ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2018 р.Справа № 922/676/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Корпорації "ГРУПА "BLC", м. Харків
про зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 08-11/3927/2-17 від 27.12.2017 року

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 08 від 11.09.2017 року, ОСОБА_3, дов. № 07 від 02.04.2018 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківська міська рада, м. Харків звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Корпорації "ГРУПА "BLC", м. Харків, в якому просить суд зобов'язати відповідача протягом шести місяців з дня набрання рішенням суду законної сили забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 2,3262 га. по майдану Захисників України (раніше Повстання майдану) у місті Харкові та зареєстровати зазначену земельну ділянку в Державному земельному кадастрі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 березня 2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засіданні на 24 квітня 2018 року на 11 годин 40 хвилин.

12 квітня 2018 року через канцелярію господарського суду Харківської області від Корпорації "ГРУПА "BLC" надійшов відзив на позовну заяву, який суд приймає та долучає до матеріалів справи.

18 квітня 2018 року через канцелярію господарського суду Харківської області від Харківської міської ради надійша відповідь на відзив, яку суд приймає та долучає до матеріалів справи.

24 квітня 2018 року через канцелярію господарського суду Харківської області від Корпорації "ГРУПА "BLC" надійшло клопотання про закриття провадження у справі, з посиланням на те, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Клопотання про закриття провадження у справі, суд долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 24 квітня 2018 року оголошено перерву в підготовчому засіданні до 21 травня 2018 року до 11 годин 40 хвилин.

07 травня 2018 року через канцелярію господарського суду Харківської області від Харківської міської ради надійшли письмові заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі, які суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 21 травня 2018 року оголошено перерву в підготовчому засіданні до 22 травня 2018 року до 12 годин.

Також судом було зазначено, що клопотання Корпорації "ГРУПА "BLC" про закриття провадження у справі буде розглянуто в кінцевому процесуальному документі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 травня 2018 року було закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 05 червня 2018 року на 12 годин 40 хвилин.

05 червня 2018 року від через канцелярію господарського суду Харківської області від Корпорації "ГРУПА "BLC" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів, яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи надані документи.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 05 червня 2018 року оголошено перерву в судовому засіданні до 14 червня 2018 року до 11 годин 30 хвилин.

12 червня 2018 року через канцелярію господарського суду Харківської області від Харківської міської ради надійшли письмові пояснення, які суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 14 червня 2018 року оголошено перерву в судовому засіданні до 02 липня 2018 року до 15 годин.

Щодо клопотання Корпорації "ГРУПА "BLC" про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно статті 20 Господарського процесуального кодексу України Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, повязані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі повязані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобовязаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з відносин, повязаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, повязаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) субєктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) субєктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; інші справи у спорах між субєктами господарювання; справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Предметом та підставою позову у даній справі є вимоги Харківської міської ради зобов'язати відповідача протягом шести місяців з дня набрання рішенням суду законної сили забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та зареєструвати земельну ділянку в Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідними Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Відповідно до частини 1 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

В даному випадку суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, а відтак такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Згідно частини 3 статті 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне судочинство і знаходиться на розгляді відповідного суду.

За наведених обставин, суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами мають господарський характер, а не публічно-правовий, на який послався відповідач, що в свою чергу відносить вирішення спорів даної категорії до компетенції господарського суду.

Господарський процесуальний кодекс України, а саме стаття 231 містить вичерпний перелік підстав для закриття провадження у справі.

На підставі частини 3 статті 30 господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до частини 12 статті 30 Господарського процесуального кодексу України вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо розгляд таких вимог віднесений до юрисдикції господарського суду, розглядаються господарським судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає клопотання Корпорації "ГРУПА "BLC" про закриття провадження у справі необґрунтованим та відмовляє у його задоволенні.

Представник позивача у судовому засіданні, у відповіді на відзив та письмових поясненнях підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечують, просять відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 10 жовтня 1998 року № 1097 між виконавчим комітетом Харківської міської ради та Корпорацією "ГРУПА "BLC" (відповідачем, землекористувач) 20 жовтня 1998 року було укладено договір на право тимчасового користування землею, який зареєстрований виконавчим комітетом Харківської міської ради в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за № 1783 від 21 жовтня 1998 року.

Згідно пунктів 1.1, 1.2 договору, виконавчий комітет Харківської міської ради рішенням №1097 від 10 жовтня 1998 року надає, а землекористувач приймає в тимчасове користування земельні ділянки за адресою: м. Харків, майдан Повстання, 15 (майдан Захисників України) загальною площею 2,3262 гектарів, у тому числі інших угідь 2,3262 гектарів згідно з планом землекористування, що додається. Земельні ділянки надаються у тимчасове користування строком до 31 грудня 2022 року для експлуатації і обслуговування магазинів та господарських будівель.

Договір набуває чинності з моменту його реєстрації.

Рішенням Харківської міської ради від 03 липня 2013 року № 1209/13 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01 січня 2013 року.

Відповідно до пункту 1.1. вказаного рішення затверджено базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова у сумі 291,18 грн., яка отримана на підставі витрат на освоєння і облаштування території міста станом на 01 січня 2013 року та підлягає в подальшому індексації в порядку, встановленому законодавством України.

Пунктом 2 рішення встановлено, що це рішення вводиться в дію з моменту оприлюднення в установленому порядку, а нормативна грошова оцінка земель міста Харкова станом на 01 січня 2013 року застосовується з 01 січня 2014 року.

Рішенням Харківської міської ради від 25 вересня 2013 року № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01 січня 2013 року" встановлено (п.п. 2, 3 рішення), що плата за землю на підставі даних "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01 січня 2013" вводиться в дію з 01 січня 2014 року.

Згідно пункту 2.2 Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01 січня 2013 року, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 25 вересня 2013 № 1269/13, управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області (на теперішній час відділ у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області) надає інформацію про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки у формі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з чинним законодавством.

Відповідно до пункту 4 вищевказаного рішення зобов'язано орендарів земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні на підставі договорів оренди, укладених протягом 1994-1998 років та 1999-2003 років, та які були передані у користування без проведення державної реєстрації цих земельних ділянок: укласти із розробниками документації із землеустрою договори на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельних ділянок, переданих їм у користування без проведення державної реєстрації таких земельних ділянок (без присвоєння їм кадастрового номеру); забезпечити складання та прийняття технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у строк, що не перевищує 2 календарних місяців з дня набрання чинності цим Рішенням; не пізніше 31 грудня 2013 року вчинити дії, спрямовані на подання склад (розробленої) технічної документації щодо встановлення (відновлення) земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Управління Держземагенства у м. Харкові для здійснення Державним кадастровим реєстратором державної реєстрації (із присвоєнням кадастрового номеру) земельних ділянок, перед у користування без проведення їх державної реєстрації (в тому числі, у разі, відомості про земельні ділянки, право користування на які виникло до 2004 не внесені до державного реєстру земель); повідомити Департамент земельних відносин Харківської міської ради здійснення державної реєстрації відповідної земельної ділянки із зазначенням присвоєного кадастрового номеру та долучити копії витягу з Держав земельного кадастру про земельну ділянку, який було видано на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки.

Пунктом 5 цього рішення Департамент земельних відносин міської ради зобов'язано попередити всіх землекористувачів (орендарів) земельних ді реєстрація яких у Державному земельному кадастрі не здійснена про необхідність приведення розміру плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства.

На виконання вищезазначеного рішення Харківської міської ради, Департаментом земельних відносин листом від 08 жовтня 2013 року № 1777/0/225-13 (який було направлено на адресу відповідача та одержано останнім 14 жовтня 2013 року) було повідомлено відповідача про необхідність: в строк до 01 грудня 2013 року забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); в строк не пізніше 31 грудня 2013 року подати складену (розроблену) технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Управління Держземагенства у м. Харкові для здійснення реєстрації земельної ділянки із присвоєнням кадастрового номеру; в строк до 01 січня 2014 року повідомити Департамент земельних відносин Харківської міської ради про здійснення державної реєстрації земельної ділянки та надати копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на підтвердження державної реєстрації цієї земельної ділянки; в строк до 01 лютого 2014 року привести розмір плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач залишив вказаний лист-попередження без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Проте, як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 жовтня 1998 року між Виконавчим комітетом Харківської міської ради таКорпорації "ГРУПА "BLC", (землекористувачем) укладено договір на право тимчасового користування землею, який зареєстрований виконавчим комітетом Харківської міської ради в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за № 1783 від 21 жовтня 1998 року, згідно пункту 1.1 якого Виконавчий комітет Харківської міської ради на підставі рішення від 10 жовтня 1998 року № 1097 передає, а землекористувач приймає у тимчасове користування земельні ділянки за адресою: м. Харків, майдан Повстання, 15 (майдан Захисників України) загальною площею 2,3262 гектарів, у тому числі інших угідь 2,3262 гектарів згідно з планом землекористування.

Згідно пункту 1.2 договору земельні ділянки надаються у тимчасове користування строком до 31 грудня 2022 року для експлуатації і обслуговування магазинів та господарських будівель.

За змістом пункту 2.1 договору плата за землю вноситься землекористувачем щомісячно у виді земельного податку в сумі 3605,61 грн. не пізніше пятнадцятого числа наступного місяця.

Договір на право тимчасового користування землею Виконавчим комітетом Харківської міської ради зареєстровано в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за № 1783 від 21 жовтня 1998 року.

На час укладення спірного договору від 20 жовтня 1998 року суспільні відносини щодо тимчасового користування землею регулювалися Земельним кодексом України (у редакції, яка була чинною з 15 травня 1992 року по 31 грудня 2001 року), Законом України Про оренду землі від 06 жовтня 1998 року, Законом України Про плату за землю від 03 липня 1992 року.

Отже, на момент укладення договору від 20 жовтня 1998 року чинним законодавством було передбачено можливість укладення як договору про право тимчасового користування землею, так і договору оренди як особливого виду договору користування землею. Зазначені два види договорів хоча і регулювали тотожні відносини у сфері землекористування, але мали суттєві відмінності.

Право довгострокового тимчасового користування землею та право довгострокового тимчасового користування землею на умовах оренди становили різні види договорів, на підставі яких громадяни та юридичні особи отримували різні за змістом види прав на земельні ділянки.

При цьому Конституційний Суд України в Рішенні у справі про постійне користування земельними ділянками від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначив, що чіткого розмежування випадків, коли земельні ділянки можуть надаватися у користування для ведення селянського (фермерського) господарства, а коли в оренду, у Земельному кодексі України не здійснено. Наведене свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалася як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у звязку з непереоформленням правового титулу (пункт 5.3 мотивувальної частини Рішення).

25 жовтня 2001 року прийнято та введено у дію з 01 січня 2002 чинний Земельний кодекс України, а Земельний кодекс України у редакції від 13 березня 1992 року втратив чинність. На відміну від попереднього, чинний Земельний кодекс України не передбачає можливості набуття та здійснення такого права на землю як право тимчасового довгострокового користування землею, а містить положення про набуття та здійснення права оренди землі.

Водночас пунктом 7 розділу Х Перехідні положення чинного Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Отже, оскільки договір на право тимчасового користування землею було укладено 20 жовтня 1998 року строком на 24 роки, то на час введення у дію чинного Земельного кодексу України він не втратив чинності, у зв'язку з чим відповідач (який є правонаступником землекористувача за договором) зберіг право тимчасового довгострокового користування землею, що виникло на підставі укладеного із Виконавчим комітетом Харківської міської ради договору (постанова Верховного Суду України від 15 березня 2017 року у справі № 910/26993/15).

Крім того, з 01 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України і втратив чинність Закон України Про плату за землю.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Обєктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно з підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до положень статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Обєктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Отже, норми статті 288 Податкового кодексу України підлягають застосуванню до земельних правовідносин, заснованих на договорі оренди.

Оскільки договір на право тимчасового користування землею було укладено 20 жовтня 1998 року, тобто після прийняття і введення у дію Закону України Про оренду землі, є всі підстави вважати, що цей договір не є різновидом договору оренди землі і до нього не можуть застосовуватися як положення Закону України Про оренду землі, так і положення статті 288 Податкового кодексу України (постанова Верховного Суду України від 15 березня 2017 року у справі № 910/26993/15).

Аналогічна позиція викладена і у Постанові Верховного суду від 22 травня 2018 року по справі № 922/3065/17.

Згідно частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов*язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статтей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 09.07.2018 р.

Суддя ОСОБА_4