ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/2776/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, Пількова К.М., Сухового В.Г.,

здійснивши розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2018 (суддя Євстигнеєва Н.М.) та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 (Кузнецов В.О. - головуючий, судді: Чус О.В., Євстигнеєв О.С.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа"

про стягнення боргу на суму 560 440,84 грн.

за скаргою Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" (далі -КП "Жовтоводськтепломережа") 291490,69 грн. пені, 222 762,07 грн. 3% річних та 46 188,07 грн. інфляційних втрат за договором відступлення права вимоги від 16.10.2012 № 42/12.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2013, залишеною без змін постановами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.12.2013 та Вищого господарського суду України від 19.02.2014, позовні вимоги задоволенні частково шляхом стягнення з відповідача 195 659,23 грн. пені та 219 931,64 грн. 3% річних. В решті позову - відмовлено.

На виконання рішення суду 14.10.2013 видано наказ № 904/2776/13.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - ВДВС), в якій, з урахуванням клопотання щодо виправлення технічної описки в прохальній частині скарги, просив: 1) визнати незаконними дії ВДВС щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження (далі - ВП) № 41654887; 2) визнати недійсною постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 41654887, винесену 18.01.2018 головним державним виконавцем ВДВС Дрижирук О.О.; 3) зобов'язати начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований головний державний виконавець ВДВС Дрижирук О.О., скасувати винесену Дрижирук О.О. 18.01.2018 в межах ВП №41654887 постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

Вимоги скарги обґрунтовуються тим, що державним виконавцем ВДВС винесено постанову про зупинення виконавчого провадження всупереч вимог Закону України від 30.11.2016 № 1730-VІІІ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон № 1730-VІІІ), оскільки скаржник не є продавцем природного газу та первісним кредитором за договором поставки в розумінні вимог закону, а є новим кредитором за угодою відступлення права вимоги.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровській області від 01.03.2018, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2018, відмовлено в задоволенні скарги щодо визнання незаконними дій державного виконавця по зупиненню вчинення виконавчих дій в межах ВП № 41654887.

Ухвала та постанова мотивовані положеннями статей 2, 5, 8, 18, пункту 10 частини 1, частини 4 статті 34 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VІІІ), статей 1, 2, 7 Закону № 1730-VІІІ, постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 21.02.2017 № 93 "Про затвердження Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром" (далі - постанова КМУ № 93), зважаючи на які суди дійшли висновку про те, що за обставин включення відповідача до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.06.2017 № 152 (далі - наказ № 152), підстав для задоволення скарги заявника на дії ВДВС щодо зупинення виконавчого провадження та визнання відповідної постанови державного виконавця недійсною немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просить ухвалу та постанову скасувати і прийняти нове рішення про задоволення скарги на дії ВДВС.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування наведеної ним позиції скаржник посилається на порушення судами статей 512, 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), пункту 10 частини 1, частини 4 статті 34 Закону № 1730-VІІІ, наголошуючи на тому, що суди: 1) безпідставно визначили правомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови від 18.01.2018 у ВП № 41654887 про зупинення виконавчого провадження, не з'ясувавши механізм врегулювання спірної кредиторської заборгованості, що стягується в межах ВП № 49842055, оскільки законодавством розмежовано поняття заборгованості за спожитий природний газ (основного зобов'язання) та інших нарахувань, що виникають у зв'язку із невиконанням грошового зобов'язання боржником; 2) залишили поза увагою, що скаржник не є продавцем природного газу та первісним кредитором за договором поставки в розумінні вимог закону, а є новим кредитором за угодою відступлення права вимоги.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач та ДВС відзиви на касаційну скаргу не подали.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій

Здійснивши розгляд касаційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Як вбачається з оскаржуваної стягувачем постанови від 18.01.2018, державним виконавцем зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/2776/13 від 14.10.2013, за яким предметом стягнення є пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

В основу оскаржуваних судових актів покладено висновки про те, що матеріалами справи підтверджено факт внесення боржника - КП "Жовтоводськтепломережа" до Реєстру, затвердженого наказом № 152, яким передбачена участь внесених до нього осіб у врегулюванні заборгованості за спожиті енергоносії, а пеня, інфляційні та 3% річні, нараховані на заборгованість, яка виникла до 01.07.2016, тому державним виконавцем правомірно зупинено вчинення виконавчих дій по ВП № 49842055 в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних на підставі пункту 10 частини 1 статті 34 Закону № 1404-VІІІ.

Адже, відповідно до зазначеного пункту Закону № 1404-VІІІ виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій в разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплоенергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону № 1730-VІІІ, з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є ПАТ "НАК "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", ПАТ "Укртрансгаз", постачальники електроенергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплоенергію, транспортують та постачають теплоенергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Положеннями даною статті наведено вичерпний перелік вимог, в якій саме частині має бути зупинено виконавче провадження.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками про залишення скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" без задоволення, оскільки враховуючи, що за змістом частини 4 статті 34 Закону № 1404-VІІІ прямо передбачено необхідність зупинення виконавчого провадження у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електроенергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ).

При цьому, в силу вимог статті 2 Закону №1730-VІІ, його дія поширюється на відносини зі врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Застосування зазначених положень не перебуває у залежності від суб'єкта господарювання, що продавав відповідні енергоносії.

За наведених обставин оскаржувані ухвала та постанова є такими, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх скасування немає.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу

Касаційна інстанція не погоджується з твердженням скаржника про те, що судами не з'ясовано механізм врегулювання кредиторської заборгованості, по якій здійснено зупинення виконавчого провадження, враховуючи пряму вказівку закону з цього приводу - частину 4 статті 34 Закону № 1404-VІІІ.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо залишення поза увагою судів обставин про те, що скаржник не є продавцем природного газу та первісним кредитором за договором поставки в розумінні вимог закону, а є новим кредитором за угодою відступлення права вимоги, що виключає зупинення виконавчого провадження, оскільки за змістом статті 2 Закону № 1730-VІІІ незалежно від суб'єкта господарювання, який продавав відповідні енергоносії, та іншого набувача - суб'єкта господарювання за угодою відступлення права вимоги за договором поставки енергоносіїв, дія даного закону поширюється на всі відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд

Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені заявником у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанції щодо відмови у задоволенні скарги на дії ВДВС.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на скаржника.

Зважаючи на викладене та керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2018 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 у справі №904/2776/13 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю.Я. Чумак

Судді: К.М. Пільков

В.Г. Суховий