УХВАЛА

03 липня 2018 року Справа № 913/1215/15

Суддя Господарського суду Луганської області Масловський С.В., розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" №01-19/2/92 від 30.05.2018 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки М.В. щодо виконання наказу від 20.04.2016 у справі №913/1215/15

за позовом Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (93403, м. Сєвєродонецьк, Луганська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" (91021, м. Луганськ, кв. Гайового, 35-а )

Орган оскарження - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (93404, м. Сєвєродонецьк, вул. Єгорова, 22, Луганська область)

про стягнення 11 845 537 грн. 23 коп.

Секретар судового засідання Гулевич В.В.

У судовому засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Лямзіна Т.В. - директор з правової роботи, довіреність №01 від 01.01.2018;

від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області - представник не прибув.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" про стягнення основного боргу за спільне використання технологічних електричних мереж за договором від 01.03.2010 № 5С в сумі 4798221,00 грн, пені в сумі 342744,45 грн, 3% річних в сумі 209670,78 грн, інфляційних втрат в сумі 6494901,00 грн, всього 11845537,23 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 у справі №913/1215/15 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" на користь державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" заборгованість в сумі 4798221,00 грн, пеню в сумі 341025,19 грн, 3% річних в сумі 209445,48 грн, інфляційні втрати в сумі 2278252,24 грн, судовий збір в сумі 114404,16 грн, всього 7741348,07 грн. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені в сумі 1719,26 грн, 3% річних в сумі 225,30 грн, інфляційних втрат в сумі 4216648,76 грн відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.04.2016 рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 у справі № 913/1215/15 залишено без змін.

На виконання рішення позивачу - ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" видано наказ № 913/1215/15 від 20.04.2016.

Ухвалою суду від 11.07.2016 у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Луганської області у справі № 913/1215/15 від 16.02.2016 відмовлено.

Ухвалою суду від 18.10.2016 наказ Господарського суду Луганської області у справі №913/1215/15 від 20.04.2016 в частині стягнення 5302929,52 грн визнано таким, що частково не підлягає виконанню, у зв'язку з проведеним між сторонами заліку зустрічних однорідних вимог.

05.06.2018 товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" звернулось до Господарського суду Луганської області відповідно до ст. 339 ГПК України зі скаргою №01-19/2/92 від 30.05.2018, в якій просить:

- визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки Маргарити Володимирівни з винесення у межах виконавчого провадження № 51404418 постанови від 10.05.2018 про арешт коштів боржника у частині примусового виконання рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 у справі № 913/1215/15 за позовом державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" до товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" щодо стягнення грошових коштів у розмірі 2682474,65 грн;

- визнати недійсною постанову від 10.05.2018 про арешт коштів боржника, винесену у межах виконавчого провадження № 51404418 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушкою Маргаритою Володимирівною, у частині примусового виконання рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 у справі №913/1215/15 за позовом державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" до товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" щодо стягнення грошових коштів у розмірі 2682474,65 грн;

- зняти накладений в рамках примусового виконання рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 у справі № 913/1215/15 арешт з грошових коштів, що містяться на рахунках:

код фінансової установи: 380805, назва фінансової установи: публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", адреса фінансової установи: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9; номери рахунків: 1, 8, 1, 2, 4, 8, 1, 2, 1, 3, 8, 7, 7, 5, 4, 9, 9, 9, 6,

і належать товариству з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів - 2682474,65 грн. та направити копію відповідного судового рішення рекомендованим або цінним листом безпосередньо на адресу зазначених банків;

В обґрунтування вимог за скаргою боржник вказує, що на підставі наказу Господарського суду Луганської області від 20.04.2016 у справі № 913/1215/15 постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 13.06.2016 відкрито виконавче провадження №51404418. Постановою від 14.06.2016 виконавче провадження №51404418 приєднано до зведеного виконавчого провадження №51429480. Ухвалою суду від 18.10.2016 наказ Господарського суду Луганської області № 913/1215/15 від 20.04.2016 в частині стягнення 5302929,52 грн визнано таким, що частково не підлягає виконанню, про що товариство повідомило виконавчу службу листом та просило здійснювати виконання наказу з урахуванням даної ухвали. Постановою державного виконавця від 10.05.2018 накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів - 2682474,65 грн.

Проте, в порушення п. 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень постанови про арешт не містять дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене. В мотивувальній частині не вказані мотиви, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення чи дійшов певних висновків для необхідності звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, а саме, не зазначив, про які виконавчі документи йде мова, про наявність по переліченим у вступній частині постанов за виконавчими документами розстрочки, ухвали про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню, оплат боргу, на які суми звернено стягнення, в рамках яких виконавчих документів, не зазначено про залишок боргу за виконавчим провадженням. У резолютивній частині постанови накладено арешт на грошові кошти у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 2682474,65 грн. З огляду на вказану суму не вбачається, що є складовою цієї суми, оскільки в мотивувальній частині не зазначено розмір непогашеної суми боргу, не зазначено суми виконавчого збору, який стягується, суми витрат виконавчого провадження та суми штрафів.

