РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року Справа № 918/150/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Гудак А.В.,

суддя Філіпова Т.Л. ,

суддя Василишин А.Р.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" на рішення господарського суду Рівненської області від 21.05.2018 у справі № 918/150/18 (суддя Політика Н.А., м.Рівне, повний текст складено 21.05.18р. )

за позовом Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне"

про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 30 360 грн. 15 коп. та пені в сумі 5 071 грн. 68 коп.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 30 360 грн. 15 коп. та пені в сумі 5 071 грн. 68 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач неналежно виконує умови договорів оренди нежитлових приміщень № 379-б від 15.06.2016 року та №17-б від 01.02.2012 року, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги (з урахуванням вимог викладених в заяві про зменшення позовних вимог від 14.05.2018) про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 30 360 грн. 15 коп. та пені в сумі 3117 грн. 42 коп.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 21.05.2018 у справі № 918/150/18 позов Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" на користь Управління житлово-комунального господарства заборгованість з орендної плати в сумі 30 360 грн. 15 коп. та пеню в сумі 3 117 грн. 42 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" на користь Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради 1664 грн. 82 коп. - витрат по оплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які б могли свідчити про погашення заборгованості в сумі 30 360 грн. 15 коп. перед позивачем. Перевіривши розрахунок пені за договором № 17-б від 01.02.2012 року (зі змінами від 27.02.2015року) в сумі 1 132 грн. 67 коп. суд першої інстанції встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме у розмірі 1 132 грн. 67 коп. Здійснивши власний розрахунок пені за договором № 379-б від 15.06.2016 року в сумі 1 984 грн. 75 коп. за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE суд першої інстанції встановив, що обґрунтований розмір пені становить 1 996 грн. 46 коп., при заявленому - 1 984 грн. 75 коп. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимога позивача до відповідача про стягнення пені в розмірі 3 117 грн. 42 коп. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 21 травня 2018 року по справі №918/150/18 і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що в справі немає належних та допустимих доказів про наявність боргу та його розміру. Судом першої інстанції, як доказ заборгованості боргу відповідача перед позивачем взято претензії балансоутримувача майна. Однак, як зазначає скаржник матеріали справи не містять обґрунтованих розрахунків, актів звірки тощо.

Крім того, скаржник зазначає, що позивач подаючи позов в інтересах іншої юридичної особи, не надав суду доказів, чим він керувався та чим був уповноважений на таку дію. За приписами ст.4 ГПК України, до господарського суду мають право звернутися особи, права яких порушені. Натомість, позивач подаючи позов в суд, зазначає, що порушено право іншої юридичної особи, а саме на отримання плати за користування приміщенням, що є недопустимим в господарському процесі.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" передано на розгляд колегії суддів Рівненського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Гудак А.В., суддів Філіпової Т.Л., Василишина А.Р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.06.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" на рішення господарського суду Рівненської області від 21.05.18р. у справі №918/150/18. Встановлено строк Товариству з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" для подання суду - доказів доплати судового збору в сумі 145,76 грн. - до 02.07.2018 включно. Зупинено дію рішення господарського суду Рівненської області від 21.05.2018 у справі № 918/150/18. Роз'яснено учасникам справи, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" на рішення господарського суду Рівненської області від 21.05.18р. у справі № 918/150/18 буде розглянута без повідомлення учасників справи.

02.07.2018 на адресу суду від Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради надійшов відзив в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 21.05.2018 по справі №918/150/18 без змін.

03.07.2018 на адресу суду від Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради на виконання ухвали суду від 21.06.2018 надійшов для долучення до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 21.05.18р. у справі № 918/150/18 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2012 між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санком-Рівне» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна (нежитлового приміщення), що належить територіальній громаді м.Рівне №17-б(далі за текстом – договір оренди №17-б)(а.с. 9-10).

Згідно п.1.1 договору оренди №17-б, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (далі – майно) площею 88,1кв.м. (на технічному плані – приміщення №19 – площею 22,5 кв.м.; №20 – площею 16,8 кв.м.; №28 – площею 10 кв.м.; №29 – площею 25,4 кв.м; а також площа загального користування - 13,4 кв.м.), розміщене на 1 поверсі будівлі за адресою: м.Рівне, вул. Шевченка, 45, що перебуває на балансі житлово-комунального підприємства «Центральне» (далі-балансоутримувач). Вартість майна визначена згідно зі звітом про оцінку майна станом на 31 жовтня 2011 року і складає 416300,00 грн.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади міста Рівного (надалі Методика розрахунку) та за результатами конкурсу на право оренди і становить без ПДВ за місяць оренди – 1391,83 грн. Орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок балансоутримувача – ЖКП «Центральне» (р/р 7401 в АКП «Укрсиббанк» м.Харків, МФО №351005, код ЗКПО одержувача 31479167) до 20 числа поточного місяця не пізніше останнього дня поточного місяця. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату по день фактичної передачі майна за актом прийому-передачі. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, Балансоутримувачу (п.п. 3.1., 3.5, 3.6, 3.8 договору оренди №17-б).

Пунктом 5.2. договору оренди №17-б передбачено обов'язок орендаря своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

У відповідності до п.п. 9.1, 9.3 договору оренди №17-б, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність за чинним законодавством України. Спори, які виникають за цим договором або в зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку.

Цей договір укладено строком на два роки одинадцять місяців; договір діє з 01 лютого 2012 року до 31 грудня 2014 року, включно(п.10.1 договору оренди №17-б).

Згідно п. 10.10 договору оренди №17-б, контроль за своєчасністю та повнотою надходження орендної плати покладається на балансоутримувача; останній щомісяця (до 1-го числа місяця, наступного за звітним) інформує орендодавця про стан надходжень.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.

03.09.2012 між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санком-Рівне» (орендар) укладено додатковий договір до Договору оренди від 01.02.2012 року №17-б (далі - Додатковий договір від 03.09.2012 року) (а.с.11), відповідно до якого пункти 1.1. та 3.5. договору оренди від 01.02.2012 року №17-б викладено у наступній редакції:

"1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (долі - майно) площею 88, 1 кв. м (на технічному плані - приміщення № 47 - площею 16, 4 кв. м; № 48 - площею 12, 3 кв. м; № 49 - площею 10 кв. м.; № 58 - площею 10 кв. м; № 59 - площею 25,4 кв. м; а також площа загального користування - 14 кв. м), розміщене на 1 поверсі будівлі за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, 45, що перебуває на балансі управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Балансоутримувач). Вартість майна визначена згідно зі звітом про оцінку майна станом на 31 жовтня 2011 року і складає 416 300, 00 грн."

"3.5. Орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок балансоутримувача - управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (код одержувача 26259965, р/р 1062, МФО 833017, ГУДКСУ в Рівненській області) не пізніше останнього дня поточного місяця."

01.10.2012 між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санком-Рівне» (орендар) укладено додатковий договір до Договору оренди від 01.02.2012 року №17-б (далі - Додатковий договір від 01.10.2012 року) (а.с.12), про наведене нижче:

1. Враховуючи, що нежитлові приміщення, розташовані на вул. Шевченка, 45, були передані з балансу ЖКП "Центральне" на баланс УЖКГ 02.07.2012, Орендар зобов'язується протягом 15 днів з моменту підписання даного додаткового договору перерахувати на розрахунковий рахунок управління житлово-комунального господарства орендну плату за період з 02.07.2012 по 02.09.2012.

27.02.2015 між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санком-Рівне» (орендар) укладено додатковий договір до Договору оренди від 01.02.2012 року №17-б (зі змінами, внесеними додатковими договорами від 03.09.2012 року, від 01.10.2012 року (а.с. 13), відповідно до якого пункти 1.1. та 3.1. договору оренди від 01.02.2012 року №17-б ( зі змінами, внесеними додатковими договорами від 03.09.2012, від 01.10.2012) викладено у наступній редакції:

"1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (далі-Майно) площею 87, 6 кв. м (на технічному плані - приміщення №47 - площею 16, 4 кв. м; №48 - площею 12, 3 кв. м; №49 - площею 10 кв. м.; №52 - площею 23, 9 кв. м; №58 - площею 9 кв. м; №59 - площею 16 кв. м), розміщене на 1 поверсі будівлі за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, 45, що перебуває на балансі управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Балансоутримувач). Вартість 1 кв. м майна визначена згідно зі звітом про оцінку майна станом на 31 грудня 2014 року і складає 6 299, 32 грн."

"3.1. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади міста Рівного (надалі Методика розрахунку) та за результатами конкурсу на право оренди і становить без ПДВ за місяць оренди - 1 953, 44 грн. (розрахунок додається)."

Вищевказані додаткові угоди від 03.09.2012 року, 01.10.2012 року та 27.02.2015 року підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.

15.06.2016 між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санокм-Рівне» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна (нежитлового приміщення), що належить територіальній громаді м.Рівне №379-б(далі за текстом - договір оренди №379-б)(а.с. 14-15).

Згідно п.1.1. договору оренди №379-б, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (далі майно) площею 63,4 кв.м. (на технічному плані приміщення №№ 42, 44, 46, 50, 55, 56, 57) розміщене на 1 поверсі будівлі за адресою: м.Рівне, вул.Шевченка, 45, що перебуває на балансі управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі- балансоутримувач). Вартість майна визначена згідно зі звітом про оцінку майна станом на 31.03.2016 року і складає 412245,00 грн.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади міста Рівного (надалі Методика розрахунку) та за результатами конкурсу на право оренди і становить без ПДВ за місяць оренди – 1437,86 грн. Орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок балансоутримувача - управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (р/р 1523 ГУДКСУ в Рівненській області, МФО 833017, код одержувача 26259965) не пізніше останнього дня поточного місяця. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати. У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату по день фактичної передачі майна за актом прийому-передачі. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, Балансоутримувачу (п.п. 3.1., 3.5., 3.6, 3.8 договору оренди №379-б)

Пунктом 5.2. договору оренди №379-б передбачено обов'язок орендаря своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Контроль за своєчасністю та повнотою надходження орендної плати покладається на Балансоутримувача; останній щомісяця (до 1-го числа місяця, наступного за звітним) інформує Орендодавця по стан надходжень (пункт 10.10. договору оренди №379-б).

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.

21.09.2017 Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету надіслало відповідачу претензію № 1440-08 від 21.09.2017 р. з вимогою сплатити заборгованість з орендної плати за договором оренди № 17-б (додаткові договори від 27.02.2015 року, 03.09.2012 року, від 01.10.2012 року) нежитлового приміщення за адресою вул. Шевченка, 45, загальною площею 87, 6 кв. м. (а.с. 17).

21.09.2017 Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету надіслало відповідачу претензію № 1439-08 з вимогою сплатити заборгованість з орендної плати за договором оренди № 379-б нежитлового приміщення за адресою вул. Шевченка, 45, загальною площею 63, 4 кв. м. (а.с. 16).

Проте, відповідач не надав відповіді на вищезгадані претензії.

Отже неналежне виконання орендарем своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати орендної плати змусило позивача звернутися із зазначеним позовом до господарського суду Рівненської області про стягнення заборгованості у розмірі 30360,15 грн. орендної плати та пені в розмірі 3117,42 грн.(з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14.05.2018(а.с. 35).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договорами оренди.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються насамперед його положеннями та іншими актами господарського законодавства, зокрема - Законом України "Про оренду державного та комунального майна" та Цивільним кодексом України, а також - умовами договорів оренди №17-б від 01.02.2012 (зі змінами, внесеними додатковими договорами від 03.09.2012, від 01.10.2012, від 27.02.2015) та №379-б від 15.06.2016 нерухомого майна (нежитлового приміщення), що належить територіальній громаді м.Рівне.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу частини 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст. 759 Цивільного кодексу України.

При цьому оскільки орендоване майно є комунальною власністю то відносини сторін даного Договору регулюються також Законом України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним законом з питань оренди комунального майна та, відповідно до частин 1, 2 ст. 1, регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, або майна, що перебуває у комунальній власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Як встановлено ч. 1 ст. 2, ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 1 ст. 283, ч. 3 ст.285 Господарського кодексу України та ст.ст.759, 762 Цивільного кодексу України за користування майном на умовах оренди орендар (наймач) має сплачувати орендну плату.

Тобто, в контексті зазначених норм укладені між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санком-Рівне» договори оренди №17-б від 01.02.2012 (зі змінами, внесеними додатковими договорами від 03.09.2012, від 01.10.2012, від 27.02.2015) та №379-б від 15.06.2016 нерухомого майна (нежитлового приміщення), що належить територіальній громаді м.Рівне є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених їх умовами.

Як встановлено ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата вноситься орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності. При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від виконання обов'язку із здійснення орендних платежів щомісячно не пізніше останнього дня поточного місяця відповідно до п.3.5 вищезгаданих договорів оренди.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, внаслідок невиконання грошових зобов'язань відповідача за договором оренди №17-б від 01.02.2012 (зі змінами, внесеними додатковими договорами від 03.09.2012, від 01.10.2012, від 27.02.2015) станом на 16.03.2018 утворилась заборгованість за період з 01.02.2017 по 01.03.2018 з орендної плати у розмірі 14521,44 грн.(а.с. 18) та внаслідок невиконання грошових зобов'язань відповідача за договором оренди №379-б від 15.06.2016 станом на 16.03.2018 утворилась заборгованість за період з 01.02.2017 по 01.03.2018 з орендної плати у розмірі 15838,71 грн., що в загальному становить 30360,15 грн. (а.с.20).

Невиконання грошових зобов'язань кваліфікується колегією суддів як порушення зобов'язання у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання відповідних грошових зобов'язань у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення 30360 грн. 15 коп. основного боргу з орендної плати є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Санком-Рівне» про відсутність в матеріалах справи обґрунтованих розрахунків, актів звірки розрахунків заборгованості по орендній платі, оскільки в п.3.5 договори оренди №17-б від 01.02.2012 (зі змінами, внесеними додатковими договорами від 03.09.2012, від 01.10.2012, від 27.02.2015) та №379-б від 15.06.2016 погодили, що орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок балансоутримувача - управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради не пізніше останнього дня поточного місяця(п. 3.5 вищезгаданих договорів оренди).

Таким чином, для перерахування орендної плати розрахунки та акти звірки розрахунків заборгованості по орендній платі не були потрібні і орендар повинен був здійснювати розрахунок самостійно та перерахувати орендний платіж у встановлений договором строк на рахунок Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Посилання відповідача на те, що Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради безпідставно звернулось з позовом в інтересах іншої особи – Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки самостійним позивачем в даній справі як і орендодавцем за договорами оренди №17-б від 01.02.2012 (зі змінами, внесеними додатковими договорами від 03.09.2012, від 01.10.2012, від 27.02.2015) та №379-б від 15.06.2016 є саме Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради і за умовами п. 3.5 даних договорів сторонами погоджено порядок і строк перерахування орендної плати на розрахунковий рахунок Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Враховуючи вищевикладене, колегією суддів встановлено належне право звернення до суду Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради з даним позовом про стягнення заборгованості з орендної плати на рахунок Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог пені в сумі 3117,42 грн.(а.с. 35), колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 Цивільного кодексу України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 статті 546, статті 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом положень ч.4 ст.231 Господарського кодексу України, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Окрім того, за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини 2 статті 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Враховуючи вищевикладене, передбачене умовам п. 3.6 договорів оренди №17-б від 01.02.2012 (зі змінами, внесеними додатковими договорами від 03.09.2012, від 01.10.2012, від 27.02.2015) та №379-б від 15.06.2016 нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, відповідає приписам чинного законодавства.

Також колегія суддів звертає увагу, що одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавець визначив поняття "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Матеріалами справи встановлено, що сторони умовами договорів оренди №17-б від 01.02.2012 (зі змінами, внесеними додатковими договорами від 03.09.2012, від 01.10.2012, від 27.02.2015) та №379-б від 15.06.2016, зокрема, п.3.5, визначили строки виконання зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі даних договорів, а саме зі щомісячним погашенням орендних платежів не пізніше останнього дня поточного місяця.

У відповідності до ч. 1 ст. 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Колегія суддів відзначає, що перебіг часу, за який нараховується пеня, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, оскільки умовами договорів оренди №17-б від 01.02.2012 (зі змінами, внесеними додатковими договорами від 03.09.2012, від 01.10.2012, від 27.02.2015) та №379-б від 15.06.2016 передбачені зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника сплатити щомісячну орендну плату та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право позивача (балансоутримувача) вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а отже і початок періоду прострочення та можливого нарахування пені за порушення строків сплати кожного чергового платежу починається з моменту порушення строку його погашення.

В свою чергу, відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

Колегією суддів, перевірено наданий позивачем розрахунок пені за договором оренди № 17-б від 01.02.2012 року (зі змінами) в сумі 1 132 грн. 67 коп.(перерахунок долучений до матеріалів справи) колегія суддів цілком погоджується, що даний розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

За результатами здійсненої за допомогою програми «ЛІГА ЗАКОН» ПІДПРИЄМСТВО версія 9.5.3 перевірки нарахування позивачем заявленої до стягнення пені за договором оренди №379-б від 15.06.2016 колегією встановлено, що розмір пені, перерахований судом у відповідності до умов Договору та приписів чинного законодавства, в межах визначеного позивачем в розрахунку від 11.05.2018 року періоду прострочення та з урахуванням обмежень, передбачених ч. 2 ст. 343 ГК України, становить 1996,46 грн. пені.(перерахунок долучений до матеріалів справи), а отже є більшим, ніж заявлений до стягнення позивачем – 1984,75 грн.(а.с. 33).

Разом з тим, враховуючи те, що згідно з вимогами ч.2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 1984,75 грн., тобто в розмірі, що заявлений позивачем до стягнення.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 21.05.2018 у справі № 918/150/18 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.06.2018 було відстрочено відповідачу сплату судового збору в сумі 145,76 грн.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 21.05.2018 у справі № 918/150/18 без змін.

2. Поновити дію оскаржуваного рішення господарського суду Рівненської області від 21.05.2018 у справі № 918/150/18.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" (33027, м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 25, ) в доход Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - 6001; код класифікації доходів бюджету - 22030106) - 145 (сто сорок п`ять) грн. 76 коп. - судового збору за подачу апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити господарському суду Рівненської області.

5. Справу №918/150/18 повернути господарському суду Рівненської області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений «04» липня 2018 року

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.