КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2018 р. м.Київ Справа№ 910/20486/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Яковлєва М.Л.

Гончарова С.А.

За участю секретаря судового засідання : Цибульського Р.М.

за участю представників учасників справи: згідно з протоколом судового засідання від 05.06.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Повного товариства "Ломбард "Добродар" Ломбардний Будинок і Компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 (повний текст складено і підписано 02.03.2018) у справі №910/20486/17 (суддя Турчин С.О.)

За позовом Повного товариства "Ломбард "Добродар" Ломбардний Будинок і Компанія"

до Державного спеціалізованого підприємства "Укрспецторг"

про стягнення 90 924,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Повне товариство "Ломбард "Добродар" Ломбардний Будинок і Компанія" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного спеціалізованого підприємства "Укрспецторг" (відповідач) про стягнення 90 924,44 грн. заборгованості за договором №1276/28.03 від 13.04.2017 на поставку брухту дорогоцінних металів, з яких: 81 971,64 грн. - сума основного боргу, 6456,62 грн. - пеня, 774,79 грн. - відсотки річних, 1 721,39 грн. - інфляційні втрати.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору №1276/28.03 від 13.04.2017 на поставку брухту дорогоцінних металів в частині повної та своєчасної оплати за поставлені цінності. Крім того, додатково позивач посилався на те, що жодних заперечень щодо конкретних позовних вимог відповідач у відзиві не зазначив, а тому відповідач не заперечує, що ним були прийняті цінності за договором, наявність заборгованості також підтверджується гарантійними листами. Також позивач зазначає, що документи, додані до позовної заяви місять підпис не лише ОСОБА_2, а й документи, підписані іншими працівниками.

Відповідач проти позову заперечував з посиланням на те, що жодних взаємовідносин з позивачем немає, в період з січня по серпень 2017 невстановлені особи незаконно отримали доступ до офіційного сайту відповідача, невстановлені особи уклали від імені відповідача договори та підписували акти приймання-передачі цінностей, а також проставляли підроблену печатку підприємства, у зв'язку з чим відповідач звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Додатково відповідач наголошував, що договір не підписував, печатка на договорі не відповідає печатці підприємства; акт про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017 підписано спеціалістом ОСОБА_3, яка не є працівником відповідача та ніколи не перебувала у трудових відносинах; лист вих.. № 18-05/106 від 18.05.2017 підписано заступником директора ОСОБА_4, проте в штатному розписі підприємства взагалі відсутня така посада в такий працівник; гарантійні листи відповідачем не складались і позивачу не направлялись; акт про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017 в графі "підстава для приймання" містить посилання на № 1274/18-04, який не має відношення до спірного договору.

Рішенням від 20.02.2018 (повний текст складено і підписано 02.03.2018) у справі №910/20486/17 у задоволенні позову Повного товариства "Ломбард "Добродар" Ломбардний Будинок і Компанія" до Державного спеціалізованого підприємства "Укрспецторг" (відповідач) про стягнення 90 924,44 грн. заборгованості за договором №1276/28.03 від 13.04.2017 на поставку брухту дорогоцінних металів, з яких: 81971,64 грн. - сума основного боргу, 6456,62 грн. - пеня, 774,79 грн. - відсотки річних, 1 721,39 грн. - інфляційні втрати - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивовано тим, що матеріали справи не містять та сторонами суду не надано акту про остаточне приймання цінностей, який би підтвердив факт приймання відповідачем цінностей від позивача на суму 81 971,64 грн. В свою чергу, надані позивачем докази в обгрунтування своїх вимог відхилені судом першої інстанції з посиланням на ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору помилково не прийнято як належний доказ акт про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017, який є первинним документом бухгалтерського обліку господарських операцій відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, вказаний акт підписала уповноважена особа. Також, скаржник зазначав, що судом першої інстанції помилково не було враховано обставини, встановлені під час розгляду справи № 910/12743/17. Також, скаржник посилався на те, що відповідачем було безпідставно залишено без розгляду докази, надані позивачем, а саме: гарантійні листи від 04.07.2017 № 002-22 та від 21.07.2017 № 006-24, а також письмові показання ОСОБА_5, ОСОБА_6

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/20486/17 за апеляційною скаргою Повного товариства "Ломбард "Добродар" Ломбардний Будинок і Компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 (повний текст складено і підписано 02.03.2018) у справі №910/20486/17, розгляд справи призначено на 22.05.2018.

