ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/22772/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Мамалуй О.О., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - Потапова Є.П.,

відповідача - Гладишенка М.І., Коломійця Є.В.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Шалашової В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення"

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Сівакова В.В.)

від 07.12.2017

та постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Чорна Л.В., судді - Станік С.Р., Яковлєв М.Л.)

від 10.04.2018,

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практика"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "БГ Банк"

про стягнення 19 400 000,00 грн

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ТОВ "Торговий дім "Практика" звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача 19 400 000 грн в порядку регресу до солідарного боржника.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач виконав свій солідарний обов'язок перед ПАТ "БГ Банк" за прострочення боржника за кредитним договором від 30.12.2010 №12/2 на виконання та в межах генерального кредитного договору від 18.03.2010р. №12 із змінами та доповненнями в сумі 19 400 000,00 грн, що було встановлено судовим рішенням та набув право зворотної вимоги.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018, позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практика" 19 400 000,00грн. боргу, 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач за рахунок банківського вкладу в розмірі 19 400 000,00 грн за договором банківського вкладу № 1 від 27.06.2014 частково задовольнив вимоги банку до відповідача на суму вказаного вкладу, які виникли на підставі кредитного договору № 12/2 від 30.12.2010 на виконання та в межах генерального кредитного договору № 12 від 18.03.2010 і були забезпечені заставою, право вимоги на зазначену суму грошових коштів позивачем відступлено, а банком прийнято за договором про уступку права вимоги № 22 від 27.06.2014, а тому позивач має право зворотної вимоги до відповідача, за неналежне виконання останнім зобов'язання за кредитним договором.

11.04. 2018 ТОВ "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постановлені у справі судові рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Підставами для скасування судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права - ст.ст. 511, 512, 544 ЦК, ст. 1, ст. 26 Закону України "Про заставу" та порушення норм процесуального права - ст. ст. 73, 74, 77, 78, 86, 238 ГПК України. Вказує, що вимоги позивача за депозитним договором на суму 19 400 000,00 грн включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку на підставі відповідної заяви від 06.04.2015. За відсутності доказів задоволення банком своїх вимог на суму 19 400 000,00 грн за рахунок депозитного вкладу, у позивача відсутнє право регресної вимоги.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, зазначаючи про безпідставність та помилковість тверджень касаційної скарги щодо неправильного застосування судами норм права при вирішенні цього спору.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ПАТ "БГ Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ Банк" у відзиві на касаційну скаргу просить її задовольнити, скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Господарськими судами встановлено, що 18.03.2010 між ВАТ "БГ Банк" (організаційно-правову форму якого змінено на публічне акціонерне товариство), (банк) та ТОВ "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" (позичальник) укладено генеральний кредитний договір № 12. (а.с. 33, т.1).

30.12.2010 на виконання та в межах генерального кредитного договору №12 сторонами укладено кредитний договір №12/2, із внесеними змінами та доповненнями, предметом якого є відкриття позичальнику відновлювальної відкличної кредитної лінії в іноземній валюті з лімітом користування в сумі 1 700 000,00 доларів США, в межах якої банк надає позичальнику грошові кошти на ведення статутної діяльності зі сплатою за користування кредитом в розмірі 14% річних (з урахуванням змін), а позичальник взяв на себе зобов'язання використати кредит на цілі, зазначені в кредитному договорі, своєчасно та в повному обсязі здійснити повернення кредиту, сплачувати банку відсотки, неустойку (штрафи та пені) у розмірах, строки та порядку, що визначені кредитним договором (а.с.45 - 46, т.1).

27.06.2014 між ПАТ "Банк Перший" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "БГ Банк") (банк) та ТОВ "Торговий Дім "Практика" (вкладник) було укладено договір банківського вкладу №1, з подальшими змінами та доповненнями, за умовами якого вкладником передано, а банком прийнято для зберігання грошові кошти в національній валюті, які надійшли від вкладника на його депозитний рахунок в розмірі 19 400 000,00 грн. строком на 291 день з 27.06.2014 до 14.04.2015 (а.с. 56 - 59, т.1).

Перерахування позивачем грошових коштів в сумі 19 400 000 грн., за договором банківського вкладу підтверджується випискою по рахунку за період з 27.06.2014 по 08.07.2014 (а.с. 60, т.1).

27.06.2014 між ПАТ "Банк Перший" (правонаступником якого є ПАТ "БГ Банк") (заставодержателем) та ТОВ "Торговий дім "Практика", (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № 21, за умовами якого заставодавець передає, а заставодержатель приймає на умовах застави право вимоги як забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором від 30.12.2010 № 12/2 на виконання та в межах генерального кредитного договору від 18.03.2010 № 12 із змінами та доповненнями, укладеного між банком та відповідачем, щодо вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, сплати процентів, неустойки, штрафу та пені у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. (а.с. 61-62, т.1).

Згідно з п. 2.1 договору застави заставою забезпечуються вимоги заставодержателя, які випливають з кредитного договору, зокрема зобов'язання боржника повернути кредит в термін до 09.04.2015 в розмірі 1 595 000,00 доларів США в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 2.3 договору застави заставодавець та боржник несуть солідарний обов'язок перед заставодержателем за виконання зобов'язань, визначених в п. 2.1 цього договору. Вартість майнового права складає 19 400 000,00 грн. (п. 3.3 договору застави).

Згідно з п. 4.2 договору застави заставодавець має право в порядку регресу вимагати від боржника виконання зобов'язань за кредитним договором на свою користь у випадку задоволення заставодавцем вимог заставодержателя.

Пунктом 7.4 договору застави передбачено, що заставодержатель має право на свій розсуд застосувати механізм позасудового врегулювання питання про задоволення забезпеченого обтяженням зобов'язання шляхом відступлення заставодавцем права грошової вимоги, що випливає з депозитного договору, через застосування договірного списання грошових коштів, що знаходяться на рахунку згідно з умовами депозитного договору в розмірі, необхідному для задоволення вимог заставодержателя.

27.06.2014 між банком та позивачем було укладено договір про уступку права вимоги №22, за умовами якого ТОВ "Торговий дім "Практика" відступлено, а ПАТ "Банк Перший" прийнято право вимоги повернення вкладу в сумі 19 400 000,00 грн. та нарахованих процентів за договором банківського вкладу (а.с. 63, т.1). Договір укладений з відкладальною умовою відповідно до статті 212 Цивільного кодексу України (п. 3.1).

За умовами п. п. 3.2.1, 3.2.2 договору про уступку права вимоги, право вимоги, що є предметом цього договору переходить до ПАТ ПАТ "Банк Перший", зокрема, у випадках: виникнення у позивача права звернення стягнення на заставлені майнові права на підставі договору застави - з моменту виникнення такого права; порушення зобов'язань за договором застави майнових прав - з моменту вчинення дій або бездіяльності, що є порушенням зобов'язань за договором застави майнових прав.

Згідно з п. 4.1 договору уступки права вимоги у випадку настання будь-якої з подій, передбачених п.п. 3.2.1, 3.2.2, 3.23 цедент (ТОВ "Торговий дім "Практика") втрачає право вимагати повернення вкладу, а зобов'язання банку з повернення вкладу припиняються відповідно до ст. 606 ЦК України (поєднання боржника і кредитора).

Постановою правління Національного банку України від 27.11.2014 №745 прийнято рішення про віднесення ПАТ "БГ БАНК" до категорії неплатоспроможних. На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "БГ БАНК" та призначено уповноважену особу фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Постановою правління Національного банку України від 26.02.2015 №134 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "БГ БАНК". На підставі цієї постанови виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.02.2015 № 43 про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію.

В газеті "Голос України" № 40 від 05.03.2015 було опубліковано оголошення про початок процедури ліквідації ПАТ "БГ БАНК" та призначення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Новікової М. М. строком на 1 рік з 27.02.2015 по 26.02.2016. Також зазначено, що вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів з дня опублікування в газеті "Голос України" оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку за адресою: вул. Дегтярівська, 48, м. Київ, Україна.

06.04.2015 позивач направив уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" (яке є правонаступником ПАТ "БАНК ПЕРШИЙ") заяву, у якій просив включити його до реєстру кредиторів (а.с. 219, т.1).

У квітні 2015 року ПАТ "БГ БАНК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" про стягнення суми кредиту в розмірі 1 595 000,00 дол. США, що в еквіваленті станом на 27.03.2015 становить 37 483 774,41 грн; заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 1 240,55 дол. США, що в еквіваленті станом на 27.03.2015 становить 29 153,92 грн; заборгованості зі сплати прострочених відсотків за користування кредитом в розмірі 127 156,94 дол. США, що в еквіваленті станом на 27.03.2015 становить 2 988 289,69 грн; заборгованості зі сплати штрафу за несвоєчасно сплачений кредит в розмірі 1 874 188,72 грн.; заборгованості зі сплати пені за несвоєчасно сплачені відсотки в розмірі 336 745,53 грн. та заборгованості зі сплати 3 % річних від простроченої суми кредиту в розмірі 6 247,22 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2016, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016, у справі № 910/8098/15-г було встановлено, що станом на 05.11.2014р. вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за договором були частково погашені на суму депозиту ТОВ "ТД "Практика", а саме - 19 400 000,00 грн, в зв'язку з чим позовні вимоги банку до відповідача були задоволені частково і замість 42 718 399,49 грн, заявлених банком до стягнення, з відповідача на користь банку стягнуто лише 4 617 276,56 грн.

