КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2018 р. Справа№ 910/12400/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Остапенка О.М.

Доманської М.Л.

за участю секретаря Гуліди А.О.,

та представників:

від позивача - Хлєбніков С.Г. - дов. б/н від 10.01.2018р.;

від ТОВ «ВОЛЯ-КАБЕЛЬ» - Сірий Є.Г. - ордер КВ№184215 від 18.05.2018р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ВОЛЯ-КАБЕЛЬ»

на рішення господарського суду м.Києва від 28.03.2018р.

(повний текст складено 12.04.2018р.)

у справі №910/12400/17 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Ворнер Мьюзік

Україна» в особі Приватної організації (далі - ПО) «Організація колективного

управління авторськими та суміжними правами»

до ТОВ «ВОЛЯ-КАБЕЛЬ»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) Телерадіокомпанія

«Міст ТБ»,

2) Державна організація (далі - ДО) «Українське агентство з авторських та

суміжних прав»

про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав

та за позовом третьої особи Компанії American Sosiety of Composers, Authors and Publishers в особі ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав»

до ТОВ «ВОЛЯ-КАБЕЛЬ»

про стягнення 32 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 28.03.2018р. у справі №910/12400/17 позов ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" в особі ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" задоволено частково, стягнуто з ТОВ "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" на користь ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" в особі ПО "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" 17 620 грн. компенсації та 1 600 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" в особі ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" відмовлено. Відмовлено в задоволенні позову третьої особи - Компанії American Sosiety of Composers, Authors and Publishers в особі Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" до ТОВ "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" про стягнення 32 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду м.Києва від 28.03.2018р. у справі №910/12400/17 в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" в особі ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" у задоволенні позовних вимоги у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить ТОВ "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду м.Києва від 28.03.2018р. у справі №910/12400/17 залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" на рішення господарського суду м.Києва від 28.03.2018р. по справі №910/12400/17, розгляд апеляційної скарги призначено на 18.06.2018р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018р. задоволено заяву ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" про відвід судді Верховця А.А. у справі №910/12400/17, справу №910/12400/17 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень п.п.17.4 п.17 ч.1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2018р. названу вище апеляційну скаргу було прийнято до свого провадження колегією суддів в іншому складі суду та призначено до розгляду на 09.07.2018р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та ТОВ «ВОЛЯ-КАБЕЛЬ», дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З 15.12.2017р. набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2147-VIII (далі - ГПК України).

Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - ПО "ОКУАСП") є організацією колективного управління відповідно до Свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організації колективного управління № 18/2011 від 24.01.2011р.

Між ПО "ОКУАСП", як організацією, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна", як видавником, 01.06.2016р. було укладено ліцензійний Договір № АУ 010616/05К про управління майновими авторськими правами.

На підставі цього Договору ПО "ОКУАСП" від ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" було передано повноваження здійснювати колективне управління майновими правами, а саме: дозволяти або забороняти від імені Видавника використання, а також збирати винагороду (роялті) за використання, зокрема, музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, Видавник надає Організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори, а саме: дозволяти або забороняти від імені Видавника використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов цього Договору.

Пунктами 4.1., 4.1.1.1., 4.1.1.2., 4.2. Договору передбачено, що згідно цього Договору Організація отримає повноваження здійснювати колективне управління немайновими правами Видавника на наступні види використання об'єктів авторського права: публічне використання: публічне сповіщення (ретрансляція) (надалі також - "кабельна ретрансляція") об'єктів авторського права організаціями кабельного мовлення (в тому числі у складі аудіовізуальних творів, відеограм та передач організацій мовлення, до яких ці об'єкти авторського права включені); публічне сповіщення об'єктів авторського права (доведення до загального відома) (в тому числі у складі аудіовізуальних творів) за допомогою кабелю, провода, оптичного волокна або аналогічних засобів (в тому числі шляхом ретрансляції), в тому числі повідомлення кодованих сигналів визнається повідомленням по кабелю. Видавник передає Організації за цим Договором право здійснювати збір винагороди при використанні об'єктів авторського права способами, зазначеними в пункті 4.1. Договору.

За умовами п. п. 7.3., 7.4. Договору, у випадку виявлення порушень прав, Організація має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав.