04.05.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач в обґрунтування заперечень на апеляційну скаргу посилався на те, що відповідач під час розгляду справи по суті судом першої інстанції заперечував факт укладення договору, докази надані позивачем - не підтверджують виникнення у відповідача обов'язку з сплати заявлених до стягнення показників, а також судом першої інстанції неправомірно не прийнято до уваги при вирішенні спору надані позивачем гарантійні листи від 04.07.2017 № 002-22 та від 21.07.2017 № 006-24, а також письмові показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 оголошено перерву в судовому засіданні до 05.06.2018.

29.05.2018 позивач у письмовій відповіді на апеляційну скаргу вказував на те, що факт наявності договірних правовідносин між сторонами - не є предметом оскарження у даній справі. Крім того, факт приймання цінностей за договором підтверджується актом про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017, який був підписаний ОСОБА_3, яка відповідно до наданих відповідачем документів в офіційних трудових відносинах не перебувала. Проте, на думку позивача, наявність трудових відносин між відповідачем та ОСОБА_3 підтвердженою останньою в рамках кримінального провадження № 0008430 під час її допиту. Позивач зазначає, що твердження відповідача про відсутність в матеріалах справи будь-яких первинних документів, що підтверджують факт поставки цінностей - є необґрунтованим, а документами, що підтверджують належне постачання посилок з цінностями є наведений вище акт, а також лист № 18-05/106 від 18.05.2017, гарантійні листи № 002-22 від 04.07.2017 та № 006-24 від 21.07.2017, які необгрунтовано не прийнято судом першої інстанції до уваги.

В судовому засіданні 05.06.2018 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.06.2018 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 13.04.2017 між Державним спеціалізованим підприємством "Укрспецторг" (далі - покупець) та Повним товариством ""Ломбард "Добродар" Ломбардний Будинок і Компанія" (далі - постачальник) укладено договір на поставку брухту дорогоцінних металів №1276/28.03 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти брухт дорогоцінних металів у вигляді: ювелірних виробів без вставок та з викріпленими вставками, що були у використанні; монет, орденів медалей та жетонів з дорогоцінних металів і таких, які містять у собі дорогоцінні метали, що були у використанні; корпусів годинників з дорогоцінних металів; оправ фарфорових та кришталевих виробів з дорогоцінних металів; виробів з дорогоцінних металів (столові прибори, портсигари, шкатулки, підсвічники тощо); елементів знімних протезів, зубних протезів із золота, платини, що були у використанні, а також зубних дисків; предметів релігійного культу; мірних зливків, які не належать до банківських металів; інших цінностей, що не заборонені для купівлі чинним законодавством.

Відповідно до пункту 2.5 договору, цінності від постачальника повинні надсилатися цінними посилками, обшитими тканиною без зовнішніх швів, у мішках з брезентової (або іншої цупкої) тканини чи в дерев'яних ящиках, що виключає доступ до цінностей без пошкодження печаток (пломб).

Згідно з п. 2.6 договору, оціночна вартість посилки визначається за закупівельними цінами на дорогоцінні метали у брухті, які встановлюються розпорядженням Державного Спеціалізованого підприємства "УКРСПЕЦТОРГ" та діють на дату складання опису цінностей.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що приймання посилок з цінностями проводиться покупцем відповідно до вимог Державного спеціалізованого підприємства "УКРСПЕЦТОРГ". Попереднє приймання посилок з цінностями проводиться без розпакування за кількістю місць, масою брутто та оціночною вартістю з оформленням акта про приймання посилок з цінностями. Остаточне приймання цінностей (посилок) з перевіркою їх кількісних та якісних характеристик, з визначенням вартості поставлених цінностей проводиться покупцем не пізніше тридцяти календарних днів після дати отримання посилки з оформленням акта про остаточне приймання цінностей.

Пунктом 4.3 договору визначено, що за поставлені постачальником цінності покупець здійснює розрахунок за фактично поставлені цінності після їх приймання відповідно до акта про остаточне приймання цінностей в строк до тридцяти банківських днів.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами сторін і укладається строком до 31.12.2017 (п. 11.1 договору).

Позивач у позові зазначав, що на виконання умов договору поставив відповідачу посилку брухту дорогоцінних металів на суму 971,64 грн., на підтвердження чого надав Акт про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017.

У листі №18-05/106 від 18.05.2016 покупець зазначав, що посилка оціночною вартістю 81 971,64 грн. розпакована та її вміст прийнято за актом про остаточне приймання цінностей № 1279/18-05 від 18.05.2017.

Листами від 04.07.2017 вих. № 002-22 та від 21.07.2017 вих. № 006-24 відповідач гарантував оплату заборгованості у розмірі 81971,64 грн.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 81 971,64 грн., а також у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання 6456,62 грн. пені, 774,79 грн. відсотків річних, 1 721,39 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення тверджень відповідача про те, що останнім не укладалось договору №1276/28.03 та директор ОСОБА_2 не підписував вказаного договору, оскільки вказані доводи не підтверджені жодними належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і презумпцію правомірності правочину, закріплену в ст. 204 Цивільного кодексу України, яка відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку - не спростована.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору на поставку брухту дорогоцінних металів №1276/28.03.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов'язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов'язань відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України.

За статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підтвердження факту здійснення позивачем відповідачу поставки цінностей, позивачем долучено до матеріалів справи копію Акту про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017 на суму 81 971,64 грн., який містить відомості про те, що матеріальні цінності (570 г) були здані ОСОБА_5, а прийняті спеціалістом ОСОБА_3, в графі акту «підстава приймання» вказано « 1274/18-04». Також, вказаний акт містить відбиток печатки відповідача, а в графі, де містяться відомості про прийняття товару, зазначено «посада, підпис, ініціали та прізвище матеріально відповідальної особи».

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.1995 № 88 (з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства фінансів України № 987 від 30.09.2014) повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

згідно з частиною 3 статті 237 Цивільного кодексу України, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідач заперечуючи проти факту отримання цінностей зазначив, що ОСОБА_3 не є працівником відповідача, а тому відповідач не отримував цінності.

Позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_3 здійснювати від імені відповідача приймання цінностей як матеріально відповідальна особа.

При цьому, доводи скаржника про те, що наявність трудових відносин між відповідачем та ОСОБА_3 підтвердженою останньою в рамках кримінального провадження № 0008430 під час її допиту - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки згідно з п. 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України саме вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, наявність між сторонами трудових відносин повинна оформлюватись згідно з приписами Кодексу законів про працю України, яким зокрема передбачено оформлення трудового договору (ст. 21), з внесенням відповідного запису в трудову книжку або укладення відповідного контракту.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не було доведено обставину поставки цінностей на загальну суму 81 971,00 грн. відповідачу, оскільки повноваження ОСОБА_3 на приймання цінностей не підтверджені ні письмовим договором, ні довіреністю чи актом органу юридичної особи.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_3 є працівником відповідача, а тому останній повинен доводити наявність повноважень на прийняття цінностей, - обгрунтовано відхилено судом першої інстанції, з висновком якого погоджується і суд першої інстанції, оскільки позивач, як постачальник цінностей, повинен перевіряти повноваження осіб, яким передає цінності, на отримання таких цінностей і відповідно, не був позбавлений права вимагати підтвердження відповідних повноважень і у особи, якій він відповідні цінності вручав.