Оскільки у вказаній справі брали участь ті ж учасники, що і в цій, то господарські суди обґрунтовано, відповідно до вимог ч.3 ст. 35 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) надали обставинам, встановленим судовими рішеннями у справі №910/8098/15-г преюдиціального значення.

Під час розгляду справи №910/8098/15-г було встановлено, що ТОВ "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" листом від 04.11.2014 звернулося до ТОВ "Торговий дім "Практика" з проханням достроково погасити заборгованість за кредитом за рахунок заставлених майнових прав (депозиту).

ТОВ "Торговий дім "Практика" листом від 05.11.2014 звернулось до Банку з проханням погасити заборгованість ТОВ "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" за рахунок депозитного договору.

12.11.2015 ТОВ "Торговий дім "Практика" повторно звернулось до Банку з проханням погасити заборгованість ТОВ "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" за рахунок депозиту ТОВ "Торговий дім "Практика" за курсом НБУ станом на 05.11.2014р. Оскільки ТОВ "Торговий дім "Практика" є стосовно банку як боржником (за кредитним договором) так і кредитором (за договором банківського вкладу (депозиту), то зобов'язання відповідача щодо сплати кредиту та відсотків на суму 19 400 000,00 грн. за ним є припиненими у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі з 05.11.2014. Крім того, відповідно до п. 1.38 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Підпунктом 26.1 ст. 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" передбачено, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Отже, позивачем виконано солідарний обов'язок відповідача перед банком за кредитним договором на суму 19 400 000,00 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення ЄСПЛ у справах «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, п. 61-62; «Рябих проти Росії», заява № 52854/99, п. 51-52; «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 40; «Устименко проти України», заява № 32053/13, п. 46).

Враховуючи встановлений судовими рішеннями у справі №910/8098/15-г факт сплати позивачем частини боргу відповідача за кредитним договором перед банком, господарські суди дійшли висновку, що в силу ст. 544 ЦК України у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача про стягнення з останнього вказаної суми.

Проте, повністю погодитися з такими висновками судів неможливо , оскільки суди дійшли їх без з'ясування характеру та суті спірних правовідносин.

Законом не передбачено, як того вимагає ст. 541 ЦК України, солідарного обов'язку заставодавця та боржника.

Договір застави, пункт п. 2.3 якого передбачає, що заставодавець та боржник несуть солідарний обов'язок перед заставодержателем за виконання зобов'язань, визначених в п. 2.1 цього договору, укладений між позивачем (заставодавцем) та банком. Відповідач (боржник) не є стороною цього договору.

За загальним правилом, встановленим у ст. 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Рішення господарських судів не містять висновків про те, яким чином договір застави, укладений між банком і заставодавцем породжує для відповідача (боржника) солідарний з заставодавцем обов'язок, враховуючи що між ним і заставодавцем відповідний договір щодо такого обов'язку не укладався.

Задовольняючи позов на підставі ст. 544 ЦК України, суди не звернули увагу на те, що вказана норма передбачає при солідарному обов'язку право боржника, який його виконав, на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Разом з тим, у цьому випадку позивач вимагав стягнути з відповідача усю суму боргу, яку він (що встановлено судовими рішеннями у справі №910/8098/15-г) погасив перед банком замість відповідача - 19 400 000 грн.

Отже, суд мав з'ясувати чи свідчать такі вимоги про існування солідарного обов'язку сторін, чи позов пред'явлено позивачем як заставодавцем, який виконав обов'язок боржника, що в силу п.3 ч.1 ст. 512 ЦК України тягне за собою заміну кредитора в зобов'язанні.

Проте, такі правові підстави позову врегульовані ст. ст. 512 - 519 ЦК України.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Вимогами процесуального права визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Однак, постановлені у справі судові рішення не можна визнати законними і обгрутунтованими, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права та допущено неповне з'ясування фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 300 ГПК України Верховний Суд розглядає справи за правилами перегляду судових рішень у касаційному порядку, тому не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку. Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з'ясувати дійсні обставини справи перешкоджає ухвалити нове рішення, а тому справу слід передати на новий розгляд суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, належним чином з'ясувати характер і суть спірних правовідносин та якими нормами права вони регулюються, більш ретельно перевірити доводи сторін щодо обставин погашення позивачем як заставодавцем боргу відповідача за кредитним договором і в залежності від встановленого, постановити рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 236 - 238 ГПК України.

Щодо доводів касаційної скарги про намагання позивача здійснити подвійне стягнення з банку та відповідача, оскільки ТОВ "Торговий дім "Практика" включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "БГ Банк", то необхідно зазначити, що ці доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстації, який правильно вказав, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до вказаного реєстру можуть вноситися зміни. Рішення у справі №910/8098/15-г є підставою для внесення змін до вказаного реєстру.

Оскільки справа передається на новий розгляд, то відповідно до ст. 129 ГПК України суд касаційної інстанції не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 у справі за № 910/22772/15 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Мамалуй

І. Ткач