ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" липня 2018 р. Справа № 918/378/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., при секретарі судового засідання Оліфер С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто -Лек"

до Комунального підприємства "Дубенська центральна районна аптека" Дубенської районної ради Рівненської області

про стягнення в сумі 56 174, 24 грн,

за участі представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Комунального підприємства "Дубенська центральна районна аптека" Дубенської районної ради Рівненської області (далі-відповідач) про стягнення у сумі 56 174, 24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що: 13.06.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір на поставку товарів №30-р (надалі-договір), за умовами якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача товар в асортименті і кількості, вказаній в накладних, які є невід'ємною частиною даного договору, а відповідач зобов'язався прийняти цей товар та здійснити його оплату на умовах, визначених цим договором.

На виконання умов зазначеного договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 58 704,24 грн, що стверджується видатковими накладними. Відповідачем отримано поставлений товар, проте не оплачено в повному обсязі.

За поставлений товар відповідач сплатив лише 11 892,37 грн, відтак заборгованість останнього перед позивачем становить 46 811,87 грн.

За несвоєчасне проведення розрахунків за поставлений товар позивачем нараховано 9 362,37 грн штрафу.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 525, 526, 530, 546, 547, 548, 549, 612, 629, 692 ЦК України та ст.ст.7, 20, 174, 175, 193, 199, 216, 217, 230, 231, 232 ГК України.

Ухвалою суду від 11.06.2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто -Лек" призначено до розгляду на 04.07.2018 року.

Цією ж ухвалою суду постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання 04.07.2018 року представник позивача не з'явився, 25.06.2018 року на адресу суду подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач у судове засідання не з'явився, явку свого повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечив, витребуваних судом документів не надав, хоча про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

При цьому суд зазначає, що місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Приписами ст. 10 зазначеного Закону встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: 35670, Рівненська область, Дубенський район, с. Верба, вул. Грушевського, буд. 27. Ухвали Господарського суду Рівненської області направлялись судом на зазначену у ЄДРПОУ та ГФ адресу відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Частиною 5 ст. 252 ГПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Приймаючи до уваги, що відповідач в судове засідання не з'явився, не подав відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно, всебічно та повно дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

13.06.2013 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір на поставку товара № 30-р (надалі-договір).

Відповідно до п. 10.1 договору цей договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами і обміну копіями документів завірених мокрими печатками, вказаних в п. 12.4. і діє до 31.12.2013 року, а щодо зобов'язань за договором - до повного їх виконання.

За умовами договору позивач (постачальник) бере на себе зобов’язання передати у власність відповідача (покупця) протягом дії договору товар в асортименті і кількості, вказаній в накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Покупець зобов'язується прийняти цей товар і своєчасно здійснювати його оплату на умовах, визначених цим договором.

Предметом поставки є лікарські засоби, вироби медичного призначення, інші продовольчі та непродовольчі товари, у т. ч. біодобавки.

Відповідно до п. 1.3 договору поставка товару здійснюється за взаємною згодою сторін.

Накладні є документом, який замінює специфікацію і протокол узгодження цін і є невід'ємною частиною договору (п. 1.4. договору).

Згідно з п. 2.1. договору кількість і асортимент товару узгоджується сторонами і зазначається у видатковій накладній на кожну поставку.

Розділом 5 договору передбачено терміни і умови поставки товару. Зокрема, постачальник поставляє покупцю товар, який є в наявності на складі, після узгодження асортименту, цін і якості товару, що поставляється (п. 5.1 договору).

Згідно з п. 5.3. договору поставка товару здійснюється за домовленістю сторін, назва місця призначення обмовляється сторонами при кожній поставці товарів.

Відповідно до п. 5.4. договору товар вважається прийнятим відповідачем: по кількості, згідно супровідних документів.

Товар вважається переданим у власність покупця по кількості і асортименту після підписання уповноваженим особами постачальника і покупця видаткових накладних, оформлених належним чином (п. 5.7 договору).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач здійснив поставку товару на загальну суму 58 704,24 грн, що підтверджується видатковими накладними № РО- 047850/1 від 08.12.2017 на суму 19 678,710 грн, № РО- 047850/2 від 08.12.2017 на суму 836,16 грн, № РО- 0052229/1 від 27.12.2017 на суму 7 362,84 грн, № РО- 0052229/2 від 27.12.2017 на суму 595,98 грн, № РО- 0050567/1 від 29.12.2017 на суму 2 922,91 грн, № РО- 0050566/1 від 29.12.2017 на суму 1 161,29 грн, № РО- 0053048/1 від 29.12.2017 на суму 1 805,30 грн, № РО- 0050565/1 від 29.12.2017 на суму 12 055,29 грн, № РО- 0000909/1 від 04.01.2018 на суму 5 869,88 грн, № РО- 0000909/2 від 04.01.2018 на суму 113, 51 грн, № РО- 0025235/2 від 08.05.2018 на суму 205,92 грн, № РО- 0025235/1 від 08.05.2018 на суму 6 094,46 грн.

Ціни на товар, згідно з п. 3.3. договору, зазначаються в кожній видатковій накладній.

Відповідно до п. 3.5. договору, розрахунки за товар здійснюються по сумам, вказаним у видаткових накладних, шляхом відстрочення платежу протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару покупцем. Датою поставки вважається дата отримання товару покупцем, про що покупцем робиться відмітка у видатковій накладній. Якщо дата отримання товару не вказана покупцем у видатковій накладній, датою отримання товару вважається дата виписки видаткової накладної.

Згідно з п. 3.7 договору при наявності у покупця заборгованості за отриманий товар за кількома видатковими накладними, отримана від нього оплата буде зарахована в рахунок списання заборгованості за товар, що отриманий раніше, незалежно від призначення оплати, зазначеної в платіжному дорученні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач прийняв поставлений товар, що стверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними, проте не оплатив його в повному обсязі, сплативши лише 11 892,37 грн, відтак заборгованість відповідача перед позивачем складає 46 811,87 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Зміст договору та взяті за ним зобов'язання свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з поставки, які регулюються нормами ЦК України та ГК України.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 46 811,87 грн основної заборгованості за поставлений товар.

За несвоєчасне проведення розрахунків за поставлений товар позивачем нараховано 9 362,37 грн 20% штрафу.

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України та ч.4 ст.231 ГК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до приписів ст. 199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами.

За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 546, 548 ЦК України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7.2. договору за прострочення платежу понад 30 (тридцять) календарних днів з моменту виникнення простроченого зобов'язання, обумовленого в п. 3.5 договору, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості одержаного товару, за яким допущено прострочення платежу, а також суму боргу з уточнюванням індексу інфляції, згідно зі ст. 625 ЦК України за весь час прострочення та 18% річних від простроченої суми.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 9 362,37 грн 20% штрафу є обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.77 ГПК України).

Враховуючи, що позивач належними та достатніми доказами довів факт прострочення в оплаті поставленого товару, а відповідач за належного повідомлення судом про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштових відправлень, у судове засідання не з'явився та вказаних обставин не спростував.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача суму основної заборгованості за поставлений товар в розмірі 46 811,87 грн та 9 362,37 грн 20% штрафу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232 - 233, 236 - 238, 240 - 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Дубенська центральна районна аптека" Дубенської районної ради Рівненської області (35670, Рівненська область, Дубенський район, с. Верба, вул. Грушевського, буд. 27, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто -Лек" (61125, м. Харків, вул. Катерининська, буд. 46, ) 46 811, 87 грн основного боргу, 9 362,37 грн штрафу та 1 762, 00 грн судового збору.

Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області (п.17.5 ч.1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.07.2018 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/sud5019/.

Суддя Церковна Н.Ф.