Таким чином, приймаючі спірну постанову про арешт коштів державний виконавець не врахував надані товариством документи щодо визнання наказу у справі №913/1215/15 в частині стягнення 5302 929,52 грн. таким, що частково не підлягає виконанню.

Також скаржник посилається на те, що державним виконавцем не отримано від банків інформацію щодо цільового використання коштів ТОВ "ЛЕО" та можливості звернення стягнення на них.

З урахуванням викладеного, у державного виконавця взагалі не було правових підстав для вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення шляхом накладення арешту на кошти боржника, а саме, не було правових підстав для винесення постанов про арешт коштів, оскільки станом на день винесення таких постанов товариство здійснило часткове погашення заборгованості шляхом проведення зарахування зустрічних однорічних вимог та відповідно відбулось припинення зобов'язань ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" перед ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" на суму 5302929,52 грн.

03.05.2018 матеріали справи №913/1215/15 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" №01-19/2/74 від 02.05.2018 за позовом державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" до товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" про стягнення 11845537,23 грн направлено до Донецького апеляційного господарського суду, для розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.06.2018 відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" №01-19/2/92 від 30.05.2018 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки М.В. щодо виконання наказу від 20.04.2016 у справі № 913/1215/15 до повернення матеріалів справи №913/1215/15 до Господарського суду Луганської області.

22.06.2018 матеріали справи №913/1215/15 повернулись до Господарського суду Луганської області.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 26.06.2018 прийнято скаргу та призначено її до розгляду на 03.07.2018.

02.07.2018 від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області через канцелярію Господарського суду Луганської області надійшов відзив на скаргу, в якому останній заперечується проти доводів, викладених боржником у скаргах, оскільки державним виконавцем в межах повноважень, визначених Законом України "Про виконавче провадження", винесено постанову про арешт коштів боржника від 23.03.2018 в межах суми 2682474,65 грн за двома виконавчими провадженнями, об'єднаними у зведене, яка складається із суми боргу за виконавчим документом №913/1215/15 в сумі 2438 418,55 грн, виконавчого збору - 243814,86 грн та витрат виконавчого провадження - 120,62 грн, витрат виконавчого провадження за виконавчим документом №913/1236/15 -- 120,62 грн. Щодо отримання від банків інформацію щодо цільового використання коштів ТОВ "ЛЕО" та можливості звернення стягнення на них державний виконавець зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 52 ЗУ "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. У зв'язку з тим, що листом №81-15-8/33086-БТ від 14.05.2018 публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" повідомило про прийняття до виконання постанови про накладення арешту від 10.05.2018 та не повідомило про цільове призначення рахунків, на які накладено арешт, тобто вони не є рахунками із спеціальним режимом використання, звернення стягнення на які заборонено законом. За таких обставин законні підстави для задоволення скарги відсутні.

Представник відповідача та органу виконання судового рішення в судове засідання для розгляду скарги не прибули, належним чином були повідомлені про дату час та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Названим Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що однією з засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Цим Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

За умовами ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п'ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено обов'язки державного виконавця, а саме: виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

В силу ст.52 Закону, виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Згідно ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Крім того, згідно ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Закон України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Статтею 17 вказаного Закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які, у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (п. 35 рішення).

У відповідності до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування .

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що постановою головного державного виконавця від 13.06.2016 відкрито виконавче провадження №51404418.

Постановою від 14.06.2016 виконавче провадження №51404418 з примусового виконання наказу №913/1215/15 від 20.04.2016 на підставі ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції до 05.10.2016, приєднано до зведеного виконавчого провадження №51429480.

Ухвалою суду від 18.10.2016 наказ Господарського суду Луганської області №913/1215/15 від 20.04.2016 в частині стягнення 5302929,52 грн визнано таким, що частково не підлягає виконанню.

23.03.2018 головним державним виконавцем в межах виконавчого провадження №51404418 з примусового виконання наказу №913/1215/15 винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 120,62 грн.

Судом встановлено, що на час порушення виконавчого провадження за наказом у цій справі, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області перебував ще один наказ господарського суду Луганської області від 21.03.2016 у справі №913/1236/15 на суму 4289403,07 грн, стягувачем за яким було публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління, а боржником - товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання". За цим наказом 29.04.2016 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №50996059. Постановою державного виконавця від 14.06.2016 це виконавче провадження також приєднано до зведеного виконавчого провадження №51429480. За наказом Господарського суду Луганської області від 21.03.2016 № 913/1236/16 винесені постанови про стягнення виконавчого збору на суму 428940,30 грн. та витрат на проведення виконавчих дій на суму 34,24 грн, а потім на суму 120,62 грн.

