КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2018 р. Справа№ 910/23228/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

При секретарі Поночовній О.В.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 26 червня 2018 року.

розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

на рішення Господарського суду міста Києва

від 05.03.2018 (повне рішення складено 07.03.2018)

у справі №910/23228/17 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргамак"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Дим Компани"

про визнання договорів купівлі-продажу недійсними

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргамак"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

про визнання виконаними в повному обсязі умов договору

В С Т А Н О В И В :

Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргамак" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Дим Компани" про визнання договорів купівлі - продажу недійсними.

09.02.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргамак" надійшла зустрічна позовна заява до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про визнання виконаними в повному обсязі умов договору №1319 купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні від 20.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. за реєстровим №249.

Рішенням Господарського суду м. Києва вiд 05.03.2018 у справі № 910/23228/17 у задоволенні первісного позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргамак" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Дим Компани" про визнання договорів купівлі - продажу недійсними відмовлено повністю. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргамак" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про визнання виконаними в повному обсязі умов договору відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що не погоджується з висновками Господарського суду м. Києва про те, що ТОВ «Аргамак» виконав належним чином всі свої зобов"язання за договором купівлі-продажу № 1319 від 20.01.2014, так як факт порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Аргамак» зобов'язань, визначених у п.п. 5.1, 5.2. та 5.3. Договору підтверджується актом перевірки № 2 від 31.03.2016, який був направлений разом з листом № 30-03/3514 від 31.03.2016 на адресу ТОВ «Аргамак».

Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до п. 5.1 Порядку №1649 визначено, що зняття з контролю кожного конкретного договору здійснюється, зокрема, у разі повного виконання його умов (незалежно від термінів їх виконання, визначених договором), що підтверджується актом підсумкової перевірки.

Акт підсумкової перевірки застосовується виключно як документ, що засвідчує повне виконання умов договору купівлі-продажу і є підставою для зняття органами приватизації договору з контролю. При цьому, у разі незгоди покупця або підприємства з висновками, зробленими перевіряючим у результаті перевірки і відображеними в акті перевірки, їх оскарження здійснюється у Порядку оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта приватизації у державному органі приватизації, затверджений наказом Фонду від 07.04.2005 N 878, зареєстрованим у Міністерстві юстиції 26.04.2005 за N 436/10716, із змінами, внесеними згідно з Наказом Фонду державного майна № 1828 від 04.12.2017.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що єдиним належним доказом, який може підтверджувати факт не виконання взятих покупцем зобов»язань за договором купівлі-продажу об»єкту приватизації у розумінні ст. 76, 77 ГПК України є акт, складений регіональним відділенням відповідно до встановлено порядку за наслідками перевірки.

Крім того, у контексті наведених норм регіональному відділенню достатньо направити на адресу продавця акт поточної перевірки без врахування того, чи отримано іншою стороною цей лист, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку орендодавців доводити факт отримання орендарями листів (заяв, повідомлень тощо).

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги пункти 1.2 Порядку оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта приватизації оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об»єкта приватизації у державному органі приватизації, - Порядок розроблено з метою створення для заявника можливості врегулювання спірних питань, пов'язаних з його незгодою з результатами перевірки виконання умов договору купівлі - продажу, в органі приватизації попередньо перед ужиттям інших заходів щодо захисту своїх прав згідно із законодавством. Однак, ТОВ «Аргамак» не скористався вищенаведеними нормами, які надають можливість захистити свої права та інтереси у спірних правовідносинах шляхом оскарження відповідного акта РВ ФДМУ по м. Києву згідно із приведених вище порядком або дій цього органу в адміністративному провадженні.

24.05.2018 представник відповідача-1 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає доводи апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву обґрунтованими, що є підставою для задоволення її в повному обсязі, виходячи з наступного.

На виконання умов Договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Аргамак» в свою чергу прийняло нежитлову будівлю (літ. «Д») загальною площею 381,30 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25, що підтверджується Актом передачі нежитлової будівлі комунальної власності №1382 від 20.02.2014 року, (а.с.20)

Представниками приватизації складено Акт поточної перевірки виконання умов договору купівлі - продажу нежитлової будівлі загальною площею 381,30 кв.м. (м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25) від 31.03.2016 року, яким встановлено, що умови Договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року станом на 31.03.2016 року не виконані, (а.с.21).

13.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аргамак» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рент Дим Компани» були укладені Договори купівлі - продажу №270 та №271, які на думку апелянта є недійсними, оскільки укладені без погодження з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву, що є порушенням суттєвих умов Договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року.

Представник ТОВ «Аргамак» зазначає, що ніколи не піддавав сумніву законність включення до Договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року п.п. 5.1, 5.2, 5.5, що обумовлюють обов'язкову згоду органу приватизації на відчуження об'єкта приватизації.

Під час укладання Договорів купівлі - продажу №270 та №271 від 13.06.2014 року з ТОВ Рент Дим Компани» було грубо порушено вимогу пунктів 5.1, 5.2, 5.5 Договору від 20.01.2014 року №1319, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аргамак», що є формальною підставою для визнання договору недійсним, оскільки згідно ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

З урахуванням наведеного ТОВ «Аргамак» визнає позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву в повному обсязі.

21.05.2018 представник відповідача-2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позиція позивача є помилковою, а рішення господарського суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Представник відповідача-2 вважає, що додані позивачем до апеляційної скарги докази, а саме: копія листа № 30-03/3514 від 31.03.2016 року з доказами направлення не можуть бути прийняті судом, оскільки, подані в порушення ч. 2 та ч. 8 ст. 80 ГПК України, з пропуском строку подання доказів, без будь-якого обґрунтування зі сторони позивача неможливості їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від позивача.

Лист №30-03/2289 від 29.02.2016 року, на який посилається позивач, також не містить повідомлення про проведення перевірки, як це передбачено п. 2.2. Порядку №631, а містить лише запит про надання документів.

Також відповідач-2 звертає увагу суду на ту обставину, що листи №30-03/3514 від 31.03.2016 року та №30-03/2289 від 29.02.2016 року направлялися не власнику майна - відповідачу-2, а відповідачу-1, тобто всупереч Порядку №631, що в сукупності є додатковим підтвердженням порушення позивачем порядку проведення перевірки, результати якої були оформлені актом перевірки №2 від 31.03.2016 року, та неналежності, недопустимості та недостовірності зазначених документів в якості доказів по справі №910/23228/17 в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України.

Крім того, відповідач-2 зазначає, що позивач не надав обґрунтованих пояснень з приводу того, як саме були порушені його права та законні інтереси у зв'язку з укладенням договорів № 270 та № 271, які позивач просить визнати недійсними.

Відповідач-2 вважає, що він є добросовісним набувачем нежитлової будівлі загальною площею 381,30 кв.м, яка розташована за адресою: Україна, місто Київ, вулиця Сагайдачного Петра, будинок 25 (літ. «Д»), а дії позивача є прикладом надмірного втручання в право на мирне володіння майном внаслідок недотримання справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» право володіння, користування і розпорядження об'єктом приватизації переходить до покупця після сплати в повному обсязі ціни продажу об'єкта приватизації.

Відповідач-2 вважає, що право власності територіальної громади міста Києва на об'єкт приватизації припинилося у зв'язку з відчуженням об'єкта приватизації за договором №1319 та оплатою відповідачем-1 повної вартості об'єкта приватизації за договором №1319.

Документи, що підтверджують оплату відповідачем-1 повної ціни продажу об'єкта приватизації, а також документи, що підтверджують набуття відповідачем-1 права власності на об'єкт приватизації до моменту його відчуження на користь відповідача-2, є в матеріалах справи №910/23228/17.

Об'єкт приватизації був відчужений позивачем на користь відповідача-1 з дотриманням встановленої законодавством процедури для продажу об'єктів малої приватизації, що не заперечується позивачем. Об'єкт приватизації не був загублений, викрадений та не вибув з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Відповідач - 2 зазначає, що він набув право власності на об'єкт приватизації за договорами №270 та №271 на законних підставах, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

В судове засідання представник відповідача-1 не з»явився, через відділ документального забезпечення суду подав заяву про відкладення розгляду справи у зв»язку із тим, що судове засідання не розпочалося о 10:40 і у зв»язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні, і станом на 11:20 він не може чекати початку розгляду даної справи.

Вислухавши думку представника позивача та представника відповідача-2, які не заперечують проти розгляду справи у відсутності представника відповідача-1, який у попередньому судовому засіданні був присутній та надав пояснення по суті спору. Крім того, колегія зазначає, що представником відповідача-1 до клопотання про відкладення розгляду справи не надано доказів його зайнятості у іншому судовому засіданні.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст. 202 ГПК України).

Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представників позивача та відповідача-2, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача-1.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

20.01.2014 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (продавець за умовами договору) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргамак" (покупець за умовами договору) було укладено договір купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив нежитлову будівлю (літ. "Д") загальною площею 381,30 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25. Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації") від 16.10.2013 p. №7 документи, що посвідчують право користування або власності на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт приватизації, станом на 31.12.2013 p., не зареєстровані. Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. за реєстровим №249. (а.с.18-19)

Об'єкт приватизації належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради на праві комунальної власності на підставі Свідоцтва про право власності серії САК № 352157, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 23 вересня 2013 року та зареєстровано Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, про що видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (п.1.2 договору)

Відповідно до п.1.3 договору право власності на об'єкт приватизації переходить до Покупця після державної реєстрації в установленому законом порядку права власності на придбаний об'єкт, яка здійснюється після сплати у повному обсязі ціни продажу об'єкта приватизації.

Пунктом 1.6 договору зазначено, що у результаті продажу на аукціоні вказаний в цьому договорі об'єкт приватизації продано за 1 840 764 грн. 00 коп.

Згідно п.2.1 договору покупець зобов'язаний внести 1840764 грн. за придбаний об'єкт приватизації протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Пунктом 2.2. договору сторони погодили, що розрахунки за придбаний об'єкт приватизації здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування всієї суми зі свого рахунку 2600.0.093742.001 в Публічному Акціонерному Товаристві "БАНК КІПРУ", МФО 320940, на рахунок продавця 2715 в Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку 820019, для РВ ФДМУ по м. Києву, .

Передача об'єкта приватизації продавцем і прийняття об'єкта приватизації покупцем посвідчується актом передачі, який підписується сторонами ( п.3.2 договору).

Відповідно до п.5.1 договору покупець зобов'язаний:

- у встановлений цим договором термін сплатити ціну продажу об'єкта приватизації;

- у встановлений цим договором термін прийняти об'єкт приватизації;

- здійснити державну реєстрацію нерухомого майна в установленому законом порядку;

- утримувати об'єкт та прилеглу територію в належному санітарна - технічному стані;

- покупець протягом 5 днів після підписання договору купівлі - продажу відшкодовувати ТОВ "Юридична компанія „Ексцерт - Груп" витрати пов'язані, із здійсненням оцінки об'єкта відповідно до договору від 28:08:2013 № 3-К, укладеного між регіональним відділенням ФДМУ по м. Києву та ТОВ "Юридична компанія „Експерт - Груп";

- надавати продавцю необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов цього договору;

- не перешкоджати продавцю у здійсненні контролю за. виконанням умов цього договору.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що подальше відчуження об'єкта приватизації можливе лише за умови за умови збереження для нового власника зобов'язань, визначених у пункті 5.1 договору, виключно за згодою державного органу приватизації, який здійснює контроль, за їх виконанням, у порядку, що затверджується Фондом державного майна України.