В той же час, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, що ОСОБА_3 є уповноваженою відповідачем особою на приймання цінностей, і таких доказів не було надано ні суду першої інстанції під час прийняття рішення, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи. Також, укладений між сторонами договір не містить відомостей про визначення ними уповноважених осіб на передачу/прийняття товару.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що Акт про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017 не містить посилання на договір, укладений між сторонами - №1276/28.03; в графі "підстава для приймання" акт містить посилання - 1274/18-04. В той же час, номером укладеного між сторонами договору, який заявлено як підстава виникнення спірних правовідносин - №1276/28.03.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 5.5 договору сторони узгодили що право власності на поставлені постачальником цінності виникає у покупця з моменту підписання кінцевого акту приймання, і з моменту підписання якого розпочинається строк оплати (п. 4.3 договору).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України передання саме відповідачу на підставі договору №1276/28.03 згідно кінцевого акту цінностей загалом на суму 81 971,64 грн., і відповідно, позивачем не доведено виникнення саме у відповідача обов'язку з оплати отриманих цінностей саме по договору, який заявлено позивачем як підстава виникнення спірних правовідносин.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що наданий позивачем Акт про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017 не містить відомостей про те, що особа, яка прийняла від імені відповідача цінності, є саме матеріально - відповідальною особою, а повноваження відповідної особи приймати продукцію саме від імені відповідача з укладеним між сторонами договором, - не підтверджені належними доказами в розумінні ч. 3 статті 237 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановлено, що за умовами п. 3.1 договору остаточне приймання цінностей (посилок) з перевіркою їх кількісних та якісних характеристик, з визначенням вартості поставлених цінностей проводиться покупцем не пізніше тридцяти календарних днів після дати отримання посилки з оформленням акта про остаточне приймання цінностей.

Відповідно до пункту 4.3 договору, саме акт про остаточне приймання цінностей є підставою для розрахунків.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять та сторонами суду не надано акту про остаточне приймання цінностей, який би підтвердив обставину приймання відповідачем цінностей від позивача на суму 81 971,64 грн., а наданий позивачем Акт про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017 - не приймається судом апеляційної інстанції в якості доказу саме остаточного приймання цінностей з огляду на встановлені вище обставини (відсутність доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_3 здійснювати від імені відповідача приймання цінностей як матеріально відповідальна особа; повноваження ОСОБА_3 на приймання цінностей не підтверджені ні письмовим договором, ні довіреністю чи актом органу юридичної особи; номером укладеного між сторонами договору, який заявлено як підстава виникнення спірних правовідносин - №1276/28.03, який є відмінним від номеру договору, який зазначено у акті).

Щодо посилань скаржника на лист від 18.05.2017 № 18-05/106, у якому покупець зазначав, що посилка оціночною вартістю 81 971,64 грн. розпакована та її вміст прийнято за актом про остаточне приймання цінностей № 1279/18-05 від 18.05.2017, - суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказаний лист не є належним та допустимим доказом поставки цінностей, оскільки, по-перше, не містить посилання на укладений між сторонами договір №1276/28.03 від 13.04.2017; по-друге, суд апеляційної інстанції зазначає, що умовами договору сторонами узгоджено чіткий перелік документів, який оформляється при прийманні цінностей (акти, рекламації), а лист не є документом, який підтверджує двостороннє оформлення господарської операції щодо приймання/передавання цінностей.

Посилання скаржника на гарантійні листи від 04.07.2017 № 002-22 та від 21.07.2017 № 006-24, які на думку скаржника, необґрунтовано не прийняті судом першої інстанції до уваги, - суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що по-перше, позивачем не надано оригіналів вказаних листів, а надсилання їх електронною поштою відбувалось без посвідчення вказаних листів електронним цифровим підписом, який є обов'язковим реквізитом електронного цифрового документа згідно з ст. ст. 1, 7 "Про електронні документи та електронний документообіг" та ст.ст. 1, 3, 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", який встановлює основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: обов'язковий реквізит електронного документа - обов'язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов'язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб'єктами електронного документообігу на договірних засадах (ст. 6 вказаного Закону).

