ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" липня 2018 р. Справа № 918/383/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Рижого Б.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЕЛПІС-УКРАЇНА"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Північно-Західна торгівельна група"

про стягнення в сумі 18 507,92 грн,

за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: не з'явився

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер LE6425.

У судовому засіданні 5 липня 2018 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЕЛПІС-УКРАЇНА" (далі - ТзОВ "ЕЛПІС-Україна", позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Північно-Західна торгівельна група" (далі - ОСОБА_1, відповідач) про стягнення коштів в сумі 18 507 грн. 92 коп., з яких: 17 945 грн. 17 коп. основна сума боргу та 532 грн. 75 коп. пеня, що виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку оплати продукції поставленої згідно видаткових накладних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого на підставі видаткових накладних товару.

Ухвалою суду від 14 червня 2018 року позовну заяву від 06.06.2018 р. № 388 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/383/18. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 5 липня 2018 року.

13 червня 2018 року від позивача на електронну адресу суду надійшло підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (а.с. 33). Також надійшла заява про наявність оригіналів документів (а.с. 34).

27 червня 2018 року від позивача на адресу суду надійшов лист з додатками. Також надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог від 19 червня 2018 року № 401, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 18 802 грн. 54 коп., з яких 17 945 грн. 17 коп. основний борг, 857 грн. 37 коп. пеня. Заява прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні 5 липня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 19 червня 2018 року № 401.

Відповідач у судове засідання 5 липня 2018 року не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЕЛПІС-Україна" на підставі видаткових накладних від 16.01.2018 р. № 148 на суму 16 600 грн. 38 коп. та від 26.01.2018 р. № 318 на суму 1 449 грн. 96 коп. було поставлено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Північно-Західна торгівельна група" товар - цибулю зелену шматочками сушену та пастернак корінь, на загальну суму 18 050 грн. 34 коп. (а.с. 10-11).

Факт поставки вказаного товару підтверджується вищезазначеними видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств.

Відповідач, в свою чергу, поставлений товар лише частково оплатив за видатковою накладною від 16.01.2018 р. № 148 в сумі 105 грн. 17 коп.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб шляхом поставки товару відповідачу та підписання між ними видаткових накладних, що не суперечить вимогам ст. 181 ГК України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Так, оскільки позивач поставив товар, а відповідач отримав товар згідно з видатковими накладними від 16 січня 2018 року № 148, від 26 січня 2018 року № 318, то у відповідача виник обов'язок щодо його оплати не пізніше наступного дня від дня підписання відповідної видаткової накладної.

Отже, строк виконання обов'язку відповідачем щодо оплати поставленого товару є таким, що настав.

Проте, відповідачем своє зобов'язання з оплати виконано не в повному обсязі, станом на час розгляду справи за відповідачем рахується борг у розмірі 17 945 грн. 17 коп.

Суду доведено, що за вищезазначеними видатковими накладними, позивач у повному обсязі виконав покладені на нього зобов'язання, а саме: товар був поставлений відповідачу в строки, комплектності та якості, що підтверджується підписаними видатковими накладними та відсутністю претензій з боку відповідача. Накладні, які наявні в матеріалах справи, містять номенклатуру (асортимент) товару, кількість та ціну, містять підписи представника позивача, а також підписи представника відповідача.

Як передбачено ч. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих ГК України, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Північно-Західна торгівельна група" суми боргу за поставлений товар в розмірі 17 945 грн. 17 коп.

Крім суми основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 788 грн. 50 коп. пені за період з 24.04.2018 р. по 05.07.2018 р., 68 грн. 87 коп. пені за період з 24.04.2018 р. по 05.07.2018 р.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 343 ГК України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Суд перевірив розрахунок пені наданий позивачем, та вважає останній правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що вказане нарахування проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 857 грн. 37 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 8 000 грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, в додатках до позовної заяви позивачем був наданий попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат з правничої допомоги на суму 8 000 грн. 00 коп., які позивач очікує понести у зв'язку із розглядом даної справи.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат у сумі 8 000 грн. 00 коп. позивач надав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КВ № 6024 від 18 січня 2018 року, договір про надання правничої (адвокатської) допомоги від 16 квітня 2018 року № 16-04/18, укладений між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЕЛПІС-Україна" та адвокатом ОСОБА_2, ордер на надання правової допомоги серії КВ № 292455 від 06.06.2018 р., звіт про виконану роботу адвокатом ОСОБА_2 від 22 червня 2018 р., доказ оплати правничої допомоги позивачем на суму 8 000 грн. 00 коп. за платіжним дорученням від 22.06.2018 р. № 15512. Вказані докази суд вважає достатніми для підтвердження факту надання адвокатських послуг у справі № 918/383/18.

У той же час, відповідно до положень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (п. 6.5), господарський суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп. підлягають задоволенню та покладаються судом на відповідача.

Судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Північно-Західна торгівельна група" (35400, Рівненська область, Гощанський район, смт.Гоща, вул. Рівненська 33Д, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЕЛПІС-УКРАЇНА" (03191, м.Київ, вул. В.Касіяна 2/1, ) 17 945, 17 грн основного боргу, 857,37 грн пені, 8 000,00 грн витрат на правничу допомогу та 1 762,00 грн судового збору.

Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області (п.17.5 ч.1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 10 липня 2018 року.

Суддя Церковна Н.Ф.