У разі подальшого відчуження приватизованого майна новий власник об'єкта приватизації зобов'язаний у двотижневий строк з дня переходу до нього права власності на об'єкт приватизації подати державному органу приватизації копії документів, що підтверджують його право власності. (п.5.3 договору)

Пунктом п.5.5 договору встановлено, що відсутність погодження державним органом приватизації подальшого відчуження об'єкта приватизації є підставою для визнання правочинів щодо такого відчуження недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Аргамак" в свою чергу прийняло нежитлову будівлю (літ. "Д") загальною площею 381,30 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25, що підтверджується актом передачі нежитлової будівлі комунальної власності №1382 від 20.02.2014 року. (а.с.20)

Представниками приватизації складено акт поточної перевірки виконання умов договору купівлі - продажу нежитлової будівлі загальною площею 381,30 кв.м. (м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25) від 31.03.2016 року, яким встановлено, що умови договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року станом на 31.03.2016 року не виконані. (а.с.21)

Позивач обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги, зазначає, що 13.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргамак" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рент Дим Компани" були укладені Договори купівлі - продажу №270 та №271, які на думку позивача є недійсними, оскільки укладені без погодження з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву. З наведених підстав позивач просить суд визнати недійсними договір купівлі - продажу №270 від 13.06.2014 року та №271 від 13.06.2014 року, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргамак" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рент Дим Компани".

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Враховуючи приписи ст. 215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України) і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом встановлено, що при укладенні Договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргамак", Сторонами було погоджено предмет договору, ціну, порядок передачі, права й обов'язки сторін, відповідальність, гарантії, інші умови.

В обґрунтування первісних позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем - 1 не було виконано належним чином всі зобов'язання, визначені умовами договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про приватизацію державного майна" встановлено, що основними пріоритетами приватизації є підвищення ефективності виробництва та мотивації до праці, прискорення структурної перебудови і розвитку економіки України.

Відповідно до положень статті 7 Закону України "Про приватизацію державного майна" державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні. Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим діють на підставі Закону України "Про Фонд державного майна України", цього Закону, інших законів України з питань приватизації.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" при приватизації об'єкта державної власності шляхом його викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу.

Приписами частини 3 статті 7 та частини 2 статті 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" встановлено, що державні органи приватизації у межах своєї компетенції здійснюють контроль за виконанням умов договорів купівлі-продажу державного майна.

Згідно з пунктом 1.5 Порядку контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації державними органами приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 10.05.2012 № 631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.05.2012 р. за № 815/21127, при здійсненні контролю за виконанням умов договорів державні органи приватизації керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами Фонду.

Пунктом 1.6. Порядку передбачено, що контроль за виконанням умов договору здійснює державний орган приватизації, який уклав такий договір.

Про проведення перевірки державний орган приватизації письмово повідомляє (не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку її проведення) шляхом направлення рекомендованого листа власнику (якщо об'єктом приватизації є об'єкт малої приватизації або єдиний майновий комплекс).(п.2.2 Порядку)

Пунктом 2.7 Порядку встановлено, що за результатами перевірки складається акт за формою згідно з наказом Фонду державного майна України від 09.04.2012р. №472 "Про затвердження форм актів перевірки виконання умов договорів купівлі-продажу", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.04.2012 за № 642/20955.

Складений за результатами перевірки акт підписується в останній день перевірки представником державного органу приватизації, власником або уповноваженою ним особою та керівником господарського товариства, якщо об'єктом приватизації за договором є акції (частки, паї) (п.2.8 Порядку).

Відповідно до п.2.9 Порядку у разі неявки власника для участі у перевірці виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта малої приватизації або єдиного майнового комплексу груп А, В, Г представник державного органу приватизації в останній день перевірки здійснює оформлення акта перевірки за своїм підписом на підставі наявних матеріалів. Акт складається в трьох примірниках, два примірники надсилаються в триденний строк з дати завершення перевірки рекомендованим листом для підписання власнику. Якщо в тридцятиденний строк з дня відправлення акта перевірки державним органом приватизації не отримано підписаного власником примірника акта перевірки та/або зауважень чи заперечень до нього, представник державного органу приватизації робить запис про неявку власника для здійснення перевірки у третьому примірнику акта. До акта долучаються документи, які підтверджують направлення двох примірників акта для підписання власнику. Складений відповідно до вимог цього пункту акт є підставою для застосування санкцій до власника, визначених договором та чинним законодавством.

