ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року справа № 925/289/18

Господарський суд Черкаської області в складі :

Головуючий суддя - Єфіменко В.В.,

з секретарем судового засідання Горбатюк С.В.

представники сторін :

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області в м. Черкаси, матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасигаз збут, м.Черкаси,

про стягнення коштів.

ВСТАНОВИВ :

Позивач, посилаючись на ст. ст. 216, 230, 509, 526, 610, 611, 625, 629, 655 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 193, 231, 232 Господарського кодексу України заявив позов з вимогами:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасигаз Збут, на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України борг у загальній сумі 1 445,00 грн., у тому числі: пеня у сумі 1 095,94 грн.; три проценти річних у сумі 131,51 грн.; інфляційні втрати у сумі 217,55 грн. за неналежне виконання зобовязань по грошовим розрахункам за договором купівлі-продажу природного газу від 11.04.2017 № 117-257-РО;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасигаз Збут, на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України суму сплаченого судового збору.

10.05.2018 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив суд позовні вимоги задовольнити частково. Зокрема, посилається на те, що під час розрахунку санкцій та 3% річних за зобов'язаннями липня 2017 року Позивачем невірно визначено дату виникнення заборгованості 26.08.2017, оскільки 25, 26, 27 серпня 2017 року були вихідними днями і останнім днем виконання зобов'язання є 28 серпня 2017 року в зв'язку з тим, що Відповідач не мав можливості виконати таке зобов'язання з 25 по 27 серпня включно.

Крім того, Позивачем не вірно розраховано інфляційні втрати, зокрема не пораховано інфляційні втрати за зобов'язаннями червня 2017 року. Інфляційні втрати Позивач розрахував у вибіркові періоди та не включив у розрахунок місяць червень 2017 року, в якому мала місце дефляція.

Індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

При ухваленні рішення по даній справі, просив суд врахувати, що весь основний борг Відповідачем погашено, а прострочення внесення плати за газ сталося в першу чергу через незабезпечення вчасного розрахунку за газ з боку його споживачів (релігійних організацій, населення та бюджетних установ), яким Відповідач постачав природний газ.

04.06.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій Позивач заперечує проти зменшення пені на 50%.

06.06.2018 відповідач подав до суду заперечення щодо відповіді на відзив.

26.06.2018 від відповідача надійшло письмове пояснення, в якому відповідач просив позовні вимоги задовольнити частково, зменшити розмір пені на 50% та розподілити судовий збір між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог мотивуючи тим, що 25.06.2018 товариством було сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 273,59 грн. пені; 131,33 грн. 3% річних та 216,82 грн. втрат внаслідок інфляції, що підтверджується платіжним дорученням № 66 від 25.06.2018.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача просив суд задовольнити позовні вимоги частково на підставі вищевказаних пояснень і документів.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, приходить до наступного.

ОСОБА_3 приписами ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом спору є розрахунки за енергоносії стягнення господарських санкцій за невиконання відповідачем грошових зобовязань по договору купівлі-продажу природного газу.

Правовідносини субєктів господарювання щодо постачання/споживання природного газу у грудні 2016 р. регулювались, крім норм Цивільного та Господарського кодексів (далі - ГК) також Законом України Про ринок природного газу від 09.04.2015 № 329-VIII (далі Закон № 329-VIII) та Правилами постачання природного газу, які затверджені постановою НКРЕ від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила).

Ч.1 ст.181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З матеріалів справи вбачається, що 11.04.2017 між сторонами був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 17-257-РО (далі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати Покупцеві у 2017 році природний газ (далі - газ), виключно для постачання релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (а.с.22-26).

На виконання умов вищевказаного Договору, Позивач передав у власність Відповідачу газ на загальну суму 17 705,21 грн., що підтверджується дослідженими в судовому засіданні Актами приймання-передачі природного газу (далі - ОСОБА_3) від 30.04.2017; від 31.05.2017; від 30.06.2017; від 31.07.2017; від 31.08.2017; 30.09.2017 і не оспорюється Відповідачем (а.с. 27-32).

ОСОБА_3 умовами п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

ОСОБА_3 приписами ст. ст.173 - 174 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-IV, зі змінами та доповненнями (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підставою виникнення господарських зобов'язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_3 правилами статті 509 ЦК України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Представник позивача в судовому засіданні зауважив, що оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.1 Договору.

Ст.216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 статті 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.2 Договору сторони узгодили, що у разі невиконання Відповідачем п. 6.1 Договору, Відповідач сплачує Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Відлік нарахування санкцій починається із 26 числа місяця наступного за місцем поставки газу.

Зобовязання у відповідності з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами статті 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами. Позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 1095 грн. 94 коп.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

ОСОБА_3 приписами ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Позивачем Відповідачу нараховано 131 грн. 33 коп. 3% річних та 217,55 грн. втрат внаслідок інфляції.

Відповідач здійснив контррозрахунок.

Перевіряючи розрахунки сторін, суд враховує положення п.7.2 Договору і приходить до слідуючого.

Під час розрахунку санкцій та 3% річних за зобов'язаннями липня 2017 року Позивачем невірно визначено дату виникнення заборгованості 26.08.2017, оскільки 25, 26, 27 серпня 2017 року були вихідними днями (Розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 № 850-р). Відтак, останнім днем виконання зобов'язання є 28 серпня 2017 року в зв'язку з тим, що Відповідач не мав можливості виконати таке зобов'язання з 24 по 27 серпня включно.

Також, Позивачем не вірно розраховано інфляційні втрати, зокрема не пораховано інфляційні втрати за зобов'язаннями червня 2017 року. Інфляційні втрати Позивач розрахував у вибіркові періоди та не включив у розрахунок місяць червень 2017 року, в якому мала місце дефляція.

Індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

При ухваленні рішення у наявній справі суд враховує, що весь борг Відповідачем погашено.

ОСОБА_3 період прострочення із 26.05.2017 по 13.09.2017 по ОСОБА_3 від 30.04.2017:

- кількість прострочених днів 111;

- розмір боргу 12682,16 грн.

Відтак, розмір пені 482,10 грн.; розмір 3% річних складає 115,70 грн., а розмір втрат внаслідок інфляції 215,77 грн.

ОСОБА_3 період з 27.06.2017 по 13.09.2017 по ОСОБА_3 від 31.05.2017:

- кількість прострочених днів 79;

- розмір боргу 1788,01 грн.

Відтак, розмір пені 48,37 грн.; розмір 3% річних складає 11,61 грн., а розмір втрат внаслідок інфляції 1,78 грн.

ОСОБА_3 період із 26.07.2017 по 13.09.2017 по ОСОБА_3 від 30.06.2017:

- кількість прострочених днів 50;

- розмір боргу 732,41 грн.

Відтак, розмір пені 12,50 грн.; розмір 3% річних складає 3 грн. 01 коп., а розмір втрат внаслідок інфляції відсутній, оскільки мала місце дефляція.

ОСОБА_3 період із 29.08.2017 по 13.09.2017 по ОСОБА_3 від 31.07.2017:

- кількість прострочених днів 16;

- розмір боргу 729,44 грн.

Відтак, розмір пені 3,99 грн.; розмір 3% річних складає 0,96 грн. Втрати внаслідок інфляції відсутні.

ОСОБА_3 26.09.2017 по ОСОБА_3 від 31.08.2017:

- кількість прострочених днів 1;

- розмір боргу 631,58 грн.

Відтак, розмір за 1 день прострочки 0,22 грн., розмір 3% річних складає 5 копійок.

ОСОБА_3 від 30.09.2017 боргу чи прострочення розрахунків з боку Відповідача не виявлено. Відтак, підстави для нарахування господарських санкцій відсутні.

Часткова оплата Відповідачем на користь Позивача пені в сумі 273 грн. 59 коп. підтверджується, дослідженим в судовому засіданні, платіжним дорученням від 25.06.2018 № 66, дослідженим у судовому засіданні.

На підставі платіжного доручення від 25.06.2018 № 66 Відповідачем перераховано Позивачу 131 грн. 33 коп. 3% річних та 216,82 грн. втрат внаслідок інфляції. Відтак, в цій частині позовних вимог предмет спору між сторонами відсутній, і в цій частині суд провадження у справі закриває.

Суд приходить до переконання, що із Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути: 273 грн. 59 коп. пені.

Доводи Відповідача щодо зменшення розміру пені на 50% суд вважає необґрунтованими, оскільки відсутні докази значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить із принципів, закладених у ст.129 ГПК України та норм Закону України «Про судовий збір». Найнижча межа розміру судового збору, який підлягає сплаті за подання до господарського суду позову майнового характеру становить не менш 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2018 складав 1762 грн.

Звернення Позивача до суду відбулося з вини Відповідача. Відтак, суд приходить до переконання, що витрати Позивача по сплаті судового збору мають бути повністю відшкодовані Відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути 273 грн. 59 коп. пені за неналежне невиконання грошових зобовязань по договору купівлі-продажу природного газу від 11.04.2017 № 117-257-РО.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. підлягають відшкодуванню з Відповідача на користь Позивача.

Керуючись ст.ст. 231-233, 236 - 240 ГПК України, суд

В И Р ІІІІ И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути 273 грн. 59 коп. пені з Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасигаз Збут (; вул.Громова,142, м.Черкаси, 18000) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (, вул.Б.Хмельницького,6, м.Київ, 01001).

Стягнути 1762 грн витрат по сплаті судового збору з Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасигаз Збут (; вул.Громова,142, м.Черкаси, 18000) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (, вул.Б.Хмельницького,6, м.Київ, 01001).

В частині стягнення 273.59 грн пені; 131,33 трьох процентів річних; 216,82 грн втрат внаслідок інфляції провадження у справі закрити.

В іншій частині заявлених вимог - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в порядку визначеному ГПК України.

Рішення складено 02.07.2018 .

Суддя В.В.Єфіменко