РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.06.2018Справа № 910/22871/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.»

PRIVACY DEVELOPMENT LTD

до державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Міністерства інфраструктури України;

2) Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА);

3) Капітана морського порту Чорноморськ (Іллічівськ) ОСОБА_2

про відшкодування шкоди 872 601,73 дол. США, що становить

25 002 287,39 грн.

представники учасників справи

від позивача Бузурна А.В. - представник (довіреність б/н від 06.02.2018),

від відповідача Сидоренко Д.О. - представник (довіреність № 8778 від 26.12.2017),

Остапов В.В. - представник (довіреність № 8554 від 18.12.2017),

від третьої особи-1 Новак А.А. - представник (довіреність б/н від 01.02.2018),

від третьої особи-2 Слободян Ю.О. - представник (довіреність б/н від 05.02.2018),

від третьої особи-3 не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2017 року компанія «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» PRIVACY DEVELOPMENT LTD (далі - Компанія, позивач) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «Адміністрація морських портів України», відповідач) про відшкодування шкоди в розмірі 98 222,26 дол. США, що становить 2 604 533,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 14.11.2014 до 08.12.2014 у зв'язку з протиправною бездіяльністю капітана порту (державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», правонаступником якого є державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ»), судно не мало можливості вийти з порту. В результаті вимушеного простою власник судна (позивач) зазнав збитків у загальному розмірі 98 222,26 дол. США, що становить 2 604 533,15 грн., які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

При цьому, до складу збитків позивачем віднесено матеріальні збитки в розмірі 93 222,26 дол. США (744,00 дол. США - витрати на оплату послуг агентування; 14 456,41 дол. США - витрати зі сплати платежів за послуги порту; 78 021,85 дол. США - витрати на підтримання судна у робочому стані під час простою), а також упущену вигоду в розмірі 5 000,00 дол. США.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2017 відкрито провадженні у справі № 910/22871/17 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.01.2018.

18.01.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з відповідача збитки в загальному розмірі 872 601,73 дол. США, з яких: 94 745,89 дол. США - матеріальні збитки (744,00 дол. США - витрати на оплату послуг агентування; 14 456,41 дол. США - витрати зі сплати платежів за послуги порту; 1 523,63 дол. США - витрати на оплату лоцманських послуг; 78 021,85 дол. США - витрати на підтримання судна у робочому стані під час простою), 777 855,84 дол. США - упущена вигода.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду, оскільки була подана в межах строку, встановленого п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, та відповідала вимогам ч. 5 вказаної статті.

Крім того, 18.01.2018 відділом автоматизованого діловодства суду було зареєстроване подане відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Верховним Судом України по суті іншої, пов'язаної з даною справи № К/80054657/1511, оскільки в межах вказаної пов'язаної справи буде встановлена наявність або відсутність вини у діях капітана морського порту, що призвели до затримки судна в порту та виникнення збитків у позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.01.2018 відкладено підготовче засідання на 08.02.2018

07.02.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву, відповідач вважав, що ДП «Адміністрація морських портів України» не може нести відповідальність за дії або бездіяльність капітана порту, оскільки капітан порту не підпорядковується голові ДП «Адміністрація морських портів України» (підпорядковується голові Укртрансбезпеки) та не може зобов'язувати капітана надавати чи не надавати дозвіл на вихід судна з порту. Крім того, відповідач вказав, що ДП «Адміністрація морських портів України» не приймало капітана порту на роботу, оскільки згідно з чинним законодавством України останній призначається на посаду наказом Міністерства інфраструктури України. Зважаючи на викладене, відповідач вважав ДП «Адміністрація морських портів України» неналежним відповідачем по справі. Також відповідач зазначив про відсутність причиново-наслідкового зв'язку між затримкою судна позивача в порту та витратами, які поніс останній, оскільки такі витрати не пов'язані з часом перебування судна в порту та сплачуються у будь-якому випадку, коли судно заходить у порт або залишає його.

08.02.2018 відповідачем були подані додаткові пояснення до відзиву, в яких останній вказав, що не маючи спеціальних знань, а також технічних характеристик судна і його механізмів неможливо перевірити наданий позивачем розрахунок витрат палива та, відповідно, розрахунок його вартості, і встановити обґрунтованість вказаної позивачем суми.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.02.2018 відкладено підготовче засідання на 22.02.2018, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство інфраструктури України (далі - Міністерство інфраструктури, третя особа-1), Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека, третя особа-2) та капітана Чорноморського (Іллічівського) морського порту ОСОБА_2 (далі - капітан порту, третя особа-3).

21.02.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані відповідачем додаткові заперечення до відзиву, в яких останній вказав, що затримка судна в порту відбулась на вимогу державного органу, а саме Генеральної прокуратури України, адже постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України було визнано судно «Zoya» (регістровий номер або позивний сигнал - V3MA4, порт приписки - BelizeCity, № 7724265) речовим доказом у кримінальному провадженні № 00000873, а листом процесуального керівника у кримінальному провадженні - прокурора відділу нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України № 07/2/3-18541-14 останній вимагав від капітана Іллічівского морського порту вжити вичерпних заходів, спрямованих на збереження речового доказу (судна «Zoya»). У той же час, в ухвалі суду про накладення арешту допущено помилку в реквізитах судна. Враховуючи викладене, а також зважаючи на положення ч. 2 ст. 80 КТМ України, згідно з якими відповідальність за збитки, завдані необґрунтованим затриманням судна або вантажу, несуть особи, на вимогу яких відбулося затримання, а також беручи до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 в справі «Рисовський проти України», згідно з яким ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, відповідач вважав, що ДП «Адміністрація морських портів України» в будь-якому випадку не може нести відповідальність за збитки, завданні в результаті перебування судна «Zoya» в порту на вимогу Генеральної прокуратури України. Крім того, відповідач вважав розрахунок упущеної вигоди абстрактним та не підтвердженим належними та допустимими доказами.

22.02.2018 третіми особами 2 і 3 (Укртрансбезпекаою та капітаном порту) були подані клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення Верховним Судом за заявою капітана Іллічівського морського порту про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016 по справі № 815/2294/15 за позовом компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» до капітана Іллічівського морського порту, за участю третьої особи - ДП «Адміністрація морських портів України», про визнання бездіяльності протиправною.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.02.2018 зупинено провадження у справі № 910/22871/17 до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у справі № 815/2294/15.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.04.2018 поновлено провадження у справі № 910/22871/17, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання призначено на 14.05.2018.

24.04.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана позивачем відповідь на відзив, в якій позивач обґрунтовував правомірність звернення позовних вимог до ДП «Адміністрація морських портів України», а також розмір понесених ним збитків.

10.05.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані третьою особою-1 (Міністерством інфраструктури) пояснення до позовної заяви, в яких остання зазначила, що оплата послуг порту здійснюється в будь-якому випадку, наприклад за кожний вхід судна в акваторію порту та вихід з неї (корабельний збір), або за кожний прохід судна каналом (канальний збір), та не залежить від часу перебування судна в порту. Щодо розміру витрат на підтримання судна в робочому ставні третя особа-1 зазначила, що позивачем не обґрунтована необхідність ввімкнення двигунів судна протягом строку простою судна, а також не доведена необхідність залучення всіх членів екіпажу до виконання трудових обов'язків під час простою судна. Враховуючи викладене, третя особа-1 вважала необґрунтованими та недоведеними твердження позивача про завдання йому шкоди, а також недоведеною наявність причиново-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою капітана порту та збитками, про які вказує позивач.

11.05.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані відповідачем заперечення на відповідь на відзив, в яких останній обґрунтовував безпідставність покладення відповідальності за неправомірні дії капітана порту на ДП «Адміністрація морських портів України», а також безпідставність включення портових зборів, оплати праці членів екіпажу, їх харчування та оплати палива до складу збитків. Крім того, відповідач зазначав, що розрахунок упущеної вигоди є теоретичним та побудований на припущеннях позивача, а відтак є необґрунтованим та не доведеним належними та допустимими доказами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.05.2018 викликано третю особу-3 - капітана порту ОСОБА_2 у підготовче засідання, призначене на 18.05.2018.

16.05.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані позивачем заперечення на позицію відповідача, викладену у запереченнях на відповідь на відзив.

18.05.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на вищевказані заперечення позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.05.2018 відкладено підготовче засідання на 31.05.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.06.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.06.2018 викликано третю особу-1 - Міністерство інфраструктури у судове засідання, призначене на 12.06.2018.

12.06.2018 позивачем був поданий висновок експертного дослідження № 137/с від 11.06.2018, прийнятий судом та долучений до матеріалів справи на підставі приписів ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.06.2018 викликано третю особу-3 - капітана порту ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 18.06.2018.

18.06.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані відповідачем заперечення на висновок експерта.

18.06.2018 у судовому засіданні судом була оголошена перерва до 22.06.2018.

22.06.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана позивачем відповідь на пояснення третьої особи.

У судовому засіданні 22.06.2018 позивач заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення їх розміру, підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач та треті особи 1 та 2 в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечували, вважали їх необґрунтованими та безпідставними, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи-3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Позивачу - компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» на праві власності належало вантажне судно ролкер «Zoya», порт приписки - LOME, ІМО № 7724265, позивний сигнал - 5VDC4, офіційний номер - TG-00645L (далі - судно), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію № TG/PR/139-38512/414 від 27.02.2015, виданим Дирекцією з морських справ Уряду Республіки Того.

14.11.2014 вищевказане судно «Zoya» закінчило розвантаження на причалі № 27 державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», правонаступником якого є державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - Порт).

У той же день, 14.11.2014 капітаном судна «Zoya» були подані документи для одержання дозволу на вихід судна «Zoya» з порту. Проте, капітаном в усному порядку, з посиланням на існування рішення суду про арешт судна, не було надано дозвіл на вихід судна «Zoya» з порту.

19.11.2014 агент судна - компанія «Вильхельмсен Шипс Сервіс Юкрейн» (Wilhelmsen Ships Service Ukraine Ltd., скорочено - WSS) проінформував позивача, що причиною затримки є ухвала суду про арешт судна.

Так, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14.11.2014 по справі № 753/20718/14-к було накладено арешт на судно «Zoya», типу Ro Ro cargo, прапор приписки Belize, позивний - V3MA4, власник - WILLISTON IMPEX CORPORATION.

Вищевказані обставини встановлені судами під час розгляду адміністративної справи № 815/2294/15 за позовом компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» до капітана Іллічівського морського порту, за участю третьої особи - ДП «Адміністрація морських портів України», про визнання бездіяльності протиправною, та, відповідно, в силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, повторного доведення перед судом не потребують.

Вважаючи бездіяльність капітана порту щодо не випуску судна «Zoya» (прапор Того, порт приписки - LOME, позивний сигнал - 5VDC4) протиправною, компанія «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» звернулась з позовом до адміністративного суду.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2015 по справі № 815/2294/15, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016, визнано протиправною бездіяльність капітана Іллічівського морського порту ОСОБА_2 щодо надання дозволу на вихід судна «Zoya» (ІМО № 7724265, позивний сигнал - 5VDC4, порт приписки - LOME), починаючи з 14.11.2014, з Іллічівського морського торговельного порту.

08.12.2014 року судно «Zoya» отримало дозвіл на вихід судна з Іллічівського морського торговельного порту.

Таким чином, за твердженнями позивача у період з 14.11.2014 до 08.12.2014, у зв'язку з протиправною бездіяльністю капітана порту, судно не мало можливості вийти з порту і, в результаті вимушеного простою, власник судна - компанія «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» зазнала збитків.

Звертаючись до суду з даним позовом, компанія «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» просила відшкодувати завдані їй збитки та стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» грошові кошти в загальному розмірі 872 601,73 дол. США, з яких: 94 745,89 дол. США - матеріальні збитки, 777 855,84 дол. США - упущена вигода.

При цьому, до складу матеріальних збитків у розмірі 94 745,89 дол. США позивачем віднесені наступні здійснені ним витрати:

1) 744,00 дол. США - витрати на оплату послуг агентування;

2) 1 523,63 дол. США - витрати на оплату лоцманських послуг;

3) 14 456,41 дол. США - витрати зі сплати платежів за послуги порту:

- 3 828,67 дол. США - тонажні збори;

- 704,16 дол. США - канальні збори;

- 308,07 дол. США - санітарні збори;

- 1 238,75 дол. США - обслуговування флоту в порту;

- 7 375,20 дол. США - швартові збори;

- 27,72 дол. США - послуги причалювання;

- 881,87 дол. США - послуги вочмену;

- 60,82 дол. США - послуги портового контролю;

- 31,15 дол. США - збори портових органів;

4) 78 021,85 дол. США - витрати на підтримання судна у робочому стані під час простою:

- 38 731,50 дол. США - витрати на паливо;

- 32 439,25 дол. США - витрати на оплату праці екіпажу;

- 6 851,10 дол. США - витрати на харчування екіпажу.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому, судом взято до уваги те, що у постанові від 18.03.2015 по справі № 3-18гс15 Верховний Суд України погодився з висновком, що збитками є грошове вираження майнової шкоди.

Суд зазначає, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 по справі № 3-383гс15).

Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України закріплено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин (постанова Верховного суду України від 18.03.2015 по справі № 3-18гс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22.06.2017 по справі № 6-501цс17, для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов'язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов'язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов'язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов'язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України).

Юридична або фізична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається законодавством, яке регулює відносини працівника, зокрема трудовим законодавством.

Причинно-наслідковий зв'язок у цьому виді деліктних зобов'язань може мати складний характер, тобто треба доводити не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов'язків.

Судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2015 по справі № 815/2294/15, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016, визнано протиправною бездіяльність капітана Іллічівського морського порту ОСОБА_2 щодо надання дозволу на вихід судна «Zoya» (ІМО № 7724265, позивний сигнал - 5VDC4, порт приписки - LOME), починаючи з 14.11.2014, з Іллічівського морського торговельного порту.

При цьому, під час розгляду вищевказаної адміністративної справи апеляційним адміністративним судом встановлено, що з матеріалів справи та пояснень представника відповідача (капітана порту ОСОБА_2.) вбачається, що фактично капітаном було зроблено трактування та надано оцінку ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2014 (справа № 753/20718/14-к) стосовно відповідності об'єкту та мети арешту, внаслідок чого було фактично обмежено право власності Компанії, яка не є учасником вказаного вище кримінального провадження, що підтверджується також ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2014 (справа № 757/35490/14-к). При цьому в ході розгляду справи відповідачем (капітаном порту ОСОБА_2.) не було надано суду пояснень стосовно наділення діючим законодавством капітана порту такими повноваженнями.

Крім цього, врахувавши у сукупності усі встановлені судом обставини, колегія адміністративного суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що не прийнявши у встановленому порядку (оскільки ненадання дозволу на вихід судна «Zoya» із порту було здійснене капітаном в усному порядку) рішення про надання дозволу на вихід судна «Zoya», позивний сигнал - 5VDC4, прапор Того, порт приписки - LOME, з Іллічівського морського торговельного порту починаючи з 14.11.2014, або про відмову у наданні такого дозволу, в тому числі і з підстав неподання усіх необхідних документів або невідповідності вимогам закону морського протесту (на що посилалися відповідачі у своїх запереченнях проти позову), чи з підстав наявності ухвали суду про арешт, капітан порту допустив протиправну бездіяльність.

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наявність таких елементів цивільно-правової відповідальності, як вина та протиправна поведінка, встановлена в межах адміністративної справи № 815/2294/15 рішенням суду, яке набрало законної сили, та, відповідно до наведених приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України повторному доведенню перед судом під час розгляду даної справи не підлягає.

Крім того, вказаним рішенням адміністративного суду встановлена також, що протиправність діяння виникла внаслідок неналежного виконання особою (капітаном пору) покладених на нього трудових (службових) обов'язків, що полягала у не прийнявши рішення про надання дозволу на вихід судна з порту або про відмову у наданні такого дозволу у встановленому порядку.

Заперечуючи проти правомірності даного позову ДП «Адміністрація морських портів України» зазначало, що не є належним відповідачем по справі, оскільки капітан порту не підпорядковується голові ДП «Адміністрація морських портів України», а перебуває у підпорядкуванні голови Укртрансбезпеки, відповідно, ДП «Адміністрація морських портів України» не може зобов'язувати капітана надавати чи не надавати дозвіл на вихід судна з порту. Крім того, вказане державне підприємство не приймало капітана порту на роботу, адже згідно з чинним законодавством України останній призначається на посаду наказом Міністерства інфраструктури України.

Наведені доводи відповідача судом відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 87 Кодексу торговельного мореплавства України (в редакції чинній станом на 12.06.2013) капітан морського торговельного порту і капітан морського рибного порту призначаються відповідно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері транспорту, і центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства.

Згідно з п. 7.2 статуту ДП «Адміністрація морських портів України» управління підприємством здійснює голова підприємства, який підзвітний Уповноваженому органу управління. Голова підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Уповноваженим органом управління.

Отже, крім капітана порту, Уповноважений орган управління призначає на посаду також голову ДП «Адміністрація морських портів України» та керівників філій (адміністрацій морських портів).

До матеріалів справи долучений наказ Міністерства інфраструктури України № 166-О від 12.06.2013 про призначення ОСОБА_2 з 13.06.2013 капітаном морського порту Іллічівської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Іллічівського морського порту) за переведенням з Іллічівського морського торговельного порту з посадовим окладом згідно з штатним розписом.

Такий порядок призначення пояснюється державною формою власності підприємства «Адміністрація морських портів України» і не суперечить вимогам законодавства.

Статутом Підприємства, який погоджений Міністерством інфраструктури України передбачено, що відповідач є правонаступником ряду реорганізованих державних підприємств в частині майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчих балансів та актів приймання-передачі, у тому числі й державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (п. 3.2 статуту).

Зазначене підтверджує те, що роботодавцем капітана порту ОСОБА_2 є саме Іллічівська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Отже, встановлений законом та статутом підприємства порядок призначення посадових осіб свідчить про те, що такі посадові особи пов'язані трудовими відносинами та відносинами підпорядкування з підприємством. Таким чином, ДП «Адміністрація морських портів України» є належним відповідачем у справі.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальних збитків у розмірі 94 745,89 дол. США позивач зазначав наступне.

Обґрунтовуючи правомірність розміру заявлених ним позовних вимог, позивач долучив до матеріалів справи висновок експертного дослідження № 137/с від 11.06.2018.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

З наданого позивачем експертного висновку № 137/с від 11.06.2018 вбачається, що проведення експертного дослідження доручено Новоселовій Вікторії Василівні - судовому експерту, яка має вищу економічну освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень «спеціаліст», та кваліфікацію судового експерта зі спеціальностей: 11.1 «Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності», 11.2 «Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій», 11.3 «Дослідження документів фінансово-кредитних операцій», що підтверджується свідоцтвом № 1528, виданим рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 30.09.2011, дія якого продовжена до 03.07.2018, та яка має стаж експертної роботи з 2001 року.

З вищевказаного експертного висновку також вбачається, що висновок експерта підготовлено для подання до суду. Відповідно до вимог ст. 98 та ч. 2 ст. 100 Господарського процесуального кодексу України, експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 Кримінального кодексу України.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши висновок експертного дослідження № 137/с від 11.06.2018 та оцінивши його за правилами, встановленими ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про те, що вказаний доказ відповідає критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а підстави для його відхилення відсутні.

Щодо стягнення з відповідача витрат на підтримання судна у робочому стані під час простою в розмірі 78 021,85 дол. США, з яких: 38 731,50 дол. США - витрати на паливо; 32 439,25 дол. США - витрати на оплату праці екіпажу; 6 851,10 дол. США - витрати на харчування екіпажу, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи розмір заявлених до відшкодування витрат на паливо, позивач долучив до матеріалів справи витяги з бортового журналу за період з 14.11.2014 по 08.12.2014 та висновок про необхідність роботи допоміжних двигунів морського судна при стоянці в порту від 20.03.2018, складений доктором технічних наук, професор кафедри «Суднових енергетичних установок» Національного університету «Одеська морська академія».

З вищевказаного висновку вбачається, що життєдіяльність судна пов'язана з постійним забезпеченням умов життя екіпажу, безпеки судна та збереження судна та його устаткування. Наприклад для забезпечення щоденних потреб екіпажу необхідна робота освітлення приміщень, насосів подачі та відведення гарячої і холодної води, підігріву води і опалення (кондиціонування повітря), прання постільної білизни, робочого одягу та особистих речей, робота камбуза (судової кухні) і рефрижераторних установок провізійних комор. Для забезпечення стоянки судна в порту необхідна робота швартових механізмів, насосів баластної, осушувальної і лляльних системи, насосів і сепараторів легкого палива і масла, насосів охолодження дизель-генераторів, системи розпалу й насосів постачання/циркуляції котла. Екіпаж судна, незалежно від його перебування в морі або в порту, щодня проводить роботи по підтриманню технічного стану судна відповідно до вимог його класифікаційного товариства та при проведенні цих робіт використовується велика кількість верстатного, зварювального, вантажопідйомного, замив очного та іншого електрообладнання та електроінструментів. Багато з систем судна, такі, як навігаційне обладнання, зовнішнє освітлення, системи зв'язку, аварійна і пожежна сигналізації також повинні підтримуватися в постійному робочому стані для забезпечення безпеки і життєдіяльності судна.

Таким чином, на будь-якому морському судні в експлуатації, незалежно від того, чи знаходиться воно в морі або в порту, біля причалу або на рейді, в дрейфі або на ходу, постійно працює суднова електростанція, що забезпечує судно електричною енергією. Витрата дизельного палива, що забезпечується для судових дизель-генераторів визначається конкретним компонуванням електростанції, режимом її роботи і становить в середньому 1,5-2,5 тонни на добу для суден вантажністю 5-10 тис. тонн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведеність наявності причиново-наслідкового зв'язку між протиправною затримкою судна «Zoya» в порту та понесеними позивачем витратами на паливо.

Крім того, позивач долучив до матеріалів справи договір постачання мастильних матеріалів № 801019 від 06.11.2014, укладений з компанією Global Bunkering Ltd., згідно з умовами якого остання зобов'язувалась поставити для судна «Zoya» паливо IFO RMD80 HS у кількості 180 тонн вартістю 111 600,00 дол. США, а також паливо MGO DMA LS у кількості 50 тонн вартістю 42 750,00 дол. США. Крім того, умовами договору була передбачена також оплата перевезення придбаного палива в сумі 2 000,00 дол. США. Таким чином, загальна сума договору склала 156 350,00 дол. США.

Оплата вартості палива, придбаного за вищевказаною угодою, в розмірі 156 350,00 дол. США підтверджується платіжними документами в електронній системі SWIFT, долученими до матеріалів справи.

Згідно з висновком судового експерта № 137/с від 11.06.2018 визначена позивачем кількість пального, витраченого судном «Zoya» протягом періоду з 14.11.2014 до 08.12.2014, є документально обґрунтованою. Реальність розрахунків компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» з компанією Global Bunkering Ltd. за купівлю пального згідно з угодою про купівлю палива № 801019 від 06.11.2014 та інвойсу № 801020 від 06.11.2014 документально підтверджується.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про відшкодування витрат на паливо в розмірі 38 731,50 дол. США.

Щодо правомірності вимог позивача про відшкодування витрат на оплату праці екіпажу в розмірі 32 439,25 дол. США суд зазначає наступне.

На підтвердження факту перебування членів екіпажу у трудових відносинах з позивачем - компанією «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.», останнім до матеріалів справи були долучені копії трудових угод моряка, в яких визначено строк, на який особа вступає у трудові відносини з позивачем, посада, умови оплати праці тощо.

Розмір витрат на оплату праці екіпажу підтверджується відомостями заробітної плати екіпажу судна «Zoya» за листопад 2014 року на загальну суму 40 725,02 дол. США, за грудень 2014 року на загальну суму 41 551,89 дол. США, за період з 13.11.2014 по 08.12.2014 на суму 33 551,89 дол. США., та за період з 14.11.2014 по 08.12.2014 на суму 32 439,25 дол. США., а також висновком судового експерта № 137/с від 11.06.2018, згідно з яким нарахування заробітної плати членам екіпажу судна «Zoya» у період з 14.11.2014 до 08.12.2014 є документально обґрунтованим і підтверджується в сумі 33 551,89 дол. США. Реальність розрахунків компаній «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» з виплати заробітної плати членам екіпажу судна «Zoya» у період з 14.11.2014 до 08.12.2014 документально підтверджується виписками з рахунку № RIBRLV22АХХХ про здійснення виплати заробітної плати за листопад 2014 року, виписками з рахунку № RIBRLV22АХХХ про здійснення виплати заробітної плати за грудень 2014 року.

Факт здійснення позивачем вищевказаних витрат підтверджується платіжними документами в електронній системі SWIFT, долученими до матеріалами справи.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що 4 члени екіпажу (ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12) судна «Zoya» звільнились до 14.11.2014, у зв'язку з чим позивач не заявляв вимог про відшкодування виплаченої їм заробітної плати, однак до розміру позовних вимог включені витрати на оплату праці нових членів екіпажу, що були прийняті на місце звільнених, і такі витрати нараховані з відповідної дати прийняття до складу екіпажу вказаних осіб.

Суд зазначає, що згідно з умовами трудових угод моряка та приписами чинного законодавства вимушений простій судна не є підставою для звільнення судновласника (позивача) від виплати заробітної плати екіпажу, що свідчить про наявність причиново-наслідкового зв'язку між неправомірною затримкою судна «Zoya» в порту та витратами позивача на оплату праці екіпажу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про відшкодування витрат на оплату праці екіпажу в розмірі 32 439,25 дол. США.

Щодо правомірності вимог позивача про відшкодування витрат на харчування екіпажу в розмірі 6 851,10 дол. США суд зазначає наступне.

Протягом перебування судна «Zoya» в Іллічівському морському торговельному порту у період з 14.11.2014 по 08.12.2014 позивачем - компанією «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» були придбані продукти харчування для членів екіпажу, а також побутова хімія (пральний порошок, господарське та туалетне мило, засіб для миття посуду) та господарські товари (серветки, губки для миття посуду, туалетний папір, пакети для сміття) загальною вартістю 6 851,10 дол. США, що підтверджується інвойсами № 300 від 13.11.2014 та № 305 від 04.12.2014, а також долученими до матеріалів справи платіжними документами в електронній системі SWIFT.

При цьому обсяг придбаних продуктів харчування відповідає морській нормі харчування в Україні (норма № 3), встановленій постановою КМУ від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів начальницького складу». Обґрунтованість розміру вищевказаних витрат також підтверджується висновком судового експерта № 137/с від 11.06.2018.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування витрат на харчування, а також побутову хімію та господарські товари в розмірі 6 851,10 дол. США.

До розміру завданих йому збитків позивач також включив витрати на оплату послуг агентування в розмірі 744,00 дол. США.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу торговельного мореплавства України у морському порту або поза його територією як постійні представники судновласника діють агентські організації (морський агент), які за договором морського агентування за винагороду зобов'язуються надавати послуги в галузі торговельного мореплавства.

Морський агент виконує формальності та дії, пов'язані з прибуттям, перебуванням і відходом судна, допомагає капітану судна у налагодженні контактів з службами порту, місцевими органами виконавчої влади, в організації постачання і обслуговування судна в порту, оформляє митні документи та документи на вантаж, інкасує суми фрахту та інші суми для оплати вимог судновласника, що виникають з договору перевезення, сплачує за розпорядженням судновласника і капітана судна суми, пов'язані з перебуванням у порту, залучає вантажі для морських ліній, здійснює збір фрахту, експедирування вантажу, наймання екіпажів для роботи на суднах, виступає від імені вантажовласника, а також договірною стороною учасників перевезення вантажів у прямому змішаному сполученні (ч. 1 ст. 117 Кодексу торговельного мореплавства України).

Згідно з поясненнями, наданими позивачем та не спростованими відповідачем, агент судна «Zoya» проінформував позивача про затримку судна та з'ясував причини такої затримки. У подальшому агент здійснював представництво позивача у відносинах з капітаном порту та іншими органами державної влади України. Необхідність у такому представництві була спричинена саме безпідставним ненаданням дозволу на вихід судна з порту. Тобто агент судна надавав позивачу послуги, які полягають у допомозі по оформленню виходу судна в рейс у зв'язку з його неправомірною затримкою в період з 14.11.2014 по 08.12.2014. Вартість таких послуг безпосередньо залежала від кількості днів затримки та складності ситуації, яка спричинила затримку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведеність наявності причиново-наслідкового зв'язку між протиправною затримкою судна «Zoya» в порту та понесеними позивачем витратами на оплату послуг агентування.

На підтвердження понесених ним витрат позивач долучив до матеріалів справи договір від 18.11.2014, укладений з компанією «Вильхельмсен Шипс Сервіс Юкрейн», як агентом судновласника, рахунок № 201401212 від 25.12.2014, а також платіжним документом в електронній системі SWIFT.

Отже, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування витрат на оплату послуг агентування в розмірі 744,00 дол. США.

Позивач також просив суд відшкодувати за рахунок відповідача витрати зі сплати платежів за послуги порту в загальному розмірі 14 456,41 дол. США, з яких:

- 3 828,67 дол. США - тонажні (корабельні) збори;

- 704,16 дол. США - канальні збори;

- 308,07 дол. США - санітарні збори;

- 1 238,75 дол. США - обслуговування флоту в порту;

- 7 375,20 дол. США - швартові збори;

- 27,72 дол. США - послуги причалювання;

- 881,87 дол. США - послуги вочмену;

- 60,82 дол. США - послуги портового контролю;

- 31,15 дол. США - збори портових органів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про морські порти України» у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний.

Згідно з п. 2.1 Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 316 від 27.05.2013, із суден груп А, Б і Г корабельний збір справляється за одиницю умовного об'єму судна (за 1 куб. м об'єму судна) за кожний вхід в акваторію морського порту, операційну акваторію причалу (причалів), а також вихід з акваторії морського порту, операційної акваторії причалу (причалів) за ставками, наведеними у додатку 2 до цього Порядку.

Пунктом 3.2 Порядку справляння та розміри ставок портових зборів передбачено, що нарахування канального збору здійснюється за кожне проходження каналу судном в один кінець і кожне проходження каналу судном транзитом в один кінець за одиницю умовного об'єму судна (за 1 куб. м об'єму судна) за ставками, наведеними в додатку 3 до цього Порядку.

Таким чином, сплата корабельних, канальних зборів не залежить від часу перебування судна в порту, а сплачуються в будь-якому випадку за прохід судна каналом або вхід чи вихід судна з акваторії порту. Отже, причиново-наслідковий зв'язок між протиправною затримкою судна «Zoya» в порту та понесенням позивачем вищевказаних витрат відсутній і вимоги про стягнення таких витрат з відповідача є необґрунтованими.

Як вбачається з листа компанії «Вильхельмсен Шипс Сервіс Юкрейн» та актів про виконання нарядів, для забезпечення виходу судна «Zoya» з порту був задіяний морський буксир «Титан» та саме за роботу цього плавзасобу було сплачено 1 238,75 дол. США.

Відповідно до п. 2.3.3 Обов'язкових постанов по морському порту Іллічівськ (які були чинні на той час) усім суднам завдовжки 50 м і більше або валовою місткістю понад 500 т при швартовних операціях використання буксирів обов'язкове. Кількість буксирів, залежно від погодних умов, замовляє капітан за узгодженням з лоцманом.

Таким чином, використання морського буксиру «Титан» було пов'язано із забезпеченням виходу судна з порту та не пов'язано з затримкою перебування судна в порту, а тому витрати в розмірі 1 238,75 дол. США не можуть бути віднесені до витрат, яких зазнав позивач внаслідок неправомірної затримки судна в порту.

Щодо послуг портового контролю в розмірі 60,82 дол. США, зборів портових органів в розмірі 31,15 дол. США та послуг причалювання в розмірі 27,72 дол. США суд зазначає наступне.

Згідно з поясненнями, наданими відповідачем, послуги портового контролю включають в себе оплату послуг з входу/виходу судна в/з порту та оплачуються за діючим тарифами. Таким чином, зазначені витрати були понесені позивачем для оформлення приходу/виходу судна з порту. Збори портових органів включають в себе комплекс послуг агенту, які сплачуються судновласником в будь-якому випадку. Послуги причалювання також сплачуються під час швартування судна в будь-якому випадку. Оплата вказаних послуг не пов'язана із затримкою перебування судна в порту, необхідність оплати таких витрат не може бути пов'язана із діями або бездіяльністю капітану порту, а тому кошти на оплату цих послуг не можуть відшкодовуватись як збитки.

Крім того, суд зазначає, що згідно зі ст. 26 частини ІІІ чартерної угоди будь-які податки/збори за судно/екіпаж/прапор сплачуються за рахунок судновласника, будь-які податки/збори за вантаж/фрахт - за рахунок фрахтувальника. Тому твердження позивача про те, що витрати, віднесені ним на оплату послуг порту, повинні були бути відшкодовані фрахтувальником судна - компанією Bosphorustechflot, Denizcilik Limited LTD, є безпідставними та відхиляються судом.

Разом з тим, суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача 308,07 дол. США - санітарного збору, 7 375,20 дол. США - швартових зборів, 881,87 дол. США - послуг вочмену та 1 523,63 дол. США - витрат на оплату лоцманських послуг з огляду на таке.

Відповідно до п. 8.1 Порядку справляння та розміри ставок портових зборів справляння санітарного збору передбачає:

- забезпечення Адміністрацією морських портів України обов'язкового прийняття із судна всіх видів забруднень (за винятком баластних вод) за весь час стоянки судна в морському порту, а також сприяння виконанню операцій, пов'язаних з прийняттям забруднень (подання і прибирання плавзасобів, надання контейнерів та інших місткостей для збирання сміття, перевантажувальні операції, шлангування, відшлангування тощо);

- обов'язкове здавання судном у морському порту всіх наявних на борту видів забруднень з метою запобігання їх скиданню у море. Здавання забруднень засвідчується відповідною довідкою Адміністрації морських портів України.

Таким чином, розмір сплаченого санітарного збору прямо пропорційно залежить від строку перебування судна в порту. Зважаючи на встановлену судами неправомірність затримки судна «Zoya» в порту, вимоги позивача про відшкодування витрат на сплату санітарного збору суд вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо послуг вочмену, які полягають у нагляді за судном та причалом з метою попередження терористичних актів, несанкціонованого проникнення на судно сторонніх осіб, попередження пожеж, випадків забруднення навколишнього середовища членами екіпажів, то вартість таких послуг також залежить від терміну перебування судна в порту, а тому вимоги позивача про відшкодування витрат на оплату послуг вочмену суд вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про відшкодування швартових зборів та лоцманських послуг суд зазначає, що, як пояснив у судовому засіданні позивач та проти чого не заперечував відповідач, у зв'язку з тривалим перебуванням судна «Zoya» в порту, термін якого значно перевищував очікуваний, вказане судно було переміщено до іншого причалу, що мало наслідком додаткові витрати на сплату швартових зборів та лоцманських послуг, тому суд вважає правомірним та обґрунтованим включення вказаних витрат до складу збитків.

Обґрунтовуючи правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача упущеної вигоди в розмірі 777 855,84 дол. США, позивач зазначав наступне.

13.11.2014 між позивачем, як судновласником, та компанією Bosphorustechflot, Denizcilik Limited LTD, як фрахтувальником, була укладена чартерна угода, згідно з умовами якої судновласник зобов'язувався надати фрахтувальнику за плату частину місткості судна «Zoya» (прапор Того, ІМО 7724265) для перевезення вантажу (солома в тюках) з порту м. Бургас до порту м. Фамагуста.

Згідно зі ст. 25 частини ІІІ вищевказаної чартерної угоди судно було закріплено для 8 послідовних рейсів, які будуть прямо продовжуватись.

У п. 13 чартерної угоди сторонами визначена ставка фрахту (вантажний тариф), яка становить 225 000,00 дол. США - тверда загальна сума, FIOS LSD, BSS 1/1 на кожний рейс із узгоджених 8 рейсів при прямому продовженні.

Відповідно до п. 9 чартерної угоди сторони погодили, що датою очікуваної готовності до завантаження є 15.11.2014.

16.11.2014 у зв'язку з тим, що судновласник не подав для завантаження судно в установлені умовами чартерної угоди строки, на підставі п. 21 договору фрахтування (чартерної угоди) від 13.11.2014, фрахтувальник повідомив судновласника (позивача) про скасування.

Таким чином, внаслідок неправомірної затримки судна «Zoya» в Іллічівському морському торговельному порту позивач був позбавлений можливості виконати перевезення вантажу за чартерною угодою та отримати плату за виконане перевезення в розмірі 1 800 000,00 дол. США (225 000,00 * 8 рейсів).

Обґрунтовуючи розмір упущеної вигоди, позивач відняв від загальної вартості перевезень (1 800 000,00 дол. США) витрати, які були б ним понесені під час виконання такого перевезення в портах інших міст, як то портовий збір, канальний збір, щоденні витрати тощо, та визначив розмір упущеної вигоди, як чистий дохід, який би отримав позивач. Так, згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком позивача розмір упущеної вигоди становить 97 231,98 дол. США за один рейс, а загальний розмір неотриманого позивачем прибутку становить 777 855,84 дол. США. (97 231,98 * 8 рейсів).

Упущена вигода позивача у вищевказаному розмірі також підтверджується висновком експертного дослідження № 137/с від 11.06.2018, згідно з яким розрахунок втраченої вигоди компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.», яку б компанія могла реально одержати за виконання договору чартеру від 13.11.2014, укладеного з компанією Bosphorustechflot, Denizcilik Limited, відповідає вимогам Методики вирішення судово-економічною експертизою питань щодо спричинення матеріальних збитків: Міністерство юстиції України. Київський науково-дослідний інститут судових експертиз, 2012 року, «Порядок визначення розміру упущеної вигоди (неодержаних доходів)», і базується на первинних документах (рахунках на оплату послуг, портових зборів, тощо), тому є економічно і документально обґрунтованим.

Поряд з цим, суд відхиляє твердження відповідача про те, що чартерна угода не була спрямована на реальне її виконання, оскільки фрахтувальником не була здійснена передплата замовленого ним перевезеннядо 14.11.2014, як це передбачено п. 14 вказаної угоди.

Судом встановлено, що 15.11.2014 фрахтувальник - компанія Bosphorustechflot, Denizcilik Limited LTD звернувся до позивача з повідомленням про відстрочку, в якому вимагав виконати узгоджену сторонами умову про сталійний час протягом 24 годин та попереджав про те, що у випадку ненадання судном повідомлення про прибуття до порту міста Бургас до 24:00 15.11.2014 фрахтувальник буде змушений відмовитись від чартерної угоди.

Таким чином, невиконання фрахтувальником умови про здійснення передплати замовленого перевезення було обумовлене повідомленням позивачем про затримку судна «Zoya» в порту, а не відсутністю наміру виконувати чартерну угоду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди в розмірі 777 855,84 дол. США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

Суд також зазначає, що ним критично оцінюються заперечення капітана ОСОБА_2, наведені у судовому засіданні, про те, що судно такого типу як «Zoya» не могло здійснювати перевезення такого вантажу, перевезення якого було замовлене за чартерною угодою, з огляду на наступне.

Зі свідоцтва про реєстрацію № TG/PR/139-38512/414 від 27.02.2015, виданого Дирекцією з морських справ Уряду Республіки Тогою вбачається, що судно «Zoya» належить до типу вантажних суден ролкерів (Ro-Ro).

Як зазначив позивач у наданих ним поясненнях, ролкер (англ. roll - котити і саг - автомобіль) - судно, на якому перевозять засоби колісної техніки і будь-які вантажі, що завантажуються та вивантажуються через носові (бортові, кормові) ворота за допомогою автонавантажувачів або спеціальних платформ з тягачами.

Таким чином, саме судно типу Ro-Ro (ролкер) дає можливість здійснити навантаження сіна в тюках, оскільки навантаження/завантаження сіна на судно здійснюється за допомогою спеціальної колісної техніки.

Крім того, на підтвердження того, що судно «Zoya» могло виконати перевезення вантажу - соломи в тюках, замовлене за чартерною угодою, позивач долучив до матеріалів справи договір перевезення від 07.04.2017, укладений з метою перевезення аналогічного вантажу (сіно в тюках) судном «AVIVA» аналогічного типу - Ro-Ro.

Враховуючи викладене, вищенаведені твердження капітана ОСОБА_2 суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Суд зазначає, що під час розгляду та вирішення даного спору ним також було взято до уваги наступне.

Приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну із сторін покладений обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача матеріальних збитків в загальному розмірі 87 972,75 дол. США (38 731,50 дол. США - витрати на паливо, 32 439,25 дол. США - витрати на оплату праці екіпажу, 6 851,10 дол. США - витрати на харчування екіпажу, 744,00 дол. США - витрати на оплату послуг агентування, 308,07 дол. США - санітарні збори, 7 375,20 дол. США - швартові збори, 1 523,63 дол. США - витрати на оплату лоцманських послуг) та упущеної вигоди в розмірі 777 855,84 дол. США, а всього 865 828,59 дол. США.

При цьому суд зазначає, що оскільки за приписами ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення суду, сума боргу за яким обчислена в іноземній валюті, виконується в валюті боргу, суд не зазначає еквівалент розміру задоволених позовних вимог у національній валюті України.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14, ідентифікаційний код 38727770) на користь компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» PRIVACY DEVELOPMENT LTD (Сейшельські Острови, м. Вікторія, Шам Пенг Тонг Плаза 103, свідоцтво про реєстрацію компанії № 071125) збитки в загальному розмірі 865 828,59 дол. США (вісімсот шістдесят п'ять тисяч вісімсот двадцять вісім дол. США 59 центів) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 372 109,05 грн. (триста сімдесят дві тисячі сто десять грн. 05 коп.).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.07.2018.

Суддя О.Г. Удалова