тисяча дев'ятсот дев'яносто одна гривня сорок вісім копійок) пені, 211921,80 (двісті одинадцять тисяч дев'ятсот двадцять одна гривня вісімдесят копійок) штрафу, 11854,64 (одинадцять тисяч вісімсот п'ятдесят чотири гривні шістдесят чотири копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні вимог зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення в повному обсязі складено і підписано 05.07.2018 року.

Суддя Неверовська Л.М.