Постановою головного державного виконавця від 10.05.2018 в межах виконавчого провадження №51404418 з примусового виконання наказів Господарського суду Луганської області від 20.04.2016 №913/1215/15 та від 21.03.2016 №913/1236/15 накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та належать ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" у межах суми боргу з урахуванням ухвали суду від 18.10.2016 про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню - 2438418,55 грн, виконавчого збору - 243814,86 грн, витрат виконавчого провадження - 120,62 грн та 120,62 грн, разом - 2682474,65 грн.

Відповідно до пояснень Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області сума, в межах якої накладено арешт, складається із суми боргу за виконавчим документом №913/1215/15 в сумі 2438418,55 грн, виконавчого збору на цю суму - 243814,86 грн, витрат виконавчого провадження - 120,62 грн, та витрат виконавчого провадження за наказом Господарського суду Луганської області від 21.03.2016 №913/1236/15 - 120,62 грн, всього 2685474,65 грн.

Суд звертає увагу, що державним виконавцем при винесені постанови про накладення арешту від 10.05.2018 було помилково визначено розмір виконавчого збору в сумі - 243814,86 грн, однак відповідно до ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, тобто вірним є виконавчий збір в розмірі - 243841,86 грн.

Враховуючи, що державним виконавцем стягнуто виконавчий збір, який є меншим ніж передбачено ЗУ "Про виконавче провадження", зазначене не порушує права боржника встановлені законом.

Листом №81-15-8/33086-БТ від 14.05.2018 публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" повідомило про прийняття до виконання постанови про накладення арешту від 10.05.2018 та не повідомило про цільове призначення рахунків, на які накладено арешт.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 ЗУ "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Враховуючи, що листом №81-15-8/33086-БТ від 14.05.2018 публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" не повідомило виконавця про цільове призначення рахунку та не повернуло постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках, твердження скаржника щодо не отримання від установ банків інформації щодо цільового призначення рахунків не може бути підставою для визнання незаконними дій державного виконавця та визнання недійсною постанови.

Що стосується доводів боржника про не зазначення державним виконавцем в мотивувальній частині оскаржуваної постанови мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення чи дійшов певних висновків для необхідності звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, а саме, не зазначив, про які виконавчі документи йде мова, про наявність по переліченим у вступній частині постанови за виконавчими документами розстрочки, ухвали про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню, оплат боргу, на які суми звернено стягнення, в рамках яких виконавчих документів, не зазначення залишку боргу за виконавчим провадженням, не зазначення дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене суд зазначає наступне.

Пунктом 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 04.04.2012 №512/5, передбачено обов'язкові реквізити, які постанова як окремий документ повинна містити. Зокрема, постанова як окремий документ повинна містити такі обов'язкові реквізити, мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення.

Постанова про арешт коштів боржника від 10.05.2018 містить мотиви їх прийняття - невиконання боржником рішення суду та посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову - ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", а також резолютивна частина містить прийняте виконавцем рішення - накладення арешту на грошові кошти.

Що стосується доводів боржника про незазначення державним виконавцем в резолютивній (або мотивувальній) частині постанови, що є складовою суми 2685474,65 грн, в межах якої накладено арешт та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене, то відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, користуватися іншими правами, наданими законом. Тому товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" як сторона виконавчого провадження має право ознайомитися з матеріалами зведеного виконавчого провадження та з'ясувати розмір непогашеної суми боргу, суми виконавчого збору, суми втрат виконавчого провадження, суми штрафів та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене.

Незрозумілість мотивувальної та резолютивної частини щодо складових загальної суми арештованих грошових коштів та не зазначення дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене не можуть бути підставами для визнання недійсною постанови державного виконавця, яка є обґрунтованою і підтвердженою матеріалами виконавчого провадження. Скаржник не обґрунтував, яким чином порушено його право при прийнятті постанови і яке саме право. Вимога скарги про визнання недійсними постанови державного виконавця направлена на затягування процесу виконання судового рішення, яке перебуває на виконанні майже рік і є не виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки постанова про накладення арешту на грошові кошти боржника винесена державним виконавцем в межах повноважень, визначених Законом України "Про виконавче провадження", банківськими установами на виконання ст.52 Законом України "Про виконавче провадження" та скаржником не було доведено наявність спеціальних рахунків відповідача, а тому вимоги скаржника не є доведеними належними та допустимими доказами, та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 234, 235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" №01-19/2/92 від 30.05.2018 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки М.В. щодо визнання незаконними дій, визнання недійсною постанови від 10.05.2018 про арешт коштів боржника, та зняття накладеного арешту - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та порядку, визначеному п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя С.В. Масловський