ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/14419/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойка В.С.,

представників учасників справи

позивача - не з'явилися,

відповідача - Луценко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-УТН"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2018

(головуючий - Агрикова О.В., судді: Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017

(суддя Ковтун С.А.)

у справі №910/14419/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-УТН"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.Короткий зміст позовних вимог

1.1. У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-УТН" (далі - ТОВ "АГРО-УТН") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про зобов'язання вчинити дії, а саме: передати позивачеві оригінали кредитних договорів від 16.12.2015 № 4Л15107И, від 16.12.2015 №4Б15115И, від 11.01.2013 № 4К13002И, від 30.11.2015 № 4Н15076И та документів, які засвідчують обов'язок боржників по їх виконанню.

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі п.10 укладених між сторонами договорів поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України відповідач, як кредитор, повинен передати позивачу, як поручителю, документи, які підтверджують обов'язок боржника. Оскільки відповідач ухиляється від вчинення вказаних дій, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

2.1. 25.10.2016 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (кредитор) та ТОВ "АГРО-УТН" (поручитель) укладено договори поруки №4Л15107И/П (боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабі трейд"), № 4Б15115И/П (боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Брук-оіл"), №4К13002И/П (боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Колумбіні"), №4Н15076И/П (боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтаенерджи") (далі - Договори поруки).

2.2. Відповідно до п. 1 Договорів поруки їх предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання боржниками зобов'язань за відповідними кредитними договорами, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів.

2.3. Пунктом 4 Договорів поруки встановлено, що у випадку невиконання боржниками зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

2.4. Відповідно до п. 5 Договорів поруки у випадку невиконання боржниками п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

2.5. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п. 6 Договорів поруки).

2.6. Згідно з п. 8 Договорів поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржників за кредитними договорами, переходять всі права кредитора за Кредитними договорами і договору(ами) застави (іпотеки), укладеними в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржників перед кредитором за Кредитними договорами у частині виконаних зобов'язань.

2.7. У п. 10 Договорів поруки сторонами погоджено, що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язків боржників за кредитними договорами передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржників за кредитними договорами.

2.8. Відповідно до платіжного доручення № 479 від 26.10.2016 з призначенням платежу "исполнение обязательств по кред. договору №4Л15107И от 16.12.15 согласно договора поручительства № 4Л15107И/П от 25.10.2016 г." позивач сплатив на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 1 114 753 262, 89 грн.

2.9. Згідно з платіжним дорученням №477 від 26.10.2016 з призначенням платежу "исполнение обязательств по кред. договору №4Б15115И от 16.12.15 согласно договора поручительства № 4Б15115И/П от 25.10.2016 г." позивач сплатив на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 512 631 133, 89 грн.

2.10. Відповідно до платіжного доручення №480 від 26.10.2016 з призначенням платежу "исполнение обязательств по кред.договору № 4Н15076И от 30.11.15 согласно договора поручительства № 4Н15076И/П от 25.10.2016 г." позивач сплатив на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 2 355 336 546, 34 грн.

2.11. Згідно з платіжним дорученням № 478 від 26.10.2016 з призначенням платежу "исполнение обязательств по кред. договору №4К13002И от 11.01.13 согласно договора поручительства №4К13002И/П от 25.10.2016 г." позивач сплатив на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 384 254 794, 32 грн.

3. Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 в позові відмовлено повністю.

3.1.1. Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що обраний позивачем спосіб правового захисту є неефективним, оскільки вирішення спору не призводить до будь-якого відновлення його прав.

3.2. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2018 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

3.2.1. Залишаючи рішення місцевого господарського суду без змін, суд апеляційної інстанції також зазначив, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження пред'явлення відповідачем майнових вимог до поручителя, наявності порушених зобов'язань станом на момент сплати позивачем грошових коштів відповідачу, та не містять доказів на підтвердження обсягу зобов'язань боржників станом на момент сплати позивачем відповідних коштів на рахунок позивача. Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором. Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту порушення або невизнання відповідачем його прав чи охоронюваних законом інтересів.

3.2.2. Суд також зазначив, що ні умовами Договорів поруки, ні чинним законодавством України не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів, як просить позивач у позові.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. Не погоджуючись з рішенням та постановою судів попередніх інстанцій позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову та рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд для продовження розгляду.

4.2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статей 512, 514, 516, 525, 526, 556 Цивільного кодексу України, оскільки відмова відповідача передати йому оригінали кредитних договорів позбавляють позивача можливості вільно і на власний розсуд здійснювати свої права як нового кредитора.

4.3. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції неправомірно не врахував, що він планував уточнити позовні вимоги в частині надання "належним чином завірених копій", але така можливість позивачем не була використана з незалежних від нього причин.

4.4. Позивач наполягає, що в повному обсязі виконав свої обов'язки за Договорами поруки, погасивши заборгованість боржників за Кредитними договорами. Відтак, має право вимагати від кредитора вручення йому документів, які підтверджують цей обов'язок.

4.5. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не подав.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.1.2. За приписами частини 2 ст.300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.1.3. Зазначене узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини, здійсненими у рішеннях у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", згідно з якими повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

5.2.2. Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для зобов'язання відповідача видати позивачу оригінали кредитних договорів від 16.12.2015 № 4Л15107И, від 16.12.2015 №4Б15115И, від 11.01.2013 № 4К13002И, від 30.11.2015 № 4Н15076И та документів, які засвідчують обов'язок боржників по їх виконанню.

5.2.3. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

5.2.4. Приписами частин першої, другої статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

5.2.5. Згідно з частиною 2 статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Отже, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

5.2.6. Доводи касаційної скарги про те, що відповідач неправомірно відмовляється надати позивачу оригінали документів, правильно спростовані судом апеляційної інстанцій, адже ні умовами укладених між сторонами Договорів поруки, ні положеннями чинного законодавства України (в тому числі нормами ч.1 ст. 556 ЦК України, на яку посилається позивач) не передбачено обов'язку кредитора в межах договору поруки передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника.

5.2.7. Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Як зазначено вище, сторонами у Договорах поруки погоджено, що у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитними договорами, банк зобов'язується передати поручителю саме належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, а не їх оригінали.

5.2.8. Доводи скаржника по те, що він планував уточнити свої позовні вимоги у суді апеляційної інстанції є необґрунтованими та суперечать положенням процесуального законодавства, згідно з якими зміна предмету або підстав позову допускається шляхом подання письмової заяви до початку розгляду господарським судом першої інстанції справи по суті (ч.4 ст.22 ГПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції)).

5.2.9. За таких обставин Верховний Суд вважає, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії, а саме передати оригінали кредитних договорів від 16.12.2015 №4Л15107И, від 16.12.2015 №4Б15115И, від 11.01.2013 № 4К13002И, від 30.11.2015 № 4Н15076И та документів, які засвідчують обов'язок боржників по їх виконанню, було правильно визнано господарськими судами необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

6. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.2. З огляду на зазначене вище у розділі 5 цієї постанови, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги позивача без задоволення, а судових рішень, що оскаржуються - без змін.

7. Судові витрати

7.1. Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-УТН" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/14419/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Ткач

Судді О. Мамалуй

Л. Стратієнко