КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2018 р. Справа№ 910/20363/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Отрюха Б.В.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участі представників сторін

від позивача Яцюта Т.П. довіреність № 141-к від 31.08.2015 року;

від відповідача ОСОБА_3 довіреність № 1916 від 27.05.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 року (повне рішення складено 24.04.2018 року)

у справі № 910/20363/17 (суддя: Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна"

до ОСОБА_4

про відшкодування збитків, завданих господарському товариству його посадовою особою

Встановив

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна" (далі -позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі -відповідач) про відшкодування збитків, завданих господарському товариству його посадовою особою.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач - ОСОБА_4, зловживаючи своїм посадовим становищем виконуючого обов'язки генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна", уклав з ТОВ "Ксібоне" додаткову угоду № 2 до генерального договору поставки нафтопродуктів № 195/34/12 від 01.11.2012 року на умовах відстрочення платежу, що не мало на меті здійснення реальної господарської операції з оплати поставленого товару та отримання прибутку Товариством, чим завдав реальних збитків позивачу. Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача збитки в розмірі 666 900,40 грн.

Господарський суд міста Києва відмовив повністю в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна" своїм рішенням від 16.04.2018 року (повний текст підписано 24.04.2018 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, 14.05.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Крім того, скаржник зазначив, що судом першої інстанції не було надано оцінку тому, що додаткову угоду № 2 до договору, укладену відповідачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «КСІБОНЕ» не можна вважати звичним договором, що укладався в господарській діяльності товариства, оскільки, в господарській діяльності Товариства не було практики поставки товару значної вартості контрагентам на умовах відстрочення оплати.

Також, скаржник вказав, що він повинен був отримати прибуток в результаті своєї діяльності та укладеної додаткової угоди №2 від 13.12.2012 року відповідно до статутних цілей, однак, неправомірні дії відповідача, який вочевидь мав намір нанести збитки позивачу, стали єдиною причиною, яка позбавила можливості отримати прибуток, а натомість призвели до збитків.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2018 року справу № 910/20363/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Отрюх Б.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 року у справі № 910/20363/17.

У судовому засіданні 05.07.2018 року апелянт підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати частково.

У судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду першої інстанції залишити без змін а скаргу без задоволення.

Крім того, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що укладаючи додаткову угоду № 2 відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та будь-яких покладених на нього обов'язків не порушував. В діях відповідача з укладання додаткової угоди №2 відсутній склад цивільного правопорушення, а саме: відсутні протиправна поведінка, завдана шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а також вина відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 11.1 статуту позивача (тут і далі в редакції змін та доповнень, затверджених протоколом позачергових загальних зборів учасників № 5/9 від 28.10.2009, державна реєстрація яких була здійснена 13.12.2012 року з номером запису 1035086) одним з органів управління та контролю Товариства є дирекція на чолі з генеральним директором, яка є виконавчим органом Товариства.

Членами дирекції можуть бути особи, з числа учасників Товариства, а також особи, які не є учасниками товариства. Склад та кількість членів дирекції визначається Загальними зборами учасників Товариства. Дирекцію очолює генеральний директор, на якого покладається відповідальність за прийняті дирекцією рішення, і який має відповідні права (п. 11.3.1 статуту).

Пунктом 11.3.4 статуту визначено, що генеральний директор має право діяти від імені Товариства без окремого доручення у всіх установах, підприємствах і організаціях, із громадянами, як в Україні, так і за її кордонами.

Відповідно до п. 11.3.5 статуту генеральний директор має право першого підпису на фінансових документах, відкриває (закриває), керує і розпоряджається рахунками Товариства в банківських установах.

Згідно з п. 11.3.7 статуту генеральний директор укладає від імені Товариства угоди, у тому числі зовнішньоекономічні.

Генеральний директор у межах своєї компетенції, визначеної даним статутом і контрактом, укладає договори від імені Товариства (п. 11.3.8 статуту).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на підставі рішення позачергових Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна", оформленого протоколом №1/12 від 30.04.2012 року, відповідача - ОСОБА_4 призначено на посаду генерального директора Товариства. На підставі наказу від 15.06.2012 року відповідач прийняв на себе обов'язки генерального директора, а на підставі наказу (розпорядження) № 49-К від 07.06.2013 року його трудовий договір (контракт) з ТОВ ІІ "БНХ Україна" був припинений за угодою сторін.

Так, відповідач перебував на посаді генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна" протягом періоду з 15.06.2012 року по 07.06.2013 рік.

01.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна" в особі генерального директора ОСОБА_4 (постачальник) та Товарисвом з обмеженою відповідальністю "Ксібоне" в особі директора Новицького С.А. (покупець) було укладено Генеральний договір поставки нафтопродуктів № 195/34/12 (далі - генеральний договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця (поставити), а покупець зобов'язується прийняти у свою власність й оплатити нафтопродукти (товар) згідно умов договору та відповідних додаткових угод до нього.

Відповідно до п. 1.2 генерального договору, поставка товару відбувається на підставі додаткових угод до цього договору, які підписуються повноважними представниками сторін, та є невід'ємною частиною цього договору, в яких сторонами узгоджується найменування та асортимент нафтопродуктів, ціна, кількість, умови поставки, в т.ч. відвантаження товару, умови оплати, інші необхідні умови поставки конкретного погодженого об'єму товару.

13.12.2012 року сторонами була укладена додаткова угода № 2 до вищевказаного генерального договору (далі - додаткова угода № 2), відповідно до умов якої постачальник зобов'язався передати у власність покупця бензин автомобільний екологічно поліпшений АИ-92-10 у кількості 200 тонн загальною вартістю 2 776 000,80 грн (з ПДВ).

Пунктом 3 додаткової угоди № 2 визначено, що покупець зобов'язаний на умовах відстрочки 10 робочих днів загальної вартості товару перерахувати кошти в повному обсязі за цією додатковою угодою на поточний рахунок постачальника в термін до 30.12.2012 року включно.

На виконання умов додаткової угоди № 2 постачальник передав, а покупець прийняв товар, обумовлений зазначеною додатковою угодою, у кількості 200 тонн, що підтверджується актом приймання-передачі товару від 13.12.2012 року. Зі сторони постачальника вказаний акт підписаний відповідачем - ОСОБА_4

В подальшому, оскільки покупець порушив умови генерального договору поставки нафтопродуктів № 195/34/12 від 01.11.2012 року та додаткової угоди № 2 від 13.12.2012 року до нього та у встановлені строки не здійснив оплату поставленого позивачем товару, позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ксібоне" про стягнення основного боргу, пені та 3% річних в сумі 5 362 856,54 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 01.10.2014 у справі № 918/1115/14, позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ксібоне" 5 175 999,61 грн основного боргу, 120 606,93 грн пені, 66 250,00 грн 3% річних, а також 73 080,00 грн судового збору.

На виконання вищевказаного рішення господарським судом Рівненської області був виданий відповідний наказ від 14.10.2014 року.

Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного наказу господарського суду Рівненської області від 14.10.2014 року по справі № 918/1115/14.

Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 30.03.2016 року позивачу був повернутий вищевказаний наказ від 14.10.2014 року по справі № 918/1115/14 у зв'язку з відсутністю майна, яке належало б боржнику на праві власності та на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу за виконавчим документом.

У зв'язку з поверненням наказу від 14.10.2014 року по справі № 918/1115/14, позивач дійшов висновку про неможливість виконання рішення суду щодо стягнення з Товарисва з обмеженою відповідальністю "Ксібоне" боргу та наявності в діях генерального директора Товарисва з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна" ОСОБА_4 правопорушення, яким позивачу завдано реальні збитки на суму 666 900,40 грн (50% від 1 333 800,80 грн - вартості поставленого за додатковою угодою № 2 та не оплаченого товару).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_4, зловживаючи своїм посадовим становищем виконуючого обов'язки генерального директора Товариства, уклав з ТОВ "Ксібоне" Додаткову угоду № 2 до генерального договору поставки нафтопродуктів № 195/34/12 від 01.11.2012 на умовах відстрочення платежу, що не мало на меті здійснення реальної господарської операції з оплати поставленого товару та отримання прибутку Товариством, чим завдав реальних збитків позивачу.

Згідно ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Господарського кодексу України, управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна", виконавчим органом Товариства є дирекція, яку очолює генеральний директор. У період з 15.06.2012 року по 07.06.2013 року, тобто станом на момент укладення генерального договору поставки нафтопродуктів № 195/34/12 від 01.11.2012 року та додаткової угоди № 2 від 13.12.2012 року до нього, генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна" був відповідач - ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 89 Господарського кодексу України, посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов'язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов'язків; іншими винними діями посадової особи.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що укладення відповідачем від імені Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна" додаткової угоди № 2 від 13.12.2012 року до генерального договору поставки нафтопродуктів № 195/34/12 від 01.11.2012 на умовах відстрочення платежу не мало на меті здійснення реальної господарської операції та отримання прибутку, у зв'язку із чим позивачу було завдано збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник; об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та шкодою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, в обґрунтування протиправності поведінки відповідача, завдання йому збитків та розміру завданих збитків, посилається лише на рішення господарського суду Рівненської області від 01.10.2014 року у справі № 918/1115/14, постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 30.03.2016 року про повернення наказу від 14.10.2014 року по справі № 918/1115/14 та баланс позивача за 2012 рік.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, надані позивачем докази не підтверджують в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, протиправної поведінки відповідача при укладенні додаткової угоди № 2 від 13.12.2012 року до генерального договору поставки нафтопродуктів № 195/34/12 від 01.11.2012 року.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту протиправності дій відповідача щодо укладення додаткової угоди № 2 від 13.12.2012 року до генерального договору поставки нафтопродуктів № 195/34/12 від 01.11.2012 року матеріали справи не містять і не були надані ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що відомості щодо оспорення позивачем договору у зв'язку з порушенням при його укладенні відповідачем норм законодавства чи статутних документів в матеріалах справи відсутні.

При цьому, колегія суддів відзначає, що позивачем не доведено наявність причинного зв'язку між діями відповідача та невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Ксібоне" умов генерального договору поставки нафтопродуктів № 195/34/12 від 01.11.2012 року, а також рішення Господарського суду Рівненької області від 01.10.2014 року у справі № 918/1115/14.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено суду протиправності дій відповідача при укладенні Додаткової угоди № 2 від 13.12.2012 року до генерального договору поставки нафтопродуктів № 195/34/12 від 01.11.2012 року та наявності причинно-правового зв'язку між діями відповідача та невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Ксібоне" умов вказаного договору та рішення господарського суду Рівненької області від 01.10.2014 року у справі № 918/1115/14, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що обставини справи у їх сукупності свідчать про необґрунтованість заявлених позивачем вимог.

При цьому, колегія суддів відзначає, що твердження скаржника, що судом першої інстанції не було надано оцінку тому, що додаткову угоду № 2 до договору, укладену відповідачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «КСІБОНЕ» не можна вважати звичним договором, що укладався в господарській діяльності товариства, оскільки, в господарській діяльності Товариства не було практики поставки товару значної вартості контрагентам на умовах відстрочення оплати, не спростовують висновків суду першої інстанції викладених в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивачем не доведено наявності зловмисної домовленості при укладанні згаданої додаткової угоди.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КСІБОНЕ» частково сплатило за отриманий за додатковою угодою № 2 товар, що не заперечується позивачем та підтверджується висновками Господарського суду Рівенської області у справі №918/1115/14.

Відповідно до ст. п. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 257 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 року роз'яснено, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на викладене та враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню (відповідачем не порушені право або охоронюваний законом інтерес позивача) не підлягають застосування положення щодо позовної давності.

Таким чином, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ Україна" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 року у справі №910/20363/17 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/20363/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Є.Ю. Шаптала

Б.В. Отрюх

Дата складення повного тексту 09.07.2018 року.