Пунктом 10.1. Договору визначено, що Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє безстроково.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Згідно з підпунктом "г" ч. 1 ст. 49 Закону України "Про авторське право та суміжні права", організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 р. № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що позивач є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Свідоцтвом про облік організацій колективного управління № 18/2011 від 24.01.2011р.

З матеріалів справи вбачається, що 21.08.2016р. ТОВ "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" було здійснено ретрансляцію телевізійної передачі, сповіщеної на телеканалі "ZIK" (Товариство з обмеженою відповідальністю - ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "МІСТ ТБ", третя особа у даній справі) "Фестиваль "Zaxifest.Everlast", під час якої було публічно сповіщено, зокрема, музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні "ІНФОРМАЦІЯ_2".

На підтвердження таких обставин позивачем було надано записи передачі на матеріальному носії та Акт фіксації №21/08/2016 від 21.08.2016р. (а.с 54 том1).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є провайдером програмної послуги, відповідно до Ліцензії серії HP № 00097-п від 25.09.2013р., виданої Національною радою України з телебачення і радіомовлення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про телебачення та радіомовлення" провайдер програмної послуги - це суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії, виданої Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення, на договірних засадах надає абонентам можливість перегляду пакетів програм, використовуючи для передавання цих програм ресурси багатоканальних телемереж. Таким чином, Закон України "Про телебачення та радіомовлення" не містить обмежень щодо переліку технологій, які можуть використовуватися провайдером програмної послуги.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про телебачення та радіомовлення", ретрансляція - прийом і одночасна передача, незалежно від використаних технічних засобів, повних і незмінних телерадіопрограм або істотних частин таких програм, які транслюються мовником; передача (телерадіопередача) - змістовно завершена частина програми телерадіопрограми), яка має відповідну назву, обсяг трансляції, авторський знак, може бути використана незалежно від інших частин програми і розглядається як цілісний інформаційний продукт; програма (телерадіопрограма) - поєднана єдиною творчою концепцією сукупність передач телерадіопередач), яка має постійну назву і транслюється телерадіоорганізацією за певною сіткою мовлення.

Статтею 41 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що до майнових прав організацій мовлення належить їх виключне право на використання своїх програм будь-яким способом і виключне право дозволяти чи забороняти іншим особам:

а) публічне сповіщення своїх програм шляхом трансляції і ретрансляції;

б) фіксацію своїх програм на матеріальному носії та їх відтворення;

в) публічне виконання і публічну демонстрацію своїх програм у місцях з платним входом.

Організація мовлення також має право забороняти поширення на території України чи з території України сигналу із супутника, що несе їх програми, розповсюджуючим органом, для якого цей сигнал із супутника не призначався.

Майнові права організації мовлення можуть передаватися (відчужуватися) іншим особам на підставі договору, в якому визначаються спосіб і строк використання програми мовлення, розмір і порядок виплати винагороди, територія, на яку розповсюджуються передані права, тощо.

Майнові права організації мовлення можуть бути також передані (відчужені) іншій особі у встановленому законом порядку внаслідок ліквідації юридичної особи - суб'єкта суміжних прав.

У пункті 28 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 р. №5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" судам роз'яснено, що ретрансляція провайдерами телерадіопрограм та передач мовлення є їх повторним публічним сповіщенням, а тому обов'язковим є одержання відповідної згоди суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на використання твору, виконання, фонограми, відеограми та виплата винагороди відповідним суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав (статті 15,35, 36, 39,40,43 Закону N 3792-ХІІ).

З матеріалів справи вбачається, що докази наявності укладених відповідачем ліцензійних договорів з правовласниками або організаціями колективного управління на використання вказаного музичного твору шляхом ретрансляції відсутні.

Відповідачем було надано місцевому суду договір №3-10/12-ZIK від 01.10.2012p., укладеного з ТОВ ТРК "МІСТ ТБ", за яким передбачено, що ТОВ ТРК "МІСТ ТБ", яке здійснює розповсюдження Програми, надає ТОВ "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" право на ретрансляцію програми.

Проте, в матеріалах справи відсутні: докази отримання ТОВ ТРК "МІСТ ТБ" прав на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні "ІНФОРМАЦІЯ_2", докази наявності у вказаного товариства прав на надання згоди на ретрансляцію такого музичного твору та докази набуття ТОВ ТРК "МІСТ ТБ" повноважень організації колективного управління.

Визначальним для вирішення даного спору є встановлення таких обставин:

- факту використання твору шляхом ретрансляції;

- факту дотримання відповідачем законодавства при використанні твору (укладення договору з правовласником твору або організацією колективного управління);

- наявність у позивача прав на отримання винагороди (стягнення компенсації) за використання (чи неправомірне використання) спірного твору.

Належними і допустимими доказами підтверджено:

- використання ТОВ "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні "ІНФОРМАЦІЯ_2" шляхом його ретрансляції;

- відсутність укладених ТОВ "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" договорів щодо використання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні "ІНФОРМАЦІЯ_2" шляхом його ретрансляції та доказів сплати винагороди за таке використання;

- наявність у позивача права дозволяти використання та отримувати винагороду за використання вказаного твору.

В матеріалах справи наявний ліцензійний Договір № АУ 010616/05К від 01.06.2016р. про управління майновими авторськими правами з додатками та ліцензійний договір "01112014/02-д від 01.01.2014р., укладений між ТОВ "Ворнер/Чаппел" та ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна", декларація творів, роздруківка з каталогу музичних творів.

Вказані договори станом на час фіксації, були чинними та недійсними не визнавалися; докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

З виписки з системи ІРІ вбачається, що автор музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_3" - ОСОБА_1 (псевдонім "ІНФОРМАЦІЯ_2"), є членом іноземної авторсько-правової організації American Sosiety of Composers, Authors and Publishers.

Як свідчать матеріали справи, вказане означає, що автор музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_3" - ОСОБА_1 передав іноземній авторсько-правовій організації American Sosiety of Composers, Authors and Publishers права на публічне виконання, серед іншого, і вказаного твору, внаслідок чого став членом вказаної організації.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що організації American Sosiety of Composers, Authors and Publishers автором було надано виключну ліцензію на використання зазначеного твору, відсутні і докази наявності заборони автору передавати авторські права або їх частину іншим особам, крім організації American Sosiety of Composers, Authors and Publishers.

З виписки з каталогу музичних творів та договорів вбачається, що позивач - ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна", отримав частку у розмірі 50% (публічне сповіщення), від музичного видавника на підставі укладеного договору (а.с.48-49 том 1).

Вказане підтверджує відсутність у матеріалах справи доказів, які спростовують отримання позивачем прав на спірний твір або отримання їх з порушенням прав, зокрема, організації American Sosiety of Composers, Authors and Publishers.

Таким чином, наявність у позивача права дозволяти використання та отримувати винагороду за використання вказаного твору підтверджується матеріалами справи і не не була спростована іншими учасниками справи.

Статтею 445 ЦК України передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим пунктом "а" статті 50 України "Про авторське право та суміжні права", за яке пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону передбачено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Так, у пункті 42 постанови пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010р. №5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі № 01-06/417/2012 від 04.04.2012 р.

Проте, суд зазначає, що Вищий господарський суд України листом №07.01-11/1085/17 від 06.07.2017 р. роз'яснив господарським судам України, що у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення (абзац третій підпункту 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Водночас відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наразі такі зміни до Закону не внесені. Водночас виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у наведеному приписі Закону України від (16.12.2016 № 1774-VIII, тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Отже, при визначенні розміру відповідної компенсації слід виходити з приписів пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі 1762 грн.

Тому суд першої інстанції законно і обґрунтовано стягнув з ТОВ "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" на користь ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" в особі ПО "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" 17 620 грн. компенсації, тобто у розмірі мінімальної компенсації за використання твору.

Позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Компанії American Sosiety of Composers, Authors and Publishers в особі Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" до ТОВ "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" про стягнення 32 000,00 грн. обґрунтовано тим, що Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі - ДО "УААСП") є організацією колективного управління, яка діє на підставі Статуту, Свідоцтва про облік організації колективного управління № 3/2003 від 22.08.2003р. та згідно Закону України "Про авторське право і суміжні права" управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права.

ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" є постійним і повноважним членом міжнародної неурядової організації - Міжнародна конфедерація авторських та композиторських товариств (CISAC), заснованої у 1926 році з метою забезпечення захисту творців духовних цінностей і координації технічної діяльності між товариствами авторів та композиторів. Зазначене підтверджується, зокрема, листом Міжнародна конфедерація авторських та композиторських товариств (CISAC) від 02.04.2013 року, в якому зазначено, що ДП УААСП (правонаступником якого є Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав") є визнаним членом CISAC з 15.12.2000 року та зобов'язане діяти згідно з правилами CISAC. Кожне товариство має повну детальну інформацію щодо кожного члена та кожного твору створеного його членами. Інформація про твори, надана членами кожного товариства також надається кожному товариству-партнеру. Товариства можуть отримати лані за допомогою юридично дійсних та аутентичних електронних баз даних, які складають частину мережевого проекту Загальна Інформаційна Система CISAC ("CIS-net"), наприклад: товариство до якого належить певний композитор, автор або видавець, може бути визначене, якщо звернутися до так званого каталогу Зацікавлених Сторін (більш відома як "ІРІ"). Управління ІРІ було передано швейцарському товариству SUISA. ІРІ - електронна база даних, яка вміщує інформацію про композиторів, авторів та видавців творів, які захищені авторським правом, і яка надається товариством SUISA для всіх товариств світу у електронному вигляді.

Також, між SUISA Швейцарським товариством з прав авторів на музичні твори, як власником і менеджером ІРІ Системи та Державним підприємством "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (правонаступником якого є Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав"), як користувачем, була укладена Угода користувачів ІРІ, відповідно до якої користувачу надано доступ до системи ІРІ.

Випискою з системи ІРІ підтверджується, що автор музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_3" - ОСОБА_1 передав іноземній авторсько-правовій організації American Sosiety of Composers, Authors and Publishers права на публічне виконання, серед іншого, і вказаного твору, внаслідок чого став членом вказаної організації.

ДО "УААСП", вона є постійним і повноважним членом міжнародної неурядової організації - міжнародної конфедерації авторських та композиторських товариств (СІSАС), заснованої у 1926 році. Кожна організація, яка є членом СІSАС, має повну і детальну інформацію щодо кожного члена та кожного твору, створеного його членами. Кожне товариство-член СІSАС надає іншим член СІSАС імена своїх членів, а також іншу інформацію. Товариства можуть отримати такі дані за допомогою юридично дійсних та аутентичних електронних баз даних, які складають частину мережевого проекту загальна Інформаційна Система СІSАС, в тому числі системи ІРІ

ДО "УААСП", обґрунтовуючи власну позовну заяву, зазначає, що з матеріалів справи вбачається відсутність у відповідача дозволу від іноземного суб'єкта авторського права АSАР на публічне сповіщення 21.08.2016 року (дата проведення фіксації за Актом фіксації №21/08/2016. а.с.51-53 том 1) музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_3".

Таким чином, представниками організації колективного управління (ПО "ОКУАСП") було 21.08.2016 р. зафіксовано факт використання шляхом ретрансляції відповідачем спірного музичного твору без дозволу іноземного суб'єкта авторського права American Sosiety of Composers, Authors and Publishers.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тому місцевий суд правильно визнав позовні вимоги законними, обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Таким чином, умовою звернення третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору, є наявність вимог до однієї або декількох сторін щодо предмета спору.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що предметом спору у даній справі (за первісним позовом) є вимога ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна", в інтересах якого звернулась ПО"Організація колективного управління авторськими та суміжними правами", про стягнення компенсації за порушення відповідачем авторських майнових прав Товариства (отриманих на підставі договору), а із позовної заяви третьої особи вбачається, що предмет спору у ній інший - про стягнення компенсації за порушення прав суб'єкта авторського права АSАР на публічне сповіщення музичного твору.

Тому оскільки вимоги третьої особи не є вимогами щодо компенсації, яку просив стягнути позивач, то у межах розгляду даної справи позовна заява третьої особи не підлягала задоволенню.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 270, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ «ВОЛЯ-КАБЕЛЬ» залишити без задоволення, а рішення господарського суду м.Києва від 28.03.2018р. по справі №910/12400/17 - без змін.

Справу №910/12400/17 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складений та підписаний 10.07.2018р.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді О.М. Остапенко

М.Л. Доманська