ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.07.2018 Справа № 908/1239/18

м. Запоріжжя

Суддя господарського суду Запорізької області Боєва О.С., розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення грошової заборгованості

Заявник: Концерн «Міські теплові мережі» (69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, )

Боржник: Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа Колодій Віктор Васильович (69104, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1),

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до господарського суду Запорізької області із заявою від 21.06.2018 за вих. № 139-юр (вх. № 1330/08-07/18 від 27.06.2018) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Колодій Віктора Васильовича суми 2902,17 грн. грошової заборгованості за договором № 501803 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2007.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 27.06.2018 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1239/18 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

За змістом статей 148, 154 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд розглядає заяву про видачу судового наказу без судового засідання і повідомлення заявника та боржника.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Отже, зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та розмір якої підтверджується доданими до заяви документами.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст.ст.76-78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 цього Кодексу, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. З цією метою, насамперед, необхідно встановити факт настання строку виконання боржником зобов'язання, перевірити його розмір.

Згідно з п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Так, в тексті поданої Концерном «Міські теплові мережі» заяви вказано, що з жовтня 2016 року по квітень 2018 року (тобто період, який є безперервним та повинен включати усі місяці, що до нього входять) заявник відпустив боржнику теплову енергію на загальну суму 2902,17 грн., боржник суму заборгованості не оплатив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 2902,17 грн. (розрахунок додається), про стягнення якої заявник просить видати судовий наказ. При цьому, до заяви не додано доказів, які підтверджують викладені обставини щодо відпуску теплової енергії за увесь вказаний безперервний період.

Так, до заяви додано копії рахунків за спожиту теплову енергію та актів приймання-передачі теплової енергії за жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, жовтень, листопад, грудень 2017 року та січень, лютий, березень, квітень 2018 року, тобто за період, який не є безперервним, оскільки не включає в себе певних місяців 2017 року (з квітня по вересень). Крім того, із доданого до заяви розрахунку суми боргу вбачається, що в колонці «Нараховано (грн.)» відображено зменшення суми за актами виконаних робіт за жовтень (- 715,60 грн.), листопад (- 3523,34 грн.) та грудень (- 3777,92 грн.) 2017 року, обґрунтування ж щодо такого зменшення (з посиланням на відповідні докази) заявником не зазначено та до заяви не додано. Більш того, вказана у розрахунку сума за січень 2018 року в розмірі 343,17 грн., не відповідає акту приймання-передачі за цей місяць, оскільки даний акт фактично містить суму з мінусом, а саме: - 7673,69 грн., тобто вказує на відсутність боргу. Обставин з цього приводу в заяві також не викладено. Таким чином, наданий заявником розрахунок боргу є необґрунтованим, не в повному обсязі підтверджений належними та допустимими доказами та містить відомості, що суперечать тим доказам, які надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити, оскільки заяву подано із порушенням вимог ст. 150 ГПК України, із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги, заборгованості за заявлений період, а саме: з жовтня 2016 по квітень 2018 року у розмірі 2902,17 грн.

За правилами ч. 2 ст. 152 ГПК України суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За змістом ч. 1 ст. 153 цього Кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків. Крім того, заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 147, 150, п.п. 1, 8 ч. 1, ст. 152, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Концерну «Міські теплові мережі» (69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, ) у видачі судового наказу про стягнення з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Колодій Віктора Васильовича (69104, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) грошової заборгованості у розмірі 2902,17 грн.

Додаток: оригінал платіжного доручення № 3425 від 30.03.2018 про сплату судового збору у розмірі 176,20 грн. (на 1 арк.), копія заяви стягувача про видачу судового наказу із доданими до неї документами, наданих для направлення боржнику в порядку, передбаченому ст. 156 ГПК України (на 76 аркушах).

Отримати інформацію по справі можливо на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/sud5009/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її підписання в порядку встановленому ст.257 цього Кодексу, з урахуванням п. 17.5 ч. 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Ухвала підписана 05.07.2018.

Суддя О.С. Боєва