ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"19" червня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/479/18
Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.
при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.,
За участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_1 адвокат, ОСОБА_2 керівник
від відповідача (ОМР): ОСОБА_3 за довіреністю
від відповідача (ДКВ): ОСОБА_4 за довіреністю
розглянувши справу у відкритому судовому засіданні справу
про зобов'язання укласти договір на новий термін
про виселення
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕРА" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про зобов'язання ОСОБА_5 міської ради та Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради укласти договір оренди на новий термін з товариством з обмеженою відповідальністю "ЕРА" нежитлового(их) приміщень першого поверху №501, загальною площею 162,9 кв.м., що розташоване(і) за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога (колишня Чорноморська дорога), будинок 56 у відповідності із вимогами статті 17 Закону України Про оренду Державного та комунального майна.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕРА" згідно договору оренди нежитлового приміщення №3009 від 03 квітня 1996 року, (нова редакція від 22 грудня 2006 року з подальшими змінами) - орендує у територіальної громади міста ОСОБА_3 в особі ОСОБА_5 міської ради нежиле(і) приміщення першого поверху №501, загальною площею 162,9 (сто шістдесят два цілих і дев'ять десятих) кв.м., що розташовано(і) за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога (колишня Чорноморська дорога), будинок 56 (п'ятдесят шість).
Упродовж всього часу дії договору оренди нежитлового приміщення №3009 від 03 квітня 1996 року, (нова редакція від 22 грудня 2006 року з подальшими змінами) з боку Орендодавця не надходило жодних претензій щодо порушення будь-яких умов оренди.
Позивач вважає, що 20.02.2018р. термін дії (строк) вище зазначеного договору оренди сплинув.
23.01.2018р. за вихідним №01-13/304 Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради за підписом в.о. директора ОСОБА_7 надіслав товариству з обмеженою відповідальністю ЕРА повідомлення, що договір оренди від 03.04.1996р. (нова редакція від 22 грудня 2006 року) нежитлового приміщення першого поверху №501, загальною площею 162,9 (сто шістдесят два цілих і дев'ять десятих) кв.м., що розташоване за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 56 на попередніх умовах на новий строк продовжуватися не буде.
Також, зазначеним листом №01-13/304 від 23 січня 2018 року Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради - товариству з обмеженою відповідальністю ЕРА пропонується до 05.03.2018 року передати ключі та нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 162,9 кв.м., що розташоване за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 56 за актом приймання-передачі.
У протилежному випадку Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради буде змушений звернутись до суду з позовом про виселення з незаконно займаного приміщення.
Позивач зазначає, що у зазначеному листі №01-13/304 від 23 січня 2018 року Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради не повідомляється: на яких саме умовах Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради згоден з товариством з обмеженою відповідальністю ЕРА продовжити на новий термін (строк) договір оренди (найму) №3009 від 03 квітня 1996 року (нова редакція від 22 грудня 2006 року з подальшими змінами) нежитлового(их) приміщення(ь) першого поверху №501, загальною площею 162,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, та або укласти новий договір оренди (найму) зазначеного (их) приміщення (ь) на новий строк.
30 січня 2018 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА» ОСОБА_2 був в Департаменті комунальної власності ОСОБА_5 міської ради на особистому прийомі громадян, який проводила в.о. директора зазначеного Департаменту ОСОБА_7. Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА» ОСОБА_2 у відповідності із п.7.7. договору оренди нежитлового приміщення №3009 від 03 квітня 1996 року в новій редакції від 22.12.2006 року із подальшими змінами, ч.1 ст.777 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.285 Господарського кодексу України та ч.3 ст.17 закону України "Про оренду Державного та комунального майна" повідомив в.о. директора Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_7, що у відповідності із п.7.7. договору оренди нежитлового приміщення №3009 від 03 квітня 1996 року в новій редакції від 22.12.2006 року із подальшими змінами, термін (строк) дії договору оренди нежитлового(их) приміщення(ь) №3009 від 03 квітня 1996 року в новій редакції від 22.12.2006 року з подальшими змінами першого поверху №501, загальною площею 162,9 (сто шістдесят два цілих і дев'ять десятих) кв.м., що розташоване(і) за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 56 повинен бути продовжений на новий термін (строк) не менше ніж на п'ять років та/або укладений новий договір оренди (найму) на новий термін (строк), тим самим директор товариства з обмеженою відповідальністю ЕРА ОСОБА_2 знову заявив про намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди (найму) на новий термін (строк).
В.о. директора Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_7 30 січня 2018 року на особистому прийомі директору товариства з обмеженою відповідальністю ЕРА будь-яких нових умов укладання договору оренди на новий термін (строк) нежитлового(их) приміщення(ь) першого поверху №501, загальною площею 162,9 (сто шістдесят два цілих і дев'ять десятих) кв.м., що розташовано(і) за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога (колишня Чорноморська дорога), будинок 56 (п'ятдесят шість), на яких Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради буде (планує, збирається) здавати в оренду зазначене(і) нежитлове(і) приміщення не повідомила (не пропонувала), проти продовження терміну (строку) дії попереднього договору оренду №3009 від 03 квітня 1996 року в новій редакції від 22.12.2006 року з подальшими змінами першого поверху №501, загальною площею 162,9 (сто шістдесят два цілих і дев'ять десятих) кв.м., що розташоване(і) за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 56 на тих самих умовах будь-яких заперечень не висловлювала.
В.о. директора Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_7 30 січня 2018 року на особистому прийомі директору товариства з обмеженою відповідальністю ЕРА ОСОБА_2 повідомила, що найближчим часом зазначений договір оренди №3009 від 03 квітня 1996 року в новій редакції від 22.12.2006 року з подальшими змінами першого поверху №501, загальною площею 162,9 (сто шістдесят два цілих і дев'ять десятих) кв.м., що розташоване(і) за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 56 буде продовжений на новий термін (строк).
01 лютого 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю ЕРА листом вих.№3/18, який зареєстрований за вхідним номером 01-14/394 від 01 лютого 2018 року в Департаменті комунальної власності ОСОБА_5 міської ради повідомило, що весь час товариство з обмеженою відповідальністю ЕРА належним чином виконувала вимоги зазначеного договору оренди, нежитлового(их) приміщення(ь) №3009 від 03 квітня 1996 року, (нова редакція від 22 грудня 2006 року з подальшими змінами).
Упродовж всього часу дії договору оренди нежитлового(их) приміщення(ь) №3009 від 03 квітня 1996 року, (нова редакція від 22 грудня 2006 року з подальшими змінами) з боку Орендодавця не надходило жодних претензій щодо порушення будь-яких умов оренди, та, що - згідно ч.І та ч.З статті 17 закону України "Про оренду Державного та комунального майна", п.7.7. договору оренди нежитлового(их) приміщення(ь) №3009 від 03 квітня 1996 року в новій редакції від 22.12.2006 року з подальшими змінами - після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін.
Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.
Також у зазначеному листі від 01 лютого 2018 року вих. №3/18, який зареєстрований в Департаменті комунальної власності ОСОБА_5 міської ради за вхідним номером 01- 14/394 від 01 лютого 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю ЕРА знову просило продовжити термін дії договору оренди нежитлового(их) приміщення(ь) №3009 від 03 квітня 1996 року (нова редакції від 22.12.2006 року з подальшими змінами) на 10 (десять) років.
Тобто 01 лютого 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРА» у листі вих. №3/18, який зареєстрований за вхідним номером 01-14/394 від 01 лютого 2018 року в Департаменті комунальної власності ОСОБА_5 міської ради знову письмово повідомило - Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради про намір скористатися переважним правом на укладання договору найму (оренди) на новий термін (строк) у відповідності із п.7.7. договору оренди нежитлового приміщення №3009 від 03 квітня 1996 року в новій редакції від 22.12.2006 року із подальшими змінами, ч.1 ст.777 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.285 Господарського кодексу України та ч.3 ст.17 закону України "Про оренду Державного та комунального майна".
07 лютого 2018 року за вихідним №01-13/640 Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради за підписом в.о. директора ОСОБА_8 повідомив товариство з обмеженою відповідальністю ЕРА на заяву від 02 січня 2018 року №01-14/1, що договір оренди від 03 квітня 1996 року (нова редакція від 22 грудня 2006 року) нежитлового приміщення першого поверху №501, загальною площею 162,9 (сто шістдесят два цілих і дев'ять десятих) кв.м., що розташоване за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 56 на попередніх умовах на новий строк продовжуватися не буде.
Також в зазначеному листі №01-13/640 від 07 лютого 2018 року Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради - товариству з обмеженою відповідальністю ЕРА пропонується до 05.03.2018 року передати ключі та нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 162,9 кв.м., що розташоване за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 56 за актом приймання-передачі.
У протилежному випадку Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради буде змушений звернутись до суду з позовом про виселення з незаконно займаного приміщення.
Позивач зазначає, що у зазначеному листі №01-13/640 від 07 лютого 2018 року Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради не повідомляється: на яких саме умовах Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради згоден з товариством з обмеженою відповідальністю ЕРА продовжити на новий термін (строк) договір оренди (найму) №3009 від 03 квітня 1996 року (нова редакція від 22.12.2006р. з подальшими змінами) нежитлових приміщень першого поверху №501, загальною площею 162,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога (колишня Чорноморська дорога), будинок 56 (п'ятдесят шість) та/або укласти новий договір оренди (найму) на новий строк.
З врахуванням того, що станом на 19 березня 2018 року від ОСОБА_5 міської ради не надходили відповіді на звернення товариства з обмеженою відповідальністю ЕРА вих.№5/18 від 19 лютого 2018 року (вх.№02.2-06/51 від 19.02.2018р.) та вих.№07/18 від 05 березня 2018 року (вх.№02.2-06/74 від 05.03.2018р.), позивач був змушений звернутись до Господарського суду Одеської області із даним позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю ЕРА було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельського О.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.03.2018р. прийнято позовну заяву (вх.№515/18) до розгляду та відкрито провадження у справі №916/479/18, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
16.04.2018р. Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області із зустрічною позовною заявою (вх.№746/18) про виселення товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРА" з нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 162,9 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 56.
Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані наступним:
Організація орендарів ЕРА (Орендар) згідно з договором оренди №3009 від 03.04.1996 року укладеним з представництвом по управлінню комунальної власності ОСОБА_5 міської ради (далі - Орендодавець), надано в строкове платне користування обєкт комунальної власності - нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 162,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 56, строком до 03.04.2006 року.
Додатковим погодженням від 09.09.1999 р. було змінено назву орендаря з Організація орендарів ЕРА на товариство з обмеженою відповідальністю ЕРА у зв'язку з перереєстрацією орендаря.
Додатковим погодженням від 22.05.2006р. до Договору оренди, строк дії договору було продовжено до 22.10.2006р.
22.12.2006р. Договір оренди №3009 від 1996р. було укладено у новій редакції та встановлено строк дії договору оренди до 22.12.2011 р.
Відповідно до положення Про департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради, затвердженого рішенням ОСОБА_5 міської ради №2752-VI від 19.02.2013 р., Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради є правонаступником представництва по управлінню комунальною власністю ОСОБА_5 міської ради.
Договором про внесення змін від 19.09.2011 р. до Договору оренди, строк дії договору було продовжено до 19.09.2016 р.
Додатковим договором від 20.02.2017 р. до Договору оренди, строк дії договору було продовжено до 20.02.2018 р.
Цивільним кодексом України (статтею 626) встановлено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав а обовязків.
Такими домовленостями й були додаткові погодження до договору оренди, які є його невідємними частинами, та останнім із яких було змінено п.1.2. договору оренди та встановлено, що строк дії договору оренди закінчується 20.02.2018 р.
Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини у сфері оренди комунального майна є Закон України Про оренду державного та комунального майна, статтею 10 якого встановлено, що істотною умовою договору оренди, зокрема, є термін, на який укладається договір оренди.
Відповідно до п.7.9 Договору оренди №3009 встановлено, що дія договору оренди припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.
Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим та той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Департамент, керуючись ч.2 ст.17 Закону України Про оренду державного та комунального майна, ст.764 Цивільного кодексу України, надіслав на адресу товариства з обмеженою відповідальністю ЕРА повідомлення від 23.01.2018 р. № 01- 13/304 відповідно до якого повідомив, що договір оренди № 3018 від 1996 року (у новій редакції від 22.12.2006 р.) закінчує свою дію 20.02.2018р. та на новий строк продовжуватися не буде, а також запропонував у добровільному порядку повернути орендоване майно співробітникам Департаменту.
Зазначене повідомлення було отримане товариством з обмеженою відповідальністю ЕРА про що свідчить повідомлення про вручення поштового і відправлення.
Таким чином відповідач був повідомлений належним чином про відсутність у Орендодавця наміру на пролонгацію договірних правовідносин та про необхідність передати Департаменту орендоване приміщення.
Згідно ст.27 Закону України Про оренду державного та комунального майна у газі закінчення строку дії договору та відмови від його продовження, орендар зобовязаний повернути орендодавцеві обєкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.
Так, відповідно до п.4.7. Договору оренди №3009 від 03.04.1996 р. (у новій редакції від 22.12.2006р.) встановлено що після закінчення строку дії договору оренди чи випадку його дострокового розірвання, Орендар зобовязаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати обєкту оренди.
На момент подання зустрічного позову, ТОВ ЕРА за зустрічним позовом у добровільному порядку не передав нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 162,9 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 56, Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради звернувся до суду із даною зустрічною позовною заявою.
Приймаючи до уваги, що зустрічний позов взаємоповязаний з первісним та зустрічний позов малого Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради, ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.04.2018р. зустрічну позовну заяву Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРА" про виселення було прийнято до розгляду та об'єднати в одне провадження з первісним позовом у справі №916/479/18 за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.05.2018р. строк підготовчого засідання по справі 916/479/18 було продовжено на тридцять днів за власною ініціативою суду.
- відповідь на відзив разом із доданими до неї додатками надану Департаментом комунальної власності ОСОБА_5 міської ради визнати неналежною та недопустимою і залишити без розгляду;
- відмовити в задоволенні всіх позовних вимог зустрічної позовної заяви Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради про виселення товариства з обмеженою відповідальністю ЕРА з займаного нежитлового приміщення першого поверху №501, загальною площею 162,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 56 та стягнення судового збору в повному обсязі;
- зобовязати відповідачів ОСОБА_5 міську рада та Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради укласти договір оренди на новий термін з товариством з обмеженою відповідальністю ЕРА площею 162,9 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 56 у відповідності із вимогами ст.17 Закону України Про оренду державного та комунального майна.
Суд, дослідивши заперечення позивача на відзив на зустрічну позовну заяву, відмовив у їх задоволенні.
Також, 30.05.2018р. позивач звернувся до суду із клопотанням (вх.№2-2706/18), відповідно до якого просить суд зустрічну позовну заяву про виселення разом із доданими до неї додатками подану Департаментом комунальної власності ОСОБА_5 міської ради визнати неналежною та недопустимою і залишити без розгляду.
Суд, дослідивши подані позивачем клопотання, відмовив у їх задоволенні, з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість.
Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на зустрічний позов (вх.№8829/18).
Представник відповідача 1 ОСОБА_5 міської ради проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, з підстав визначених у відзиві на позов (№8000/18), зустрічні позовні вимоги Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради підтримує, однак письмову позицію щодо зустрічного позову суду не надав.
За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків:
Частиною 1 ст.1 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
У відповідності до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Щодо первісного позову товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРА" про зобов'язання ОСОБА_5 міської ради та Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради укласти договір оренди на новий термін з товариством з обмеженою відповідальністю "ЕРА" нежитлового(их) приміщень першого поверху №501, загальною площею 162,9 кв.м., що розташоване(і) за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога (колишня Чорноморська дорога), будинок 56 у відповідності із вимогами статті 17 Закону України Про оренду Державного та комунального майна слід зазначити наступне:
Приписи ч.1 ст.207 ЦК України визначають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
У відповідності до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Пункт 1 ч.1 ст.208 ЦК України визначає, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.
Частина 1 ст.209 ЦК України встановлює, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.
Приписи ч.1 ст.220 ЦК України встановлюють, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Зі змісту ч.1 ст.638 ЦК України вбачається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як зазначено в ч.1 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
У відповідності до ч.3 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Зі змісту ч.3 ст.640 ЦК України вбачається, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
У відповідності до ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Згідно ч.2 ст.793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.
Враховуючи розяснення Вищого господарського суду України надані ним в Постанові Пленуму від 29.05.2013 р. за № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» в абз. 6 та 7 п. 2.6. зазначеної постанови визначено, «не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо.
Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.
Водночас господарським судам необхідно враховувати таке.
Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.
Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.
Суд, дослідивши, наданий сторонами до матеріалів справи примірник додаткового договору №7 від 20.02.2017р. дійшов висновку щодо його неукладеності.
В свою чергу, суд зазначає, що приписи ч.2 ст.17 Закону України Про оренду державного та комунального майна визначають, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що з врахуванням неукладення додаткового договору №7 від 20.02.2017р. та відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору, ТОВ ЕРА користується орендованими нежитловими приміщеннями першого поверху №501, загальною площею 162,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 56 на підставі договору оренди нежитлового приміщення №3009 від 03 квітня 1996 року, в редакції договору про внесення змін №1 від 19.09.2011р., оскільки матеріали справи не містять заяв сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору тобто до 18.10.2016р.
З врахування дії договору оренди до 19.09.2021р., правові підстави для задоволення позову ТОВ ЕРА у суду відсутні.
Щодо зустрічного позову Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради про виселення товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРА" з нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 162,9 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 56, суд зазначає наступне:
Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.
Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Частиною 1, 3 ст.283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Орендар зобовязаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.
Відповідно до п.п.1,2 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч.6 ст.283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Так, судом встановлено, що відповідач користується орендованими нежитловими приміщеннями першого поверху №501, загальною площею 162,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 56 на підставі договору оренди нежитлового приміщення №3009 від 03 квітня 1996 року, в редакції договору про внесення змін №1 від 19.09.2011р.
Строк дії договору спливає 18.09.2021р.
З врахуванням використання ТОВ ЕРА орендованих приміщень на підставі діючого договору оренди, правові підстави для виселення ТОВ ЕРА з нежитлових приміщень першого поверху №501, загальною площею 162,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 56, у суду відсутні, а відтак зустрічний позов Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради задоволенню судом не підлягає.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
В цих нормах передбачається певна низка заходів, за допомогою яких потерпіла особа забезпечує реалізацію права на захист свого порушеного права чи інтересу, які в сукупності своїй утворюють відповідний правовий механізм захисту прав особи, який міститься в кожній галузі права.
Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Умовами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того,
Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.
Зміст зобовязань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.
Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до приписів ст.129 ГПК України слід судові витрати зі сплати судового збору за подачу первісного позову слід покласти на товариство з обмеженою відповідальністю ЕРА, а судові витрати за подачу зустрічного позову слід покласти на Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради.
Керуючись ст.ст.13, 74, 78, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. У первісному позові товариства з обмеженою відповідальністю ЕРА відмовити повністю.
2. У зустрічному позові Департаменту комунальної власності ОСОБА_5 міської ради відмовити повністю.
3. Судові витрати по справі за первісним позовом покласти на товариство з обмеженою відповідальністю ЕРА.
4. Судові витрати по справі за зустрічним позовом покласти на Департамент комунальної власності ОСОБА_5 міської ради.
Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 02 липня 2018 р.
Суддя О.В. Цісельський