РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року Справа № 924/1277/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Демидюк О.О. суддя Павлюк І.Ю.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників сторін:

прокурора - Лис Н.В., службове посвідчення №031428 від 19.01.2015р.,

позивача Міністерства екології та природних ресурсів України - не з'явився

відповідача Національного природного парку "Подільські Товтри" - не з'явився

відповідача ФОП Полуботкіна Василя Олександровича - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Хмельницької області на рішення господарського суду Хмельницької області від 19.04.2018р. (ухвалене 19.04.2018р. об 16:52 год. у м. Хмельницькому, повний текст складено 25.04.2018р.)

у справі №924/1277/17 (суддя Муха М.Є.)

за позовом Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства екології та природних ресурсів України

до Національного природного парку "Подільські Товтри"

до Фізичної особи-підприємця Полуботкіна Василя Олександровича

про визнання недійсною угоди на рекреаційну діяльність №СТ-005 від 05.08.2016р. між Національним природним парком "Подільські Товтри" та фізичною особою-підприємцем Полуботкіним Василем Олександровичем,

зобов'язання фізичну особу-підприємця Полуботкіна Василя Олександровича привести у попередній стан лісові ділянки у кварталі 53 виділу 3 Староушицького природоохоронного науково-дослідного відділення НПП "Подільські Товтри" на території Староушицької сільської ради Кам'янець-Подільського району шляхом демонтажу споруджених тимчасових споруд та гідроізоляційних вигрибів

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства екології та природних ресурсів України до Національного природного парку "Подільські Товтри", до фізичної особи-підприємця - Полуботкіна Василя Олександровича звернувся із позовною заявою до місцевого господарського суду, в якій просить визнати недійсною угоду на рекреаційну діяльність №СТ-005 від 05.08.2016р. між Національним природним парком "Подільські Товтри" та фізичною особою-підприємцем Полуботкіним Василем Олександровичем, зобов'язати фізичну особу-підприємця Полуботкіна Василя Олександровича привести у попередній стан лісові ділянки у кварталі 53 виділу 3 Староушицького природоохоронного науково-дослідного відділення НПП "Подільські Товтри" на території Староушицької сільської ради Кам'янець-Подільського району шляхом демонтажу споруджених тимчасових споруд та гідроізоляційних вигрибів. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, прокурор керується, зокрема, статтями 203, 215, 228 ЦК України.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 19.04.2018р. відмовлено у позові Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства екології та природних ресурсів України до Національного природного парку "Подільські Товтри" до Фізичної особи-підприємця - Полуботкіна Василя Олександровича про визнання недійсною угоди на рекреаційну діяльність №СТ-005 від 05.08.2016р. між Національним природним парком "Подільські Товтри" та фізичною особою-підприємцем Полуботкіним Василем Олександровичем, зобов'язання фізичну особу-підприємця Полуботкіна Василя Олександровича привести у попередній стан лісові ділянки у кварталі 53 виділу 3 Староушицького природоохоронного науково-дослідного відділення НПП "Подільські Товтри" на території Староушицької сільської ради Кам'янець-Подільського району шляхом демонтажу споруджених тимчасових споруд та гідроізоляційних вигрибів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Заступник прокурора Хмельницької області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено процесуальне право та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що предмет спірної угоди не містить домовленості щодо передачі в користування лісових ділянок, та при здійсненні рекреаційної діяльності лісові ділянки не використовувалися. Скаржник зазначає, що умови спірної угоди передбачають здійснення рекреаційної діяльності на спірній ділянці. Зокрема, спірною угодою передбачено можливість здійснення будівництва промислових, господарських і житлових об'єктів, не пов'язаних з діяльністю парку, тобто діяльність пов'язана із проведенням робіт, що можуть негативно вплинути на стан природних комплексів та об'єктів, або зменшити природну екологічну чи рекреаційну цінність території парку. Судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права: Законів України "Про охорону навколишнього середовища", "Про природно-заповідний фонд України" та Лісового кодексу України, якими визначено порядок надання в користування, в т.ч. для здійснення рекреаційної діяльності, лісових ділянок, які розташовані на землях природно-заповідного фонду. Судом першої інстанції не враховано, що рекреаційна діяльність здійснюється в межах визначеної території, тобто в межах певної лісової ділянки на певній площі, що передбачено п. 1.1 спірної угоди. Скаржник зазначає, що факт передачі у користування конкретної лісової ділянки (з її площею, межами) випливає зі змісту самої угоди, відповідно до якої рекреанту надано ділянку площею 18,2 га в межах кварталу №53 виділах 22, 3, 4, 5, 6, 7 території природно-заповідного фонду, тобто наявна фактична передача в користування лісових ділянок, межі яких визначено межами відповідних виділів кварталу №53. Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність фактичних обставин, необхідних та достатніх для визнання спірної угоди недійсною,

У судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду прокурор підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

Інші учасники у справі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 26.01.2005р. №46 затверджено Положення про Національний природний парк „Подільські Товтри", до якого внесені зміни та доповнення наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 15.08.2013р. №353 (викладеного в новій редакції) та наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 28.07.2015р. №280.

Згідно п. 1.1 Положення про Національний природний парк „Подільські Товтри" створений відповідно до Указу Президента України від 27.06.1996р. №474/96 „Про створення національного природного парку „Подільські Товтри", є об'єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Відповідно до п. 1.6, 2.1 Положення загальна площа парку становить 261316 га землі, у т. ч. 4453,06 га земель, що надаються у постійне користування Парку та 256862,994 га земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів. Парк створений з метою збереження, відтворення та раціонального використання природних ландшафтів Поділля з унікальними історико-культурними комплексами, що мають важливе природоохоронне, наукове, освітнє, естетичне, рекреаційне та оздоровче значення.

Згідно п.3.4 Положення передбачено, що для забезпечення виконання основних завдань та проведення природоохоронних заходів, науково-дослідних, господарських робіт на території парку, адміністрація має право, зокрема, надавати в установленому порядку платні послуги згідно із законодавством.

На території парку відповідно до природоохоронного законодавства виділяють такі зони: заповідна, регульованої рекреації, стаціонарної рекреації, господарська (п. 4.3 Положення).

Зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих та пам'ятних місць. Зона стаціонарної рекреації - призначена для розміщення готелів, мотелів, кемпінгів, інших об'єктів обслуговування відвідувачів парку. (п. 4.3.2, 4.3.3 Положення).

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2007р. №681 Національному природному парку "Подільські Товтри" 06.05.2003 р. видано державний акт на право постійного користування відповідною земельною ділянкою.

05.08.2016р. між Національним природним парком "Подільські Товтри" (сторона-1) та ФОП Полуботкін В.О. (сторона-2) укладено договір про рекреаційну діяльність №СТ005, за умовами якої сторона-1 дозволяє стороні-2 проводити рекреаційну діяльність (квартал № 53, виділи 22, 3, 4, 5, 6, 7 територія ПЗФ пл.18,2 га, Староушицького науково - дослідного природоохоронного відділення (схема додається) згідно вимог Закону України "Про природно - заповідний фонд України", Водного кодексу України, Закону України "Про відходи", Закону України "Про рослинний світ", Закону України "Про тваринний світ"), у зоні стаціонарної рекреації НПП "Подільські Товтри" та спрямована на відновлення розумових, духовних і фізичних сил людини шляхом загальнооздоровчого і культурно-пізнавального відпочинку, туризму, санаторно-курортного лікування, любительського та спортивного рибальства тощо.

Згідно абз. 2 угоди сторона-1 (Національний природний парк "Подільські Товтри") на вказану вище земельну ділянку має державний акт на право постійного користування №ІІ-ХМ 002534 від 06.05.2003р.

Відповідно до п. 1.7 угоди передбачено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. №1913 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватись бюджетними установами природно-заповідного фонду" (у редакції постанови від 02.06.2003р. №827) на території НПП "Подільські Товтри" згідно наказу НПП "Подільські Товтри" №18 від 22.01.2016р. за послуги, які можуть надаватися в облаштованих рекреаційних зонах введено плату станом на час укладення цієї угоди, а саме: - одноденний відпочинок однієї людини - 10,00 грн.; - стоянка на виділеній та облаштованій земельній ділянці рекреаційної зони транспортними засобами: автобус - 17,00 грн.; мікроавтобус - 17,00 грн.; легковий автомобіль - 10,00 грн.; мотоцикли - 5,00 грн.; причеп до мікроавтобуса, автомобіля - 8,00 грн.

Згідно п. 2.1 угоди ФОП Полуботкін В.О. зобов'язується проводити рекреаційну діяльність у кварталі 53 виділи 22, 3, 4, 5, 6, 7 територія ПЗФ пл. 18,2 га Староушицького НДПВ НПП "Подільські Товтри" без заподіяння шкоди природним комплексам та порушення екологічної рівноваги з дотриманням встановленого природоохоронного режиму, правил протипожежної безпеки, сплачуючи за відвідування громадянами облаштованих місць відпочинку на закріпленій за відповідачем 2 території природно-заповідного фонду по затвердженим тарифам.

Відповідно до п.п. 2.5, 2.6, 2.7 угоди відповідач-2 за позитивним рішенням науково-технічної ради НПП "Подільські Товтри" визначає та облаштовує місце (я) стоянки автотранспорту; визначає та облаштовує місця розведення вогнищ; розміщує ємності для роздільного збирання (тимчасового утримання) ТПВ, забезпечує роздільний збір та вивіз або передачу ТПВ спеціалізованим підприємствам на переробку або утилізацію відходів; облаштовує гідроізоляційний вигріб для збору та видаленню господарсько-фекальних стоків.

Згідно п.4.3 угоди сторони передбачили, що строк дії угоди визначається з дати підписання по 2040рік.

Угода підписана представниками сторін та скріплена їх печатками.

В матеріалах справи наявний Таксаційний опис (Проект організації та розвитку лісового господарства природоохоронного науково-дослідного відділення НПП „Подільські Товтри" за 2009 рік із відомостями поквартальних підсумків, відповідно до аркушів 9-10 квартал 53 віднесено до зони стаціонарної рекреації.

В матеріалах справи наявна карта - схема функціонального зонування території Національного природного парку "Подільські Товтри" .

Прокурор посилаючись на те, що угода на рекреаційну діяльність №СТ-005 від 05.08.2016р. укладена без рішення та погодження відповідного органу виконавчої влади, звернувся з позовом про визнання її недійсною.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до норм ст.ст. 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.08.2016р. Національний природний парк "Подільські Товтри" та ФОП Полуботкін В.О. уклали угоду про рекреаційну діяльність № СТ005, згідно п. 1.1. якої сторона 1 дозволяє стороні 2 проводити рекреаційну діяльність квартал № 53 виділи 22, 3, 4, 5, 6, 7 територія ПЗФ, пл. 18,2 га, Староушицького науково-дослідного природоохоронного відділення. Строк дії договору до 2040р. Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками. Факт укладення вищазазначеної угоди сторонами не заперечується.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. У розумінні приписів наведеної норми недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону. За ступенем недійсності правочину всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення, тобто нікчемні, та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов. Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Оспорюваними є правочини, які Цивільний кодекс України не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви про недійсність угоди на рекреаційну діяльність №СТ005 від 05.08.2016р., прокурор посилається на те, що угода порушує вимоги Лісового кодексу України щодо порядку передачі в користування лісу. Зазначає, що ФОП Полуботкіну В.О. передана для рекреації земельна ділянка є земельною ділянкою лісового фонду

Однак, колегія суддів не погоджується із такими твердженнями скаржника, оскільки предмет спірного договору про рекреаційну діяльність №СТ005 від 05.08.2016р. не містить домовленості сторін про передачу в користування лісових ділянок. Не було такої передачі і фактично під час виконання спірного договору. Тобто п.1.1 спірного договору передбачено, що сторона-1 дозволяє стороні-2 проводити рекреаційну діяльність, яка спрямована на відновлення розумових, духовних і фізичних сил людини шляхом загальнооздоровчого і культурно-пізнавального відпочинку, туризму, санаторно-курортного лікування, любительського та спортивного рибальства тощо.

За приписами статей 43, 44 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду. До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об'єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва).

Частиною 2 ст. 46 ЗК України порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об'єктів визначаються Законом України "Про природно-заповідний фонд України".

Відповідно до приписів частини 1 ст. 20 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об'єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.

Як зазначалося вище, наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 26.01.2005р. №46 затверджено Положення про Національний природний парк "Подільські Товтри", до якого в подальшому вносилися зміни та доповнення наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 15.08.2013р. №353 (викладеного в новій редакції) та наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 28.07.2015р. №280.

Згідно п. 1.1 Положення про Національний природний парк "Подільські Товтри" створений відповідно до Указу Президента України від 27.06.1996р. №474/96 "Про створення національного природного парку "Подільські Товтри", є об'єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Відповідно до п. 2.1 Положення парк створений з метою збереження, відтворення та раціонального використання природних ландшафтів Поділля з унікальними історико-культурними комплексами, що мають важливе природоохоронне, наукове, освітнє, естетичне, рекреаційне та оздоровче значення.

Частиною 4 ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" встановлено, що межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" рекреаційними зонами є ділянки суші і водного простору, призначені для організованого масового відпочинку населення та туризму. На території рекреаційних зон забороняються: а) господарська та інша діяльність, що негативно впливає на навколишнє природне середовище або може перешкодити використанню їх за цільовим призначенням; б) зміни природного ландшафту та проведення інших дій, що суперечать використанню цих зон за прямим призначенням.

Згідно п. 8.1 Положення про НПП "Подільські Товтри" рекреаційна діяльність на території парку здійснюється відповідно до Положення про рекреаційну діяльність у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду України, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 22.06.2009р. №330.

Пунктом 1.1 Положення про рекреаційну діяльність у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду України визначено, що рекреаційна діяльність - діяльність, спрямована на відновлення розумових, духовних і фізичних сил людини шляхом загальнооздоровчого і культурно-пізнавального відпочинку, туризму, санаторно-курортного лікування, любительського та спортивного рибальства, полювання тощо.

Згідно п. 8.2 Положення про НПП "Подільські Товтри" основним напрямком провадження рекреаційної діяльності на території парку є, зокрема, створення умов для організованого та ефективного туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони природних комплексів та об'єктів, забезпечення попиту рекреантів на загальнооздоровчий, культурно-пізнавальний відпочинок, туризм, любительське та спортивне рибальство, тощо.

За умовами угоди №СТ005 від 05.08.2016р. Національним природним парком "Подільські Товтри" дозволено відповідачу 2 проводити рекреаційну діяльність на земельній ділянці, яка відноситься до зони стаціонарної рекреації. Угодою надано право відповідачу 2 на встановлення альтанок, розбірних каркасних павільйонів, навісів, лав, столів, інформаційних стендів, дошок, вивісок, розміщення тимчасових, некапітальних споруд та ін. При цьому, п.п. 1.3., 1.4., 1.6. угоди забороняють порушення норм природоохоронного законодавства, зокрема, рубку лісонасаджень. З зазначеного, умовами угоди не передбаченого порушення норм природоохоронного законодавства в частині проведення діяльності, яка заборонена на даній території, чим спростовуються твердження прокурора про здійснення відповідачем 2 забороненої господарської діяльності.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об'єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням, зокрема: зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам'ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об'єктів заповідної зони.

Відповідно до п. 4.3.3 Положення про НПП "Подільські Товтри" зона стаціонарної рекреації призначена для розміщення готелів, мотелів, кемпінгів, інших об'єктів обслуговування відвідувачів Парку. Забороняється будь-яка господарська діяльність, що не пов'язана з цільовим призначенням цієї функціональної зони або може шкідливо вплинути на стан природних комплексів та об'єктів заповідної зони і зони регульованої рекреації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що укладення угоди про рекреаційну діяльність узгоджується як з чинним законодавством, так із Положенням про Національний природний парк "Подільські Товтри".

Згідно п. 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України 17.03.2011р. №145, вигрібна яма (вигріб) - це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Колегія суддів зазначає, що облаштування гідроізоляційного вигрібу (вигрібної ями) забезпечить виконання відповідачем п. 1.4. угоди щодо обов'язку відповідача 2 дотримуватись санітарно-гігієнічних правила закріпленій території. Крім того, позивачем не обґрунтовано яким чином посилання прокурора щодо облаштування гідроізоляційного вигрібу (вигрібної ями) тягне недійсність угоди на рекреаційну діяльність №СТ-005 від 05.08.2016р.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що облаштування гідроізоляційного вигрібу (вигрібної ями), та можливе заподіяння шкоди внаслідок такого облаштування, не є підставою для визнання угоди недійсною відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Колегія суддів не бере до уваги доводи заступника прокурора та позивача про те, що оскаржувана угода всупереч вимогам законодавства укладена без рішення відповідного територіального органу виконавчої влади. Так листом від 26.02.2018р. Департамент агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Хмельницької обласної державної адміністрації повідомив, що у нього відсутні повноваження щодо розпорядження землями НПП "Подільські Товтри". Також зазначено, що земельні ділянки, які перебувають у користуванні громадян передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права користування ними в порядку, визначеному законом.

Також у позовній заяві посилається на акти перевірок дотримання природоохоронного законодавства за наслідками перевірки НПП "Подільські Товтри", а не ФОП Полуботкіна В.О., результати яких судом не можуть братись до уваги, оскільки такі обставини не є предметом дослідження по даній справі. Доводи прокурора щодо неналежного виконання відповідачем-2 спірного договору не є підставою для визнання договору недійсним вцілому, оскільки допущені під час виконання договору порушення умов договору можуть бути підставою для його розірвання і не дають підстав стверджувати про недійсність договору. При цьому, листом від 28.09.2017р. державна екологічна інспекція у Хмельницькій області звернулась до прокуратури Хмельницької області з проханням вжити заходів саме щодо розірвання в судовому порядку угоди про рекреаційну діяльність, а не визнання її недійсною.

Колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що вирішуючи спори про визнання правочину (господарського договору) недійсним, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання такого правочину (господарського договору) недійсним на момент його вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктами 2.1, 2.2 постанови Пленуму ВГС України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Отже, підставою для звернення до суду є саме порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів юридичної особи.

Виходячи із правової природи оскаржуваної угоди, судом встановлено, що остання відповідає вимогам чинного законодавства, угодою не порушуються права і охоронювані законом інтереси позивача та держави, відтак правові підстави для визнання угоди недійсною в матеріалах справи відсутні та відповідними доказами не підтверджені.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в позовній заяві Заступник прокурора Хмельницької області посилається на статтю 228 Цивільного кодексу України як правове обґрунтування підстав позову.

Відповідно до приписів статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Вказаною нормою визначений перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9.

Судова колегія зазначає, що позивачем не доведено факту порушення публічного порядку відповідачами при укладанні правочину, який за своєю суттю не є нікчемним, а носить характер оспорюваного, недійсність якого повинна бути встановлена тільки в судовому порядку.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269-270, 273, 275-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Хмельницької області на рішення господарського суду Хмельницької області від 19.04.2018р. у справі №924/1277/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 19.04.2018р. у справі №924/1277/17 залишити без змін.

3. Справу №924/1277/17 повернути до господарського суду Хмельницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "02" липня 2018 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І.Ю.