ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2018 року м.Дніпро Справа № 912/657/18

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.О. (доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Кузнецова І.Л.

розглянувши матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 04.05.18р. у справі №912/657/18 (суддя Вавренюк Л.С.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: комунального підприємства "Власівські мережі" Власівської селищної ради

про стягнення 900,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 04.05.2018р. у задоволені позову відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі скаржник послався на те, що застосування судом першої інстанції до даних правовідносин Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" є неправомірним.

Крім того, скаржник зазначив, що матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, заначивши про законну позицію суду при винесенні оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 17.12.2014 р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" або продавець) та комунальним підприємством "Власівські мережі" Власівської селищної ради (далі - КП "Власівські мережі" Власівської селищної ради або покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2234/15-БО-18 (далі - Договір, а.с. 12-17).

Згідно п. 1.1 розділу 1 Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ на умовах Договору.

Пунктом 1.2 розділу 1 Договору передбачено використання покупцем газу, що продається за Договором, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами і організаціями.

Пунктом 2.1 розділу 2 Договору сторони погодили термін передачі газу з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. обсягом до 330,0 тис. куб.м.

Відповідно до п. 3.3. розділу 3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4 розділу 3 Договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

В розділі 5 Договору сторони погодили ціну природного газу в розмірі 7 661,64 грн. за 1000 куб. м.

Відповідно до п. 6.1 розділу 6 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 розділу 7 Договору сторони погодили, зокрема, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Положеннями п. 9.3 розділу 9 Договору передбачено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав з цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

У відповідності до розділу 11 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В подальшому сторонами неодноразово вносилися зміни до Договору шляхом укладення додаткових угод від 10.02.2015 р., від 10.03.2015 р., від 15.04.2015 р., від 15.05.2015 р., від 30.06.2015 р., від 20.07.2015 р., від 30.07.2015 р., від 15.10.2015 р., від 22.10.2015 р., від 02.11.2015 р. в частині встановлення ціни за природний газ, порядку і умов проведення розрахунків між сторонами, внесення змін та доповнень до Договору (а.с. 18-28).

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 758 648,50 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р., від 28.02.2015 р., від 31.03.2015 р., від 31.10.2015 р., від 30.11.2015 р., від 31.12.2015 р., підписаних обома сторонами повноважними їх представниками, підписи, яких скріплено відповідними печатками (а.с. 29-34).

Матеріалами справи підтверджується, що оплату в спірному періоді (за зобов'язаннями жовтня 2015 року) відповідач здійснив несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк, визначений Договором, чим порушив його умови, зокрема вимоги п. 6.1 розділу 6 Договору, здійснивши остаточний розрахунок з позивачем за Договором 13.01.2016 р, а саме: за зобов'язаннями жовтня 2015 року в сумі 139 786,80 грн. відповідачем здійснено фактичну оплату за поставлений природний газ 20.11.2015 р. (а.с. 32).

Оскільки відповідачем умови договору щодо сплати отриманого природного газу виконані несвоєчасно, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача пені 842,55 грн. та 57,45 грн. - 3% річних.

Відмовляючи в задоволені позову, господарський суд вказав, що оскільки заборгованість за поставлений природний газ була повністю погашена відповідачем в повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" у позивача були відсутні підстави для нарахування пред'явленої до стягнення пені в розмірі 842,55 грн. та 3 % річних в розмірі 57,45 грн. за період з 15.11.2015 р. по 19.11.2015 р. внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору.

Апеляційний суд з таким висновком погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Господарським судом встановлено, що заборгованість у розмірі 139 786,80 грн. була сплачена відповідачем 20.11.2015 р. відповідно до наданих позивачем довідки про операції (а.с.36) та сальдо відповідача (а.с.35).

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст.343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Позивач нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 842,55 грн. та 3 % річних в розмірі 57,45 грн. за період з 15.11.2015р. по 19.11.2015р.

Вказане нарахування є арифметично вірним, але господарським судом правомірно відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог з наступних підстав.

30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі Закон) від 03.11.2016р. № 1730-VIII (далі Закон).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Дана норма Закону чітко визначає підстави списання нарахованої пені, інфляційних, процентів річних, та заборону нарахування даних санкцій це погашення заборгованості до набрання чинності Законом.

Відповідно до п. 2.1. розділу 2 статуту КП "Власівські мережