УХВАЛА

м. Київ

09.07.2018Справа № 910/8784/18
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М., розглянувши позовну заяву Дочірнього підприємства "Слобожанське" Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Славія", м. Херсон

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ

про стягнення 21 212 835,60 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Слобожанське" Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Славія" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (відповідач) 9 268 844,60 грн. матеріальних збитків та 11 943 991,00 грн. упущеної вигоди.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогою про стягнення з відповідача 9 268 844,60 грн. матеріальних збитків та 11 943 991,00 грн. упущеної вигоди, що разом становить 21 212 835,60 грн.

Враховуючи викладене, при зверненні до суду з даним позовом, позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 318 192,53 грн. за позовні вимоги майнового характеру.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, доказів оплати судового збору за подання даного позову у встановленому порядку та розмірі позивачем не надано.

При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач у додатках до позову вказав клопотання про відстрочку сплати судового збору, однак матеріали позовної заяви не містять такого клопотання.

09.07.2018р. до суду від позивача надійшло клопотання про відстрочку сплати судового збору за подання даного позову до ухвалення рішення по справі.

Дослідивши клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору мотивоване тим, що його рахунки заблоковані у зв'язку з відкритою процедурою банкрутства підприємства.

Проте, викладені позивачем в клопотанні обставини не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", відтак посилання заявника на неможливість сплати судового збору не можуть слугувати підставою для відстрочення сплати судового збору за подання даного позову.

При цьому, суд відзначає, що оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, самі лише обставини, пов'язані з відсутністю коштів для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для відстрочення такої сплати.

Позивач також не навів суду обґрунтованих доказів того, що у нього у майбутньому з'являться кошти для сплати судового збору.

Судовий захист прав суб'єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб'єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду, зокрема, сплату судового збору за подання відповідного позову у встановленому порядку та розмірі.

Таким чином, правові підстави для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подачу наведеного позову відсутні.

Оскільки позивачем не надано доказів сплати судового збору за подання позовної заяви, а в задоволенні його клопотання про відстрочення сплати судового збору судом відмовлено, позовна заява підлягає залишенню без руху.

Суд звертає увагу позивача на те, що згідно повідомлення Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві від 14.06.2018р., яке також розміщене на офіційному веб-сайті Господарського суду міста Києва (https://ki.arbitr.gov.ua/sud5011/pres-centr/novyny/507470/), у зв'язку із запровадженням Державною казначейською службою України централізованої моделі виконання дохідної частини бюджетів з 02.07.2018р. змінено реквізити рахунків для зарахування надходжень до державного та місцевих бюджетів, а також на ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 162, 164, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання Дочірнього підприємства "Слобожанське" Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Славія" про відстрочення сплати судового збору відмовити.

2. Залишити позовну заяву Дочірнього підприємства "Слобожанське" Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Славія" без руху.

3. Встановити Дочірнього підприємства "Слобожанське" Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Славія" строк на усунення недоліків позовної заяви - 5 (п'ять) днів з дня вручення цієї ухвали.

4. Встановити Дочірнього підприємства "Слобожанське" Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Славія" спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання доказів оплати судового збору на суму 318 192,53 грн. за подання позовної заяви у встановленому порядку (за реквізитами Господарського суду міста Києва).

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя С.М. Морозов