ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2018р. Справа №914/381/18

місто Львів

За позовом: Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Львівської міської ради, м. Львів,
до відповідача:товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний альянс-плюс», м. Львів
третя особа 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю Колібрі-Х, м. Львів,
третя особа 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:приватне підприємство «Астері», м. Львів,
третя особа 3 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:Відділ Держгеокадастру у м. Львові,
про: витребування земельної ділянки площею 0,4830 га.
Суддя Березяк Н.Є. Секретар судового засідання Кравець О.І.
За участю представників:
прокурор:ОСОБА_1,
позивач:ОСОБА_2 представник за довіреністю,
відповідач:ОСОБА_3 представник за довіреністю,
третя особа 1:ОСОБА_4 представник за довіреністю
третя особа 2:не зявився,
третя особа 3:не зявився.

Суть спору: на розгляд Господарського суду Львівської області подано позов заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний альянс-плюс» про витребування земельної ділянки площею 0,4830 га.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено на 23.04.2018 року. Зазначеною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 «Колібрі-Х».

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 07.05.2018 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Відділ Держгеокадастру у м. Львові, а в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватне підприємство «Астері».

В судових засіданнях прокурор свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві та наданих поясненнях. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що рішенням господарського суду Львівської області від 25.04.2017 року задоволено зустрічний позов ПП «Астері» до ОСОБА_5 «Колібрі-Х» про визнання права власності на земельну ділянку по вул. Пасічній у м.Львові. В подальшому зазначена земельна ділянка була відчужена на підставі договорів купівлі-продажу ОСОБА_5 «Колібрі-Х» , пізніше ОСОБА_5 «Будівельний альянс-плюс». Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення зустрічного позову про визнання за ПП «Астері» права власності на земельну ділянку по вул. Пасічній у м. Львові. З огляду на відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, прокурор просить витребувати її у належного набувача та повернути в комунальну власність.

Представник позивача в судових засідання позовні вимоги, заявлені прокурором підтримав в повному обсязі з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечив з підстав і мотивів, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування своїх заперечень посилається на ті обставини, що є добросовісним набувачем земельної ділянки, а скасування рішення першої інстанції щодо визнання права власності на земельну ділянку за ПП «Астері» жодним чином не підтверджує тих обставин, що спірна земельна ділянка на момент прийняття рішення суду перебувала в комунальній власності. Відтак вважає що права територіальної громади для захисту яких звернувся прокурор жодним чином не порушені і у позивача відсутнє право витребування земельної ділянки в комунальну власність.

Представник ОСОБА_5 «Колібрі-Х» проти позову заперечив. В обґрунтування своїх заперечень посилається на ті обставини, що право власності товариства на спірну земельну ділянку було зареєстроване у встановленому порядку і посвідчувалось Державним актом на право власності на землю серія АВ №052682 від 16.05.2000 року.

Приватне підприємство «Астері» та Відділ держгеокадастру у м.Львові в жодне із судових засідань участь уповноважених представників не забезпечили, про причини неявки суду не повідомили, пояснень по суті позовних вимог суду не надали.

В судовому завданні 25.06.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Як стверджує ОСОБА_5 Колібрі-Х ЛТД (первісний позивач) він був власником земельної ділянки площею 0,4830 га, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, що підтверджує державним актом на право власності на землю серія ЛВ № 052682 виданий 16.05.2000р. (а.с. 30-32).

05.06.2003р. між ОСОБА_5 Колібрі-Х ЛДТ (продавець) та ПП Астері (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого продавець передає у власність, а покупець оплачує та приймає у власність нежитлові будівлі: будівлю літ Б-1 площею 12,4 кв.м. та будівлю літ. А-1 площею 25,5 кв.м., які розташовані на вказаній земельній ділянці, за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 146 (а.с. 100-108).

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.04.2017 року по справі №914/401/17 задоволено зустрічний позов ПП «Астері» про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,4830 га по вул. Пасічній у м. Львові. В основу зазначеного рішення судом покладено ту обставину, що при переході права власності на обєкти нерухомості до ПП «Астері» (Покупця) перейшло право на земельну ділянку в тих же обсягах і на тих же умовах, що існували в попереднього власника.

Відомості про реєстрацію права власності ПП «Астері» на спірну земельну ділянку внесені до державного реєстру речових прав 19.05.2017 року.

В подальшому, спірна земельна ділянка відчужувалась двічі.

Станом на час подання позовної заяви прокурором ,земельна ділянка площею 0,4830 га по вул. Пасічній у м. Львові зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 «Будівельний альянс-плюс», яке придбало її по договору купівлі-продажу від 25.05.2017 року.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 року задоволено апеляційну скаргу заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 та скасовано рішення господарського суду Львівської області від 25.04.2017 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог про визнання за ПП «Астері» права власності на земельну ділянку. Постанова апеляційної інстанції обґрунтована тим, що в ОСОБА_6 на право власності на землю від серії ЛВ №052682 виданого 16.05.2000 року відсутнє посилання на рішення Львівської міської ради про передачу спірної земельної ділянки в приватну власність та про підписання зазначеного Державного акту директором департаменту землеустрою та планування забудови міста, а підпис голови органу місцевого самоврядування відсутній. Також апеляційний суд зазначив про відсутність у відділі Держгеокадастру у м.Львові будь-якої інформації щодо реєстрації зазначеного вище Державного акту.

Як стверджує прокурор, ОСОБА_5 «Колібрі-Х» не довело належними та допустимими доказами набуття права власності на спірну земельну ділянку, а відтак не мало права її відчужувати.

З огляду на викладене, прокурор звернувся з позовом про витребування земельної ділянки у добросовісного набувача ОСОБА_5 «Будівельний альянс-плюс» на користь територіальної громади м. Львова.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтовані та не підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України,Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Для застосування ст.387 ЦК необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником нерухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін. Власник вправі витребувати своє майно від особи у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Державного акту на право власності на землю від 16 травня 2000 року ЛВ №052682, останній видано Львівською міською радою Товариству з обмеженою відповідальністю «Колібрі Х» ЛТД на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4912, про передачу у власність земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,4838 га у м. Львові по вул. Пасічна. Цільове призначення земельної ділянки для жилого будівництва.

Відповідно до ст.22 ЗК України (у редакції, чинній на момент видачі державного акта) передбачалось, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч.2 ст.23 ЗК України в редакції, чинній на момент видачі державного акта).

Згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ОСОБА_6 земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

З огляду на викладене, на момент отримання ОСОБА_5 «Колібрі Х» ЛТД державного акту на право власності на землю, Земельний кодекс України не передбачав такої умови для виникнення права власності на землю, як державна реєстрація акту чи права, яке ним посвідчується. Відтак, право власності ОСОБА_5 «Колібрі Х» ЛТД на спірну земельну ділянку виникло в останнього з моменту отримання державного акту на право власності на землю згідно ст.22 ЗК України, а саме: 16 травня 2000 року. Крім того, в тексті Державного акту на право власності на землю серія ЛВ №052682 містить відмітка про його реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю.

Що стосується доводів прокурора про неналежність Державного акту на право власності на землю серія ЛВ№052682 від 16.05.2000 року в звязку із відсутністю підпису голови (керівника) органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади та особи, що здійснила реєстрацію акта, то слід зазначити, що підпис на ОСОБА_6 акті на право власності на землю директора департаменту та планування забудови міста ОСОБА_7 посвідчений гербовою печаткою Львівської міської ради.

Слід зазначити, що ні прокурором, ні міською радою не надано суду доказів того, що зазначений вище державний акт на право власності на землю визнано недійсним чи скасовано, на момент вирішення спору такий акт є чинним.

Поряд з тим, відсутність реєстрації зазначеного державного акту в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності не свідчить про відсутність права власності у ОСОБА_5 «Колібрі Х» ЛТД на спірну земельну ділянку.

Згідно з п.3.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року №43, забезпечення державної реєстрації державних актів, що посвідчують право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю або право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди покладається на державні органи земельних ресурсів Держкомзему України: районні відділи земельних ресурсів; управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування; Київське та Севастопольське міські управління земельних ресурсів.

Разом з тим, керуючись ч.4 ст.11 ГПК України, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення Європейського суду у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», пункт 58, а також рішення Європейського суду у справі «Ґаші проти Хорватії» від 13 грудня 2007 року, заява №32457/05, пункт 40, рішення у справі «Трґо проти Хорватії» від 11 червня 2009 року, заява №35298/04, пункт 67).

Беручи до уваги презумпцію правомірності набуття права власності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази незаконності набуття ОСОБА_5 «Колібрі Х» ЛТД права власності на спірну земельну ділянку, колегія суддів дійшла висновку про правомірність набуття останнім права власності на спірну земельну ділянку, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 16 травня 2000 року ЛВ №052682.

При цьому, слід звернути увагу на ту обставину, що при поданні позовної заяви прокурор посилається на реєстрацію за ОСОБА_5 «Колібрі Х» ЛТД права власності на спірну земельну ділянку на підставі фіктивних ( підроблених) документів, в звязку з чим СВ Личаківським ВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000105 від 01.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 Кримінального кодексу України.

Станом на час розгляду справи прокурором не надано суду результатів досудового розслідування, як і не надано вирок, що набрав законної сили, яким було б встановлено факт підроблення такого акту. Натомість, державний акт на право власності на землю від 16травня 2000 року серії ЛВ №052682 виданий самою ж Львівською міською радою, підписаний посадовими особами Львівської міської ради та скріплений відповідними печатками. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Що стосується доводів прокурора про відсутність в ОСОБА_6 про право власності на землю від 16.05.2000 року серія ЛВ №052682 посилання на рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки, то такі доводи необґрунтовані, оскільки підставою видачі такого державного акту слугував договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.02.2000 року, зареєстрований в реєстрі за №4912.

Крім того, слід звернути увагу на ті обставини, що під час придбання відповідачем спірної земельної ділянки на підставі цивільно-правової угоди від 25.05.2017 року, земельна ділянка , як обєкт цивільного обороту була сформована в ОСОБА_6 реєстрі речових прав на нерухоме майно та їй був присвоєний реєстровий номер: 101.

Станом на час розгляду справи, земельна ділянка площею 0,4830 га за адресою м. Львів, вул. Пасічна, кадастровий номер 0:02:005:0348, зареєстрована в ОСОБА_6 земельному кадастрі у відповідності до вимог ст.21,24 Закону України «Про ОСОБА_6 земельний кадастр».

Зазначена державна реєстрація спірної земельної ділянки станом на час розгляду справи не скасована , є чинною.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

В рішенні Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.07.2003 року застосовуючи положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції до обставин цієї справи Європейський суд з прав людини розцінив дії місцевої влади, як порушення права заявника і втручання у реалізацію його права власності.

Стаття 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Приписами статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на ті обставини, що рішення суду може вплинути на права і обовязки ОСОБА_5 «Колібрі Х» та ПП «Астері» їх було залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Таким чином, судом було дотримано принцип процесуальної рівності , змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно положень ст.13 ГПК України, судочинство у господарський судах здійснюються на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається , як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно із положеннями ст.77 ГПК України, обставини , які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ні прокурор, ні позивач належними і допустимими доказами не обґрунтував наявність порушеного права територіальної громади на час відчуження спірної земельної ділянки відповідачу.

Відповідно до положень п.2 ч.4 ст. 129 ГПК України, у разі відмови в позові, судові витрати , повязані з розглядом справи покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, виходячи з положень чинного законодавства, зясувавши всі обставини справи, повно і всебічно дослідивши наявні в справі докази, проаналізувавши практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд прийшов до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10,12,20,73,74,75,76,79,123,129,236, 237,238,240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України до Львівського апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.06.2018 р.

Суддя Березяк Н.Є.