Відповідно до п.2.1 договору покупець зобов'язаний внести 1840764 грн. за придбаний об'єкт приватизації протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Розрахунки за придбаний об'єкт приватизації здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування всієї суми зі свого рахунку 2600.0.093742.001 в Публічному Акціонерному Товаристві "БАНК КІПРУ", МФО 320940, на рахунок Продавця 2715 в Головному управлінні Державної казначейської служби України у м.Києві, код банку 820019, для РВ ФДМУ по м.Києву, . (п.2.2 Договору)

Відповідно до п.5.1 договору покупець зобов'язаний:

- у встановлений цим договором термін сплатити ціну продажу об'єкта приватизації;-

- у встановлений цим договором термін прийняти об'єкт приватизації;

- здійснити державну реєстрацію нерухомого майна в установленому законом порядку;

- утримувати об'єкт та прилеглу територію в належному санітарна - технічному стані;

- покупець протягом 5 днів після підписання договору купівлі - продажу відшкодовувати ТОВ "Юридична компанія „Ексцерт - Груп" витрати пов'язані, із здійсненням оцінки об'єкта відповідно до договору від 28:08:2013 № 3-К, укладеного між регіональним відділенням ФДМУ по м.Києву та ТОВ "Юридична компанія „Експерт - Груп";

- надавати продавцю необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов цього договору;

- не перешкоджати продавцю у здійсненні контролю за виконанням умов цього договору.

Продавець зобов'язаний здійснювати контроль за виконанням умов договору (п.6.1 договору).

На підтвердження факту неналежного виконання відповідачем - 1 умов договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву надано акт поточної перевірки виконання умов договору купівлі - продажу нежитлової будівлі загальною площею 381,30 кв.м. (м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25) від 31.03.2016 року, складений представниками органу приватизації, яким встановлено, що умови договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року станом на 31.03.2016 року не виконані. (а.с.21)

Колегія звертає увагу на те, що в порушення п. 2.2 Порядку контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації державними органами приватизації Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту письмового повідомлення власника майна - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргамак" про проведення перевірки не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку її проведення шляхом направлення рекомендованого листа.

Крім того, вищевказаний акт поточної перевірки виконання умов договору купівлі - продажу нежитлової будівлі загальною площею 381,30 кв.м. (м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25) від 31.03.2016 року складений та підписаний в односторонньому порядку лише головним спеціалістом відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами держави ОСОБА_6 Доказів направлення вказаного акту на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргамак" у триденний строк з дати завершення перевірки рекомендованим листом для підписання власнику відповідно до п.2.9 Порядку матеріали справи також не містять.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку, що акт поточної перевірки виконання умов договору купівлі - продажу нежитлової будівлі загальною площею 381,30 кв.м. (м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25) від 31.03.2016 року не є належним, допустимим та достовірним доказом в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргамак" зобов'язань за договором купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року, а тому він не є підставою для застосування санкцій до власника, визначених договором та чинним законодавством.

Листи Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву №30-03/964 від 28.01.2016 р., №30-03/2289 від 29.02.2016 р. (а.с.22-23), в яких позивач просив відповідача -1 надати документи на підтвердження стану виконання умов договору, колегія не приймає до уваги, оскільки відсутні докази направлення зазначених листів на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргамак", а тому факт неналежного виконання відповідачем - 1 умов договору в частині надання продавцю необхідних матеріалів, відомостей, документів тощо про виконання умов цього договору не доведено позивачем за первісним позовом.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що при зверненні до суду з вказаним позовом Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву не доведено належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргамак" зобов'язань за договором купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргамак" здійснено оплату за договором купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року у розмірі 184076 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією №55-34006 від 09.01.2014 року та у розмірі 1656687 грн. 60 коп., що підтверджується випискою по рахунку відповідача - 1 за 19.02.2014 року, а загалом у розмірі 1 840 764 грн. 00 коп. (а.с.74-75).

