РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2018Справа № 910/1742/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Рижонкова С.В., розглянувши матеріали справи

За позовом Публічного акціонерного товариства "Фінанс Банк"

до Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" Грошової С.В., Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"

про поновлення строку подання вимоги кредитора

за участі представників:

від позивача - Лубін С.А. (представник за довіреністю);

від відповідача 1 - не з'явився;

від відповідача 2 - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Фінанс Банк" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" Грошової С.В., Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" із вимогами про визнання причин пропуску строку подання вимог кредитора до уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Український професійний банк" та поновлення позивачеві строку подання вимог кредитора.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами були укладені Договір купівлі-продажу прав вимоги від 26.05.2015, предметом якого є відчуження належних відповідачу майнових прав за кредитним договором № 612 від 29.08.2007 до позичальника ОСОБА_3, Договір відступлення права вимоги від 26.05.2015 та Угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.05.2015, які повідомленням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" були визнані нікчемними та на підставі рішення суду від 24.10.2017 у справі № 910/14206/17 за вказаними нікчемними правочинами було застосовано наслідки їх недійсності. Відтак, оскільки про нікчемність зарахованих однорідних вимог, за якими було зараховано заборгованість відповідача перед позивачем на суму 2097127,41 грн. за Договором про надання міжбанківського кредиту від 27.04.2015 № 27042015/1 та зобов'язання позивача по сплаті відповідачу 2097127,41 грн. за Договором купівлі-продажу прав вимоги від 26.05.2015, позивачу стало відомо лише 24.10.2017, тобто з дати прийняття рішення у справі № 910/14206/17, позивач просив визнати поважними причини пропуску строку на подання заяви про включення до реєстру акцептованих кредиторів відповідача та поновити вказаний строк.

На підставі викладеного позивач просив задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, відзиву на позов протягом усього часу розгляду справи не направив, хоча про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку. Відтак, суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 у справі № 910/14206/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2018, було задоволено позов ПАТ "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" Пантіної Л.О. до ПАТ «Фінанс Банк». Вирішено застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів: Договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.05.2015, укладеного між ПАТ «Український професійний банк» ПАТ «Фінанс Банк», предметом якого є відчуження належних ПАТ «УПБ» майнових прав за кредитним договором № 612 від 29.08.2007, позичальником за яким виступав ОСОБА_3; Договору відступлення права вимоги, посвідченого 26.05.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л. Л., за реєстровим № 1596, укладеного між ПАТ «Український професійний банк» та ПАТ «Фінанс Банк»; Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.05.2015, що укладена між ПАТ «Український професійний банк» ПАТ «Фінанс Банк» шляхом відновлення становища, яке існувало до укладення цих договорів; визнано наявність у ПАТ «Український професійний банк» права майнової вимоги до ОСОБА_3 за Кредитним договором № 612 від 29.08.2007, з усіма додатковими договорами/договорами про внесення змін та угодами до нього, та Іпотечним договором, посвідченим 29.08.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим № 8722, з усіма додатковими договорами/договорами про внесення змін та угодами до нього; зобов'язано ПАТ «Фінанс Банк» повернути ПАТ «Український професійний банк» оригінали документів, отриманих згідно Актів приймання-передачі від 26.05.2015.

Позивач послався на те, що умовами визнаної нікчемною Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.05.2015 сторонами було погоджено зарахувати зустрічні однорідні вимоги, зокрема, за Договором про надання міжбанківського кредиту від 27.04.2015 № 27042015/1 із додатковими угодами до нього, за яким відповідач є боржником перед позивачем на суму 2097127,41 грн., та Договором купівлі-продажу права вимоги від 26.05.2015, за яким позивач є боржником перед відповідачем на суму 2097127,41 грн. Таким чином, із застосуванням наслідків недійсності вищевказаної Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.05.2015 суд відновив право вимоги відповідача за кредитним договором № 612 від 29.08.2007 до позичальника ОСОБА_3, що було передано позивачу за Договором купівлі-продажу права вимоги від 26.05.2015, у зв'язку з чим за відповідачем також відновилась заборгованість перед позивачем за Договором про надання міжбанківського кредиту від 27.04.2015 № 27042015/1 на суму 2097127,41 грн.

Крім того, позивач також зазначив, що звертався до відповідача з листами від 19.09.2017 № 240 та від 07.02.2018 № 52 щодо підтвердження суми заборгованості станом на 29.05.2015 за міжбанківським кредитом від 27.04.2015 № 27042015/1 в сумі 2116020,21 грн.

У відповіді від 07.02.2018 № 01-10/112 на лист позивача від 07.02.2018 № 52 відповідач повідомив, що залишок заборгованості перед позивачем станом на ранок 26.05.2015 за Договором від 27.04.2015 № 27042015/1 із додатковими угодами до нього становить 2000000 грн., 37260,27 грн. за відсотками та 59867,14 грн. пені.

Також, 21.12.2017 позивач звертався до відповідача із заявою № 270 про включення до реєстру акцептованих кредиторів для отримання 2212383,27 грн. у відповідності до укладеного між сторонами Договору про надання міжбанківського кредиту від 27.04.2015 № 27042015/1, заборгованість по якому була зарахована шляхом укладення відповідної Угоди від 26.05.2015, визнаною нікчемною.

Поряд із цим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.05.2015 № 348 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ», згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Український професійний банк».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

На підставі постанови Правління НБУ від 28.08.2015 № 562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 28.08.2015 № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 4 ст. 45 Закону).

03.09.2015 відбулась публікація відомостей у газеті «Голос України» № 162 про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора Пантіній Л.О.

Частиною 5 ст. 45 Закону встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

У силу ч. 1 ст. 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

За приписами ч. 2 ст. 49 Закону уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку наділена компетенцією вирішувати питання про визначення суми заборгованості кожного з кредиторів, їх акцептування та віднесення визнаних вимог до певної черги погашення або відхилення вимог кредиторів у разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про включення до реєстру акцептованих кредиторів у сумі 2212383,27 грн. лише 21.12.2017, тобто після спливу 30-денного строку з дня опублікування відомостей про розпочату процедуру ліквідації ПАТ «Український професійний банк», а відтак вимоги позивача вважаються погашеними, що унеможливлює включення цих вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

З аналізу наведених норм чинного законодавства також слідує, що останнім не передбачено можливості поновлення пропущеного строку на прийняття кредиторських вимог. посилання в такому випадку позивача на поважність причин пропуску цього строку внаслідок прийнятті рішення суду в справі № 910/14206/17 лише 24.10.2017, на підставі якого позивачу стало відомо про застосування наслідків недійсності, зокрема, нікчемної Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, у зв'язку з чим у позивача сплив строк на звернення з відповідною заявою до відповідача про визнання кредиторських вимог, не є підставою для визнання наведених причин пропуску строку поважними та його поновлення, ураховуючи законодавчу відсутність такої можливості.

Одночасно, відповідно до п. 4.30 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 4.30, у разі необхідності Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили.

Проте, врахувавши вимоги вищенаведених норм Закону, встановивши, що позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду із заявою про визнання вимог кредиторів банку після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей та такий строк, відповідно до приписів чинного законодавства, поновленню не підлягає, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Судом також враховано, що за змістом положень ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, а тому обов'язком позивача відповідно до ст. 73, 74, 76, 77 ГПК України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення його прав та інтересів відповідачами в справі.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, тобто він повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В абзаці 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначено про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога про поновлення строку пред'явлення кредиторських вимог є неефективним способом захисту у розумінні наведених приписів та не призводить до відновлення прав позивача у обраний ним спосіб.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі положень ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Ураховуючи вкладене та керуючись ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 05.07.2018

Суддя Я.В. Маринченко