За приписами ст. 7 означеного закону, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні: електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних; електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті (стаття 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис").

Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (стаття 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис").

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що вищенаведені листи не є належними та допустимими доказами поставки цінностей, оскільки, як зазначалось вище, умовами договору сторонами узгоджено чіткий перелік документів, який оформляється при прийманні цінностей (акти, рекламації), а лист не є документом, який підтверджує двостороннє оформлення господарської операції щодо приймання/передавання цінностей.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції при вирішенні спору неправомірно не прийнято до уваги при вирішенні спору письмові показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Частиною 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, оскільки заяви свідків надані позивачем після закінчення строків, встановлених для їх подання, то суд першої інстанції обгрунтовано залишив вказані заяви без розгляду.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає і те, що частиною 2 статті 87 Господарського процесуального кодексу України визначено, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

В свою чергу, обставина прийняття/поставки цінностей за договором між юридичними особами - є господарською операцією, яка відображається (обліковується) у відповідних документах, що узгоджується і з приписами статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», якою передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обумовлені наведеним законом обов'язкові реквізити.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять та сторонами суду не надано акту про остаточне приймання цінностей, який би підтвердив обставину приймання відповідачем цінностей від позивача на суму 81 971,64 грн., а наданий позивачем Акт про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017 - не прийнято судом апеляційної інстанції в якості доказу саме приймання цінностей (як остаточного, або проміжного) з огляду на встановлені вище обставини (відсутність доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_3 здійснювати від імені відповідача приймання цінностей як матеріально відповідальна особа; повноваження ОСОБА_3 на приймання цінностей не підтверджені ні письмовим договором, ні довіреністю чи актом органу юридичної особи; номером укладеного між сторонами договору, який заявлено як підстава виникнення спірних правовідносин - №1276/28.03, який є відмінним від номеру договору, який зазначено у акті).

Щодо посилання позивача на рішення у справі № 910/12743/17, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що предмет доказування та обставини справи у даній справі та у справі № 910/12743/17 - є відмінними.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України передання відповідачу та отримання відповідачем цінностей на суму 81 971,64 грн., а тому вимоги про стягнення 81 971,64 грн. основного боргу задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 6456,62 грн. пені, 774,79 грн. відсотків річних, 1 721,39 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено обставини прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем, а вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, у якій позивачу відмовлено, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат також задоволенню не підлягають.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Повного товариства "Ломбард "Добродар" Ломбардний Будинок і Компанія" до Державного спеціалізованого підприємства "Укрспецторг" (відповідач) про стягнення 81 971,64 грн. суми основного боргу, 6456,62 грн. пені, 774,79 грн. відсотків річних, 1 721,39 грн. інфляційних втрат - задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи скаржника в обґрунтування підстав скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 (повне рішення складено 10.01.2018) у справі № 910/16377/17 не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та фактичними обставинами.

Ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 (повний текст складено і підписано 02.03.2018) у справі №910/20486/17 - відсутні.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника. Крім того, судом першої інстанції вірно здійснено розподіл судових витрат шляхом покладення на позивача судового збору за подачу позову.

Керуючись ст.ст. 240, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Повного товариства "Ломбард "Добродар" Ломбардний Будинок і Компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 (повний текст складено і підписано 02.03.2018) у справі №910/20486/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 (повний текст складено і підписано 02.03.2018) у справі №910/20486/17 - залишити без змін.

3 Судовий збір за подачу апеляційної скарги покласти на Повне товариство "Ломбард "Добродар" Ломбардний Будинок і Компанія".

4. Матеріали справи №910/20486/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 18.06.2018.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді М.Л. Яковлєв

С.А. Гончаров