На виконання умов договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Аргамак" в свою чергу прийняло нежитлову будівлю (літ. "Д") загальною площею 381,30 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25, що підтверджується Актом передачі нежитлової будівлі комунальної власності №1382 від 20.02.2014 року. (а.с.20)

Крім того, 27.02.2014 року реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві здійснено державну реєстрацію на об'єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю (літ. "Д") загальною площею 381,30 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргамак", що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18384691. (а.с.73)

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Аргамак" належним чином виконало свої зобов'язання за договором купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року, укладеним з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву. Позивачем за первісним позовом не доведено протилежного та не заперечує факт належного виконання відповідачем - 1 умов договору в частині сплати покупцем протягом 5 днів після підписання договору купівлі - продажу ТОВ "Юридична компанія „Ексцерт - Груп" витрат пов'язаних, із здійсненням оцінки об'єкта.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргамак" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рент Дим Компани" були укладені договори купівлі - продажу №270 та №271 нежитлової будівлі (літ. "Д") загальною площею 381,30 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, та не заперечувалось представниками відповідачів у заявах по суті справи та у судових засіданнях, а тому відповідно до частини 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вказані обставини не підлягають доказуванню.

В обґрунтування заявлених первісних позовних вимог позивач за первісним позовом зазначав, що вказані договори є недійсними, оскільки укладені без погодження з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що подальше відчуження об'єкта приватизації можливе лише за умови за умови збереження для нового власника зобов'язань, визначених у пункті 5.1 договору, виключно за згодою державного органу приватизації, який здійснює контроль, за їх виконанням, у порядку, що затверджується Фондом державного майна України.

Відповідно до п.5.5 договору відсутність погодження державним органом приватизації подальшого відчуження об'єкта приватизації є підставою для визнання правочинів щодо такого відчуження недійсними.

Приписами пункту 5.1. порядку встановлено, що зняття договору з контролю здійснюється державним органом приватизації у разі:

- повного виконання умов договору, що підтверджується відповідним державним органом приватизації шляхом затвердження акта підсумкової перевірки;

- набрання законної сили рішенням суду про виконання умов договору в повному обсязі;

- набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору (або визнання його недійсним).

Відповідно до п.5.3 порядку у випадках, передбачених абзацом третім пункту 5.1 та пунктом 5.2 цього розділу, акти підсумкових перевірок державним органом приватизації не складаються.

Колегія звертає увагу на те, що акт поточної перевірки виконання умов договору купівлі - продажу нежитлової будівлі загальною площею 381,30 кв.м. (м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25) від 31.03.2016 року був складений Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву після належного виконання відповідачем - 1 умов договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року.

Таким чином, позивач за первісним позовом повинен був зняти вищевказаний договір з контролю й положення п.п.5.2, 5.5 договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року не підлягають застосуванню при укладенні відповідачем-1 оспорюваних договорів купівлі - продажу № 270 та № 271 від 13.06.2014 року, оскільки необхідність отримання погодження державного органу приватизації подальшого відчуження об'єкта приватизації не вимагалось.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргамак" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Дим Компани" про визнання договорів купівлі - продажу недійсними. Крім того, даний спосіб захисту ніяким чином не відновлює «порушені права держави».

Позивач за зустрічним позовом в обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначав, що ним було виконано належним чином всі зобов'язання, визначені умовами договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року, а тому просить суд визнати виконаними Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргамак" в повному обсязі умови договору №1319 купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні від 20.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. за реєстровим №249.

Обставини виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргамак" у повному обсязі умов договору купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні №1319 від 20.01.2014 року встановлені колегією суду під час розгляду первісного позову у даній справі.

Посилання позивача за зустрічним позовом на підпункт 2 п. 5.1 Порядку контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації державними органами приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 10.05.2012 № 631 в обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом, колегія вважає необґрунтованим виходячи з наступних підстав.

Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша, друга статті 8 Конституції).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Посилання пп.2 п.5.1 Порядку контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації державними органами приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 10.05.2012 №631, який визначає, що зняття договору з контролю здійснюється державним органом приватизації у разі, зокрема, набрання законної сили рішенням суду про виконання умов договору в повному обсязі не приймається колегією до уваги, оскільки звернення до суду є правом, а не обов'язком особи.

Крім того, підпункт 1 п.5.1 Порядку передбачає, що зняття договору з контролю здійснюється державним органом приватизації у разі повного виконання умов договору, що підтверджується відповідним державним органом приватизації шляхом затвердження акта підсумкової перевірки.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку, оскільки акт поточної перевірки виконання умов договору купівлі - продажу нежитлової будівлі загальною площею 381,30 кв.м. (м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25) від 31.03.2016 року був складений в порушення умов чинного законодавства України та не є належним, допустимим доказом, зняття з контролю вказаного договору повинно було бути здійснено після повного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргамак" умов Договору №1319 від 20.01.2014 року шляхом затвердження акту підсумкової перевірки відповідно до пп.1 п.5.1 Порядку.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов'язковим для України, визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 цієї ж Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, що означає право особи на пред'явлення в суді такої вимоги на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Отже, обрання позивачем певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Суд зазначає, що позивач за зустрічним позовом, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргамак" заявлено вимогу саме про визнання виконаними в повному обсязі умов договору №1319 купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні від 20.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. за реєстровим №249. Встановлення факту, як способу захисту права, чинним законодавством не передбачено, а відтак не може бути самостійним предметом позову у господарському суді.

Таким чином, обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту порушеного права не призводить до захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, оскільки задоволення заявлених у даній справі позовних вимог не призведе до відновлення прав позивача, а рішенням суду має вирішуватись саме питання про захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Відповідно статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи зазначене, колегія погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення як первісного позову так і зустрічного позову.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Аргамак» через відділ документального забезпечення суду 24.05.2018 подав заяву про відмову від зустрічного позову, яка обґрунтована тим, що в зустрічній позовній заяві було заявлено вимогу про визнання виконаними в повному обсязі умов договору №1319 купівлі - продажу нежитлової будівлі комунальної власності шляхом продажу на аукціоні від 20.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. за реєстровим №249, тобто мова йде про встановлення факту. Проте встановлення факту, як спосіб захисту права, чинним законодавством не передбачено, а відтак не може бути самостійним предметом позову у господарському суді. Також обраний Товариством з обмеженою відповідальністю «Аргамак» за зустрічним позовом спосіб захисту порушеного права не призводить до захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, оскільки задоволення заявлених у даній справі позовних вимог не призведе до відновлення прав позивача, а рішенням суду має вирішуватись саме питання про захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов»язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч.6 ст. 46 ГПК України).

Представник позивача підтримав заяву ТОВ «Аргамак» про відмову від зустрічного позову, представник ТОВ «Рент Дим Компани» заперечує проти задоволення клопотання, оскільки вважає, що зазначена відмова порушує інтереси ТОВ «Рент Дим Компани».

Колегія звертає увагу на те, що заява про відмову від зустрічного позову підписана директором ТОВ «Аргамак» ОСОБА_5 та скріплена печаткою товариства. Однак на відбитку печатки міститься назва товариства «Аграмак» замість «Аргамак».

Відповідно до витягу з єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань повне найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак», скорочене ТОВ «Аргамак».

Дослідивши матеріали справи, колегія відмовляє у задоволенні клопотання про відмову від зустрічного позову, оскільки дана заява подана як наслідок зміни правової позиції відповідача-1 у справі, що свідчить про зловживання процесуальними правами.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, апелянтом не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог за первісним позовом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не спростовують викладених в рішенні обґрунтованих висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що позивачем не було подано належних та переконливих доказів в обґрунтування заявленого позову, а доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 267, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі №910/23228/17 без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі № 910/23228/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/23228/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська