КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2018 р. Справа№ 910/21885/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Бойко Р.А.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.03.2018 (повне рішення складено 05.04.2018)

у справі № 910/21885/17 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-

страхова компанія»

до Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління»

Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна

компанія «Автомобільні дороги України»

про стягнення 85 188, 60 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», відповідача) про стягнення 85 188, 60 грн. В обґрунтування своїх вимог посилалося на порушення начальником філії «Києво-Святошинське районне дорожнє управління» ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Тимбай Антоном Миколайовичем правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, що спричинило створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів та відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено застрахований позивачем автомобіль «Fiat Nuovo Doblo», д.н.з. АА5192 ОС, що належить ТОВ «Біоконтакт». Позивач, як страховик, на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ-027/000/150000532 від 03.11.2015, укладеного між позивачем та власником пошкодженого транспортного засобу, виплатив страхове відшкодування й до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що оскільки позивач не звертався до нього із вимогою про відшкодування вказаних коштів, у відповідача не настав строк виконання цього грошового зобов'язання, що, в свою чергу, свідчить про відсутність порушення ним прав та законних інтересів позивача. Крім цього, за твердженнями відповідача, в постанові Ірпінського міського суду Київської області від 15.03.2017 у справі №367/6360/16-п зазначено пошкоджений транспортний засіб з державним номером АА 1920 ОС, проте позивач заявив вимоги про відшкодування шкоди, завданої автомобілю з державним номером АА 5190 ОС, відповідно згадана постанова суду не може бути належним доказом у розглядуваній справі. Додатково відповідач заперечив проти визначеної суми збитків на підставі звіту №4946/2 від 09.06.2016 та пропозиції он-лайн аукціону ТОВ «Аудатекс Україна».

У відповіді на відзив, позивач вказував, що за приписами чинного законодавства, пред'явлення боржнику вимоги є правом позивача, а не його обов'язком. Неправильне зазначення державного номеру пошкодженого транспортного засобу в постанові Ірпінського міського суду Київської області від 15.03.2017 у справі №367/6360/16-п відбулося внаслідок технічної описки, яку виправлено постановою від 19.02.2018. Щодо розміру страхового відшкодування позивач стверджував, що вартість матеріального збитку ним визначена не на підставі калькуляції «Audatex», а на підставі Звіту автотоварознавчого дослідження, згідно якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 243 105,07 грн., а ринкова вартість складає 229 249,94 грн., отже відновлювати пошкоджений транспортний засіб не доцільно. Разом з тим, за твердженнями позивача, умовами договору страхування у випадку визнання конструктивної загибелі транспортного засобу, вартість залишків визначається страховиком шляхом вивчення попиту та пропозиції на ринку щодо таких залишків за допомогою проведення он-лайн аукціону з продажу автомобілів або шляхом проведення експертної оцінки. Оскільки вартість залишків згідно проведеного аукціону складала 119 700, 00 грн., в даному випадку з врахуванням встановлених договором страхової суми та розміру франшизи, позивачем вірно визначено розмір страхового відшкодування в сумі 85 188,60 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 у справі № 910/21885/17 позов задоволено. Стягнуто з ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ПрАТ «УПСК» грошові кошти в розмірі 85 188, 60 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1 600, 00 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 530 ЦК України. За твердженнями апелянта, які відповідають доводам у відзиві на позов, строк відшкодування шкоди в порядку регресу не встановлений договором чи законом й позивач не звертався до відповідача із вимогою щодо відшкодування коштів, відтак строк виконання грошового зобов'язання зі сплати коштів в розмірі 85 188, 60 грн. не настав, що, в свою чергу, свідчить про відсутність порушеного ним права та законного інтересу позивача. На переконання апелянта, прийняття судом першої інстанції в якості належного та допустимого доказу для визначення суми збитків звіту №4946/2 від 09.06.2016, який, зокрема, складено на базі комп'ютерної програми «Audatex», є неправомірним, адже умовами договору страхування передбачено, що вартість матеріального збитку встановлюється розцінками станції технічного обслуговування, будь-якого іншого способу розрахунку вартості матеріального збитку у випадку конструктивної загибелі автомобіля договором не визначено.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, в якому зазначив про безпідставність на необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

В доповненнях до апеляційної скарги, відповідач посилався на приписи ч. 2 ст. 1172 ЦК України, відповідно до яких замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника, та стверджує, що автомобільна дорога регіонального значення Т 1011 км + 350 м в межах від вул. Леонтовича до вул. Автодорожньої поза населеним пункт смт. Гостомель, на якій тратилась спірна ДТП, лише обслуговується підрядною організацією ДП «Київський облдорупр», а відповідно до положень розділу 1 договору № 53М-16 від 29.12.2015 про закупівлю послуг з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг місцевого значення загального користування у Київській області, укладеного між Службою автомобільних доріг у Київській області (замовником) та ДП «Київський облдорупр» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (виконавцем) останнє зобов'язалось у 2016 році надати послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення (міжнародні, національні, регіональні) загального користування у Київській області. Будь-яких зауважень з боку Замовника послуг - Служби автомобільних доріг у Київській області щодо неналежного експлуатаційного утримання автодороги Т 1011 км + 350 м в межах від вул. Леонтовича до вул. Автодорожньої поза населеним пункт смт. Гостомель не було. Крім цього, за відсутності достатніх даних щодо невиконання або неналежного виконання відповідачем робіт з утримання автомобільної дороги Т 1011 км + 350 м в межах від вул. Леонтовича до вул. Автодорожньої поза населеним пункт смт. Гостомель, відповідно щодо протиправної поведінки останнього і причинного зв'язку між його діями (бездіяльністю) та спричиненням матеріальної шкоди, виключається його цивільна відповідальність та відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу).

Враховуючи ціну позову у даній справі (85 188, 60 грн.), яка становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та відсутність клопотань учасників справи про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з їх повідомленням (викликом), апеляційний суд дійшов висновку, що дана апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 03.11.2015 між ПрАТ «УПСК» (позивачем, страховиком за договором) та ТОВ «Біоконтакт» (страхувальником за договором) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ-027/000/150000532, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Fiat Nuovo Doblo», д.н.з. АА5192 ОС, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

22.04.2016 на автодорозі Т1011 (1 км + 350 м) в межах від вул. Леонтовича до вул. Автодорожної поза населеним пунктом смт. Гостомель сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено застрахований у ПрАТ «УПСК» автомобіль «Fiat Nuovo Doblo», д.н.з. АА5192 ОС, який належить ТОВ «Біоконтакт».

Зазначені обставини, зокрема, підтверджуються наявною в матеріалах справи постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15.03.2017 у справі №367/6360/16-п (з урахуванням постанови від 19.02.2018 про виправлення описки в постанові від 15.03.2017 у справі №367/6360/16-п).

Згаданою постановою Ірпінського міського суду Київської області начальника філії «Києво-Святошинське районне дорожнє управління» ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Тимбай Антона Миколайовича визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, що спричинило створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до Звіту автотоварознавчого дослідження № 4946/2 від 09.06.2016, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП Горобець Ю.М. на замовлення позивача, вартість його відновлювального ремонту автомобіля «Fiat Nuovo Doblo», д.н.з. АА5192 ОС, складає 243 105, 07 грн., в той час, як вартість матеріального збитку, заподіяного власнику цього автомобіля, та його ринкова вартість становить 229 249, 93 грн.

Згідно складеного позивачем страхового акту №027/000/16/0052 від 13.06.2016 вищезгадану подію визнано страховим випадком та виходячи із вартості відновлювального ремонту встановлено повну конструктивну загибель ТЗ. За умовами договору страхування з вирахуванням залишкової вартості ТЗ (119 700, 00 грн.) та безумовної франшизи (22 765, 40 грн.) до виплати призначено страхове відшкодування в розмірі 85 188, 60 грн. (227 654, 00 грн. страхова суму згідно договору старування - 119 700, 00 грн. залишкова вартість ТЗ - 22 765, 40 грн. безумовна франшиза).

ПрАТ «УПСК» (позивач), виконуючи свої зобов'язання за договором добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ-027/000/150000532 від 03.11.2015, на підставі страхового акту №027/000/16/0052 від 13.06.2016 та заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування, здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. АА5192 ОС в розмірі 85 188,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням №265 від 13.06.2016 (належним чином завірена копія наявна в матеріалах справи).

За приписами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про страхування» майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Страховим ризиком за визначенням ст. 8 Закону України «Про страхування» є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Положеннями ст.ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За змістом ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду про те, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №АЗ-027/000/150000532 від 03.11.2015, перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду.

Майнова шкода на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За приписами ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як вище згадувалось, наявною в матеріалах справи копією постанови Ірпінського міського суду Київської області від 15.03.2017 у справі №367/6360/16-п (з урахуванням постанови від 19.02.2018 про виправлення описки в постанові від 15.03.2017 у справі №367/6360/16-п) підтверджено, що саме з вини начальника філії «Києво-Святошинське районне дорожнє управління» ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Тимбай Антона Миколайовича автомобіль «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. АА5192 ОС зазнав механічних ушкоджень.

Положеннями ч. 4 ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акту, який набрав законної сили.

Згідно преамбули та ст.6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України" та рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки судове рішення у справі №367/6360/16-п, що набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, встановленим є факт отримання автомобілем «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. АА5192 ОС механічних ушкоджень саме з вини начальника філії «Києво-Святошинське районне дорожнє управління» ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Тимбай Антона Миколайовича. Відповідно доводи відповідача (апелянта) про недоведеність заподіяння шкоди саме з вини його працівника та відсутність безпосереднього причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) останнього та завданою шкодою не заслуговують на увагу, як безпідставні й такі, що спростовуються матеріалами справи.

Заперечення відповідача з приводу невідповідності обставин, встановлених постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15.03.2017 у справі №367/6360/16-п, обставинам розглядуваної справи, зокрема щодо невідповідності державного номеру пошкодженого транспортного засобу, спростовуються наявною в матеріалах справи постановою Ірпінського міського суду Київської області від 19.02.2018 про виправлення описки в постанові від 15.03.2017 у справі №367/6360/16-п.

Наведені в доповненнях до апеляційної скарги посилання апелянта на приписи ч. 2 ст. 1172 ЦК України, відповідно до яких замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника, та твердження про те, що автомобільна дорога регіонального значення Т 1011 км + 350 м в межах від вул. Леонтовича до вул. Автодорожньої поза населеним пункт смт. Гостомель, де тратилась ДТП, лише обслуговується підрядною організацією ДП «Київський облдорупр», за приписами розділу 1 договору № 53М-16 від 29.12.2015 про закупівлю послуг з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг місцевого значення загального користування у Київській області, укладеного між Службою автомобільних доріг у Київській області (замовником) та ДП «Київський облдорупр» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (виконавцем) останнє зобов'язалось в 2016 році надати послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення (міжнародні, національні, регіональні) загального користування у Київській області, апеляційним судом не приймаються до уваги з огляду на положення ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України, згідно яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, які стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясувати причини їх неподання місцевому суду з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Оскільки вищенаведені твердження та надані на їх підтвердження докази (договір № 53М-16 від 29.12.2015) не були предметом розгляду та дослідження місцевим господарським судом, а в доповненнях до апеляційної скарги не обґрунтовано неможливості повідомлення цих обставин та надання відповідних доказів суду першої інстанції та апеляційному господарському суду при поданні апеляційної скарги, у останнього відсутні підстави для їх прийняття та дослідження.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що обов'язок з відшкодування шкоди, завданої начальником філії «Києво-Святошинське районне дорожнє управління» ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Тимбай Антоном Миколайовичем при здійсненні ними своїх повноважень, покладаються на відповідача.

Заперечення відповідача (апелянта) з приводу того, що позивач не звертався до нього із вимогою про відшкодування згаданих вище коштів у передбаченому ст. 530 ЦК України порядку підставно відхилено судом першої інстанції як безпідставні та необґрунтовані, адже приписи чинного законодавства, зокрема ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, не містять вказівок щодо обов'язку позивача звертатись до відповідача з вимогою про отримання від нього суми виплаченого страхового відшкодування, проте встановлюють перехід до нього права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на наведене, позивач, як страховик за договором страхування, отримує право вимоги потерпілої особи після виплати їй страхового відшкодування й не зобов'язаний звертатися з вимогою виплати матеріального відшкодування безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, відповідно позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Крім цього, згідно рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, право особи є порушеним з моменту завдання їй шкоди внаслідок ДТП та з цього моменту у особи виникає право на судовий захист порушеного права, відповідно до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування майна, переходить право вимоги матеріального відшкодування до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, тобто на момент переходу прав уже наявне порушене право, яке дозволяє особі звертатись за його захистом безпосередньо до суду.

Щодо заперечень відповідача проти визначення позивачем суми збитків на підставі Звіту автотоварознавчого дослідження №4949/2 від 09.06.2016 та зобов'язуючої пропозиції он-лайн аукціону ТОВ «Аудатекс Україна», слід зазначити, що відповідно згаданого звіту вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складала 243 105,07 грн., а вартість матеріального збитку та ринкова вартість автомобіля становила 229 249,94 грн., позивачем було встановлено повну конструктивну загибель ТЗ, відповідно недоцільність відновлення пошкодженого транспортного засобу.

За умовами п. 18.11 договору страхування повна конструктивна загибель - це рівень пошкоджень застрахованого транспортного засобу та/або додаткового обладнання внаслідок настання страхового випадку, коли витрати на відновлювальний ремонт становлять не менше 70 відсотків відповідної страхової суми транспортного засобу.

Матеріалами справи встановлено, що пошкоджений автомобіль «Fiat Nuovo Doblo», д.н.з. АА5192 ОС, не ремонтувався, оскільки Звітом автотоварознавчого дослідження №4949/2 від 09.06.2016 встановлено факт конструктивної загибелі автомобіля. Пошкоджений внаслідок розглядуваної ДТП автомобіль продано за ціною 119 700 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договору купівлі-продажу №54-06-16 від 14.06.2016 та видаткової накладної №4 від 29.07.2016.

Як вище загадувалось, згідно складено позивачем страхового акту №027/000/16/0052 від 13.06.2016 зазначену подію визнано страховим випадком та на підставі договору страхування з вирахуванням залишкової вартості ТЗ (119 700, 00 грн.) та безумовної франшизи (22 765, 40 грн.) визначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 85 188, 60 грн. (227 654, 00 грн. страхова суму згідно договору старування - 119 700, 00 грн. залишкова вартість ТЗ - 22 765, 40 грн. безумовна франшиза), що спростовує заперечення відповідача (апелянта) проти визначеної суми збитків.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 85 188, 60 грн. страхового відшкодування доведено позивачем належними та допустимими доказами й не спростовано відповідачем, відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача (апелянта) з проводу порушенням судом вимог матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 у справі № 910/21885/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/21885/17 повернути до Господарського суду міста Києва .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.07.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук