РІШЕННЯ

02 липня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/128/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

при секретарі судового засідання: Онуфрієнко М.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, вул. Тверська, 5.

до відповідача: Управління транспорту, комунікацій та зв'язку Тернопільської міської ради, вул. Коперника, 1, м. Тернопіль.

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 казначейська служба, м. Київ, вул. Бастіонна,6;

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

ОСОБА_2 фінансів України, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2

про: стягнення 109358 грн. збитків

За участю представників:

позивача: ОСОБА_3- представник, довіреність зареєстровано в реєстрі за №9213 від 26.10.2017

відповідача: ОСОБА_4- головний спеціаліст-юрисконсульт, довіреність №774/12.1 від 16.05.2018

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 казначейська служба: не з'явився

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

ОСОБА_2 фінансів України: не з'явився

В порядку ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Документообіг господарського суду".

Для робочого оригіналу звукозапису надано диски CD-R, серійні номера № NJ 27VF 25D8015055 B2, № NJ 27VF 25D312 3014 B2, № NJ 27VF 25D 8123916 B1, № NJ 20UC2J D8070516Е1.

Суть справи.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ, вул. Тверська, 5 звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Управління транспорту, комунікацій та зв'язку Тернопільської міської ради, вул. Коперника, 1, м. Тернопіль, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_1 казначейська служба, м. Київ, вул. Бастіонна,6; ОСОБА_2 фінансів України, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, про стягнення 109358 грн. збитків.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором на перевезення пасажирів-пільговиків залізничним транспортом приміського сполучення №17-3/с від 03.01.2006 в частині повної та своєчасної оплати за здійснене пільгове перевезення, чим спричинено позивачу заявлені до стягнення з відповідача збитки у вигляді недоодержаних доходів в сумі 109358, 00 грн.

Ухвалою суду від 02.05.2018 відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 21.05.2018 на 12 год 00 хв., в порядку ч. 1 ст. 50 ГПК України залучено до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 казначейську службу, та ОСОБА_2 фінансів України.

Ухвалою суду від 21.05.2018, від 11.06.2018 підготовче засідання було відкладено відповідно на 11.06.2018 на 12 год 00 хв, на 22.06.2018 на 11 год. 00 хв. керуючись п.3 ч.2 ст.183 ГПК України.

Ухвалою суду від 22.06.2018 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 липня 2018 року на 12 год. 00 хв.

У судовому засіданні 02.07.2018 суд розпочав розгляд справи по суті, з'ясував обставини справи та дослідив надані сторонами докази.

Представник відповідача в судове засідання 02.07.2018 з'явився, по суті позовних вимог заперечив, з підстав, зазначених у Відзиві на позовну заяву № без номера від 16.05.2018 (вх. №11198 від 17.05.2018).

Зокрема, у зазначеному Відзиві, відповідач вказує, що Тернопільська міська рада листом №311/01 від 28.01.2016 зверталася до Голови Верховної Ради України ОСОБА_5 з метою розгляду рішення Тернопільської міської ради від 26.01.2016 №7/5/59 «Про звернення щодо забезпечення безоплатного проїзду окремих категорій громадян», з проханням забезпечення виділення необхідних субвенційних коштів з державного бюджету для забезпечення безоплатного проїзду окремих категорій громадян, визначених згідно чинного законодавства в міському громадському транспорті загального користування м. Тернополя. ОСОБА_2 фінансів України від 26.02.2016 №31-09010-16-21/5778 отримано відповідь на вищезгаданий лист Тернопільської міської ради, яким повідомлено, що Верховною Радою України 18.02.2016 прийнято Закон України «Про внесення змін до додатків №3 та №7 Закону України «Про ОСОБА_1 бюджет України на 2016 рік» щодо фінансового забезпечення компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян та інших передбачених законодавством пільг», яким пропонується внести зміни до Державного бюджету України на 2016 рік щодо відновлення субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг звязку, інших передбачених законодавством пільг та компенсацію за пільговий проїзд окремих громадян.

Додатково повідомляє, що листом Тернопільської обласної державної адміністрації від 19.01.2016 за №01.079/0703 «Про заборгованість окремих пільг та компенсацій населенню», зверталась до Кабінету Міністрів України, з пропозицією внесення змін до Закону України «Про ОСОБА_1 бюджет України» на 2016 рік», а саме: передбачити субвенцію з державного бюджету для погашення кредиторської заборгованості в сумі 4 578, 8 тис. гривень та адресну виплату громадянам, які мають право на пільги. Однак при прийнятті змін до Закону України « Про ОСОБА_1 бюджет України на 2016 рік» вищезазначені кошти не передбачались. Також відповідно до звіту про надходження та використання коштів загального фонду (форма №2м) за 2015 рік 1201214,00 грн. (1310572, 00 грн 1201214, 00 грн = 109358, 00 грн.). В звязку із недоотриманням Управління транспорту, комунікацій та звязку передбачених коштів в сумі 109 358, 00 грн, про що підтверджує звіт про заборгованість за бюджетними коштами (форми №7м) на 01.01.2016, Управління не мало змоги виплатити Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» компенсаційні кошти за безоплатне перевезення пільгових категорій пасажирів, оскільки вищезазначених коштів на рахунок Управління не надходило. Управлінням транспорту, комунікацій та звязку щомісячно подається в Управління праці та соціального захисту населення Тернопільської облдержадміністрації, зведений акт звірки розрахунків за надані пільги окремим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам. Станом на 01.05.2018 з початку року у вищезазначеному акті вказано, що заборгованість минулих років станом на 01.02.2011 становить 109, 3 тис. грн.

Підсумовуючи зазначене, відповідач покликається на норми частини 1 статті 48 та частини 4 статті 48 Бюджетного кодексу України, статтю 9 Закону України «Про залізничний транспорт» та Договір на перевезення пасажирів пільговиків залізничним транспортом приміського сполучення №17-3/с від 03.01.2006 року та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання 02.07.2018 представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, зазначених у позовній заяві, у наданій 13.06.2018 Відповіді на відзив №36/ДНЮ від 12.06.2018 та посилаючись на долучені до матеріалів справи докази.

Так, у зазначеній Відповіді на відзив позивач, з врахуванням норм частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, частин 3 та 4 статті 11 Цивільного кодексу України, статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, стверджує, що у ПАТ «Укрзалізниця» виникло цивільне право на відшкодування фактичних витрат, що виникли у звязку із наданням послуг з перевезення пасажирів залізничним транспортом приміського сполучення, які згідно з чинним законодавством мають право на пільговий проїзд, а в Управління як органу, через який діє держава у цивільних відносинах цивільний обовязок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч. 1 ст. 167 ЦК України), по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України).

Отже, відповідач зобовязаний здійснити розрахунки із залізницею на підставі поданих нею облікових форм про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевих бюджетів за період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року. Зазначені у відзиві обставини щодо відсутності фінансування з державного бюджету на вказані цілі в грудні 2015 року не є підставою для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобовязання.

Крім того, частиною 2 статті 218 ГК України та статтею 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності як відсутність у боржника необхідних коштів. Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» зазначив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Разом з тим, відповідач у Клопотанні про долучення доказів до матеріалів справи №без номера від 18.06.2018 (вх. №12627), зокрема, зазначає, що у Договорі на перевезення пасажирів-пільговиків залізничним транспортом приміського сполучення від 03.01.2006 №17-3/с чітко вказано, що Департамент здійснює відшкодування наданих Перевізником пільг на проїзд в залізничному транспорті, виходячи з передбачених в Держбюджеті субвенцій і терміну їх поступлень на рахунок Департаменту, а тому обґрунтування Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» викладені у Відповіді на Відзив від 12.06.2018 №36/ДНЮ відповідач вважає недоцільними.

Представник третьої особи ОСОБА_2 фінансів України в судове засідання 02.07.2018 не прибув. Третя особа про причини неявки свого представника суд не повідомила, хоча про час та місце його проведення третя особа була повідомлена належним чином, що вбачається з витягу з офіційного веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта про відстеження рекомендованого поштового відправлення (поштова кореспонденція за №670 (ухвала суду від 22.06.2018) вручена адресату "особисто"). Разом з тим, повідомлення про вручення поштової кореспонденції станом на 03.07.2018 на адресу суду не повернулося.

22.05.2018 від третьої особи ОСОБА_2 фінансів України до матеріалів справи надійшло Пояснення №13030-06/26/13062 від 11.05.2018, в якому зазначає, зокрема, що з 2015 року в Україні розпочато децентралізацію та запроваджено реформу міжбюджетних відносин, відповідно до яких 28 грудня 2014 року Верховна Рада України ухвалила зміни до Податкового та Бюджетного кодексів України.

Окрім того, покликається на норми статей 23, 48 Бюджетного кодексу України. А також вказує, що статтею 7 Бюджетного кодексу України визначено, що місцеві бюджети є самостійними. Відповідно до Бюджетного кодексу України компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян віднесено до видатків, що здійснюються з бюджетів міст обласного значення, районних бюджетів, бюджетів обєднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на державні програми соціального захисту (статті 89 та 102 Бюджетного кодексу України) та видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів (стаття 91 Бюджетного кодексу України). До видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів належать, зокрема, видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, регулювання цін (тарифів) на перевезення пасажирів у пасажирському транспорті за рішенням місцевого органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування відповідно до наданих повноважень (стаття 91 Бюджетного кодексу України).

Стверджує, що законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» не передбачено субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг звязку, інших передбачених законодавством пільг та компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян, за рахунок якої здійснювалися компенсаційні виплати за пільгове перевезення окремих категорій громадян.

Підсумовуючи зазначене, відшкодування збитків за пільгове перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом повинно розглядатися місцевими органами виконавчої влади відповідно до укладених договорів між розпорядником бюджетних коштів та транспортним підприємством за рахунок і в межах коштів, передбачених в місцевих бюджетах на зазначену мету.

Третя особа: ОСОБА_1 казначейська служба жодних пояснень щодо позову не подала, її повноважний представник в судове засідання 02.07.2018 не прибув, про причини неявки представника третя особа суд не повідомила. Однак, в матеріалах справи відсутнє повідомлення про вручення третій особі поштової кореспонденції (ухвали суду від 22.06.2018). Разом з тим, як вбачається з витягу з офіційного веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта про відстеження рекомендованого поштового відправлення, вищевказана кореспонденція за №700 станом на 02.07.2018 адресату не вручена. Проте, матеріали справи містять докази вручення ОСОБА_1 казначейській службі України поштової кореспонденції - ухвал суду від 02.05.2018, 21.05.2018, а відтак, третя особа вважається судом належним чином повідомленою про розгляд даної справи в господарському суді Тернопільської області.

Таким чином, беручи до уваги, що явка представників третіх осіб не визнавалась судом обов'язковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ГПК України, доказів у справі є достатньо для вирішення спору по суті, справа розглядається без участі представників третіх осіб, за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

03.01.2006 між Львівською державною залізницею (Перевізник) та Департаментом житлово-комунального господарства, екології і транспорту Тернопільської міської ради (Департамент) був укладений договір на перевезення пасажирів-пільговиків залізничним транспортом приміського сполучення №17-3/с від 03.01.2006 (далі договір).

Пунктом 1.1 Договору встановлено, що Перевізник здійснює безоплатні перевезення пасажирів-пільговиків, перелік яких визначений згідно чинного законодавства, у приміському сполученні залізничним транспортом (Додаток №1).

Департамент здійснює відшкодування наданих Перевізником пільг на проїзд в залізничному транспорті, виходячи з передбачених в Держбюджеті субвенцій і терміну їх поступлень на рахунок Департаменту (Додаток №2) (п. 1.2 Договору).

До зобовязань Перевізника, згідно розділу ІІ Договору, належить, зокрема: надавати в термін до 10 числа кожного місяця, наступного за звітним, звітні дані про основні показники роботи залізничного транспорту згідно встановленої Департаментом форми (Додаток №3) (підп. 2.1.10 п. 2 Договору).

До зобовязань Департаменту, згідно розділу ІІ Договору, належить, зокрема: проводити розрахунки по визначенню втрат доходів Перевізника від безкоштовно перевезених залізничним транспортом пасажирів-пільговиків для обґрунтування потреби компенсаційних коштів, необхідних для відшкодування Перевізнику цих втрат (п.п. 2.2.2 п. 2.2 Договору); Проводити компенсаційні виплати субвенцій відповідно до лімітної довідки про бюджетні асигнування та наявності поступлення цих субвенцій (підп. 2.2.4 п. 2.2 Договору).

В подальшому, сторони підписали Додаткову угоду №без номера від 09.09.2016 до Договору, в якій враховуючи те, що Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі начальника підрозділу Тернопільська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_6 та головного інженера підрозділу Тернопільська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_7, які діють на підставі довіреності від 20.05.2016, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованої в реєстрі №3804 (далі Перевізник) та виконавчий комітет Тернопільської міської ради, від імені якого діє Управління транспорту, комунікацій та звязку Тернопільської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету від 07.09.2016 №762 в особі начальника управління ОСОБА_9Г, діючого на підставі Положення (далі Організатор), уклали дану Додаткову угоду в наступній редакції:

1. Керуючись тим, що згідно Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №20 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ДТГО «Львівська залізниця» реорганізовано в регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», погоджено викласти преамбулу Договору на перевезення пасажирів-пільговиків залізничним транспортом приміського сполучення №17-3/с від 03.01.2006 в наступній редакції:

«Організатор, виконавчий комітет Тернопільської міської ради, від імені якого діє Управління транспорту, комунікацій та звязку Тернопільської міської ради в особі начальника управління ОСОБА_9, що діє на підставі Положення (надалі Організатор) з однієї сторони і Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі начальника підрозділу Тернопільська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_6 та головного інженера підрозділу Тернопільська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_7, які діють на підставі довіреності від 20.05.2016, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованої в реєстрі №3804 керуючись гл. 66 Цивільного кодексу України (надалі Перевізник), з іншої сторони, уклали даний Договір про наступне:

« 2. В тексті Договору слово «Департамент» у всіх відмінках замінити «Організатор».

« 3. Пункт 1.2 викласти у наступній редакції:

Організатор виділяє Перевізнику компенсаційні кошти за безоплатне перевезення пільгових категорій пасажирів, виходячи з передбачених в Держбюджеті субвенцій і коштів місцевих бюджетів з врахуванням обсягів безоплатно перевезених пасажирів-пільговиків на основі звітних даних Перевізника».

« 4. Дію Договору, визначену п. 5.1 вважати продовженою до 31.12.2016».

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 було утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця". Додатком 1 до названої Постанови КМУ затверджено перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця". До нього, зокрема, увійшло ОСОБА_1 територіально-галузеве обєднання "Львівська залізниця" (). Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 "Питання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" було затверджено Статут ПАТ "Укрзалізниця".

Відповідно до п. 2 Статуту Товариство утворено як Публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Пунктом 12 Статуту закріплено, що Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України від 23.02.2012 №24442-УІ "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

21.10.2015 відповідно до чинного законодавства відбулася державна реєстрація Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (). До даних про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа, увійшло й ОСОБА_1 територіально-галузеве обєднання "Львівська залізниця". Регіональна філія "Львівська залізниця" () значиться як відокремлений підрозділ юридичної особи - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Згідно з п. 2.1 Положення про регіональну філію "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" - Філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Товариства та в його інтересах, здійснює делеговані Товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Товариства. Межі Філії затверджуються рішенням правління Товариства. Таким чином Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" стало правонаступником Державного територіально-галузеве обєднання "Львівська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця".

Тобто, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» і є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту загального користування.

Окрім того, відповідно до рішення сесії Тернопільської міської ради від 03.10.2006 року про затвердження Положень про виконавчі органи міської ради на базі Департаменту житлово-комунального господарства, екології і транспорту Тернопільської міської Ради утворено Управління транспорту та звязку та Управління житлово-комунального господарства та екології. У 2012 році рішенням Тернопільської міської ради від 17.05.2012 року №6/21/24 затверджено Положення про Управління транспорту, комунікацій та звязку. Пунктом 1.4 цього Положення передбачено, що вказане Управління є правонаступником всіх прав та обовязків Управління транспорту та звязку в межах повноважень визначених Положенням.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст. 13 Цивільного кодексу України).

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 чт. 14 Цивільного кодексу України).

Відносини залізниць з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України (ст. 7 Закону України «Про залізничний транспорт»).

На виконання умов Договору залізниця з січня 2015 по грудень 2015 здійснила перевезення пільгової категорії пасажирів у приміському сполученні на суму 11 810 513, 11 грн., що підтверджується обліковими формами про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів.

До матеріалів справи позивачем додано облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року, серпень 2015 року, вересень 2015 року, жовтень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року, на загальну суму 11 810 513, 11 грн. А саме, за січень 550954, 27 грн, за лютий 593453, 05 грн, за березень 1142769,21 грн, за квітень 1569952,09 грн, за травень 1992110, 05 грн, за червень 1373217, 24 грн, за липень 918987, 57 грн, за серпень 709157,07грн, за вересень 694 608,54 грн, за жовтень 773 229, 53 грн, за листопад 825 994,78 грн, за грудень 666 079,71 грн.

Згідно лімітної довідки про бюджетні асигнування та кредитування на 2015 рік, форма якої затверджена наказом ОСОБА_2 фінансів України від 28.01.2002 №57 (у редакції наказу ОСОБА_2 фінансів України від 14.06.2004 №386), виданої Управлінням транспорту, комунікацій та звязку ТМР Тернопільської дирекції залізничних перевезень (16.02.2015) за КФК 170302 «Компенсаційні виплати на пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті» виділено 1 310 572, 00 грн.

Відповідно до підпункту 2.2.4 пункту 2.2 Договору, Організатор (відповідач) зобов'язався проводити компенсаційні виплати субвенцій відповідно до лімітної довідки про бюджетні асигнування та наявності поступлення цих субвенцій.

Відповідачем витрати на перевезення пільгових категорій громадян у 2015 році було компенсовано у розмірі 1 201 214, 00 грн. (шляхом проведення взаємозаліків), що підтверджується копіями платіжних доручень, які знаходяться в матеріалах справи.

Отже, позивач вважає непогашеною суму витрат на перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян за грудень 2015 року у розмірі 109 358 грн 00 коп. (1310 572,00 грн 1 201 214,00 грн), та яку заявлено ним до стягнення в якості збитків.

30.10.2017 позивачем на адресу відповідача направлено Претензію №4/10-ДНЮ з пропозицією в 10-ти денний термін добровільно перерахувати заборгованість в розмірі 109358, 00 грн. на рахунок одержувача: регіональна філія «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» підрозділ «Тернопільська дирекція залізничних перевезень».

У відповідь на зазначену Претензію відповідач повідомив позивача листом №3579/01 від 09.11.2017 про те, що ним не виконані зобовязання по договору №17-3/с за грудень 2015 року у звязку із відсутністю фінансування з Державного бюджету та зміною з 2016 року порядку фінансування витрат на зазначені цілі.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі визначає Порядок розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1359 від 16.12.2009 (далі Порядок № 1359).

Згідно пункту 3 Порядку № 1359, облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки).

Пунктом 4 Порядку № 1359 визначено, що сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг; інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності.

Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира (пункт 7 Порядку №1359).

У пункті 9 Порядку №1359 визначено, що на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком.

Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом.

Пункт 10 Порядку №1359 передбачає, що залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми.

Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у пятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці (пункт 11 Порядку №1359).

Частиною 5 статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» №273/96-ВР від 04.07.1996 (із змінами та доповненнями) передбачено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (далі - Порядок №256).

Згідно з пунктом 2 Порядку №256, фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (головні розпорядники коштів) (пункт 3 Порядку № 256).

Пунктом 5 Порядку №256 передбачено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 256, фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх ОСОБА_2 фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) перераховуються протягом двох операційних днів на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків (пункт 8 Порядку №256).

Згідно пункту 4 Порядку № 256, перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться ОСОБА_1 казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

При цьому за вимогами пп. (б) п. 2.9 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом ОСОБА_2 фінансів України № 309 від 02.03.2012, органи Казначейства не реєструють фінансові зобов'язання у разі, зокрема, відсутності у розпорядника бюджетних коштів фактичних надходжень спеціального фонду; відсутності документів, які підтверджують факт узяття бюджетного фінансового зобов'язання.

Бюджетне зобов'язання (визначене у п. 7 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України) як будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Пунктом 1 статті 102 Бюджетного Кодексу України, видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад (згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні), будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

Частиною першою статті 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобовязань минулих років, довгострокових зобовязань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України.

Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобовязання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про ОСОБА_1 бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобовязання та не утворюється бюджетна заборгованість (частина третя статті 48 Бюджетного кодексу України).

З огляду на викладені положення законодавства, перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення державних програм соціального захисту населення провадиться ОСОБА_1 казначейською службою лише в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів, які можуть бути зареєстровані виключно за умови наявності документів, що підтверджують факт їх узяття в передбаченому бюджетним законодавством порядку, зокрема, у відносинах між органами місцевого самоврядування з підприємствами не комунальної форми власності - на підставі відповідного договору. При цьому обов'язковою також є наявність у розпорядника бюджетних коштів фактичних надходжень спеціального фонду.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій.

(Аналогічна права позиція викладена в постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 13.09.2016 у справі № 21-5853а15).

В даному випадку вимоги позивача полягають у стягненні збитків від здійснення перевезення окремих категорій громадян за пільговими тарифами, відповідно до вимог чинного законодавства України (внаслідок невиконання відповідачем встановленого договором обов'язку компенсувати витрати на пільгове перевезення окремих категорій громадян).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Предявлення вимоги про відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобовязання.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення державного органу до відповідальності у вигляді стягнення збитків є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність збитків та причинний зв'язок між неправомірними діями та заподіяними збитками.

(Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 04.07.2011 у справі №51/250).

Разом з тим, видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд залізничним транспортом передбачені Законом України «Про ОСОБА_1 Бюджет України на 2015 рік».

Відповідно до Положення про управління транспорту, комунікацій та звязку, затвердженого рішенням Тернопільської міської ради від 17.05.2012 року №6/21/24, до функцій відповідача віднесено, зокрема, здійснювати розрахунки з перевізниками за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету та інших бюджетів України на підставі поданих ними щомісячних звітів.

В матеріалах справи знаходиться ОСОБА_10 Управління транспорту, комунікацій та звязку ТМР про надходження та використання коштів загального фонду (форма №2м) за 2015 рік, відповідно до якого затверджено на звітний рік кошти в сумі 1 310 572, 00 грн., проте надійшло коштів за звітний рік в сумі 1 201 214, 00 грн.

ОСОБА_10 Управління транспорту, комунікацій та звязку ТМР про заборгованість за бюджетними коштами (форма №7д) станом на 01 січня 2016 року слідує, що зареєстровані бюджетні фінансові зобовязання на кінець звітного періоду (року) складають 109 358 грн. 00 коп.

В Законі України «Про ОСОБА_1 бюджет України на 2015 рік» (Додаток №7) передбачено субвенції з державного бюджету обласному бюджету Тернопільської області в сумі 39641, 5 тис. грн. на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Рішенням Тернопільської міської ради № 6/55/17 про затвердження бюджету м. Тернополя з міського бюджету за рахунок субвенцій з Державного бюджету на 2015 рік для проведення компенсаційних виплат на пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті (КФК 170302) виділено всього 131 0572, 00 грн. для відповідача як головного розпорядника бюджетних коштів.

Згідно п. 1.2 Договору №17-3/с на перевезення пасажирів пільговиків залізничним транспортом приміського сполучення від 03.01.2006 в редакції Додаткової угоди від 09.09.2016 (п.3), Організатор виділяє Перевізнику компенсаційні кошти за безоплатне перевезення пільгових категорій пасажирів, виходячи з передбачених в Держбюджеті субвенцій і коштів місцевих бюджетів з врахуванням обсягів безоплатно перевезених пасажирів-пільговиків на основі звітних даних Перевізника».

Проте в матеріалах справи відсутні докази надходження на рахунки Управління транспорту, комунікацій та звязку Тернопільської міської ради сум субвенцій на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті за грудень 2015 року в сумі 109 358 грн. від фінансового управління Тернопільської міської ради.

Позивачем на підтвердження протилежного жодних доказів до матеріалів справи не подано.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що закладення відповідної суми у місцевому бюджеті на 2015 рік, однак за відсутності надходження коштів на рахунок Управління транспорту, комунікацій та звязку Тернопільської міської ради, яке є головним розпорядником бюджетних коштів, не є достатньою підставою для виплати позивачу збитків у вигляді неодержаних доходів за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян. Одночасно, доказів визнання в установленому законодавством порядку дій чи бездіяльності відповідача протиправними матеріали справи також не містять.

Збитки позивач отримує вже тоді, коли видає пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи незалежно від Управління транспорту, комунікацій та зв'язку Тернопільської міської ради.

Відтак, позивачем не надано доказів протиправності дій та вини відповідача у нездійсненні компенсаційних виплат за надані позивачем у 2015 році послуги з пільгового перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом у розмірі 109 358, 00 грн.

А отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача збитків у вигляді неодержаних доходів у звязку з тим, що відсутній причинний звязок між протиправною поведінкою відповідача, яка полягала в невиконанні договірних зобовязань перед позивачем та розміром завданих позивачеві збитків.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення суми збитків в розмірі 109 358,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.3 ст.74 ГПК України).

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.2 ст.86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у справі.

Керуючись ст.ст. 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено: 12 липня 2018 року.

Суддя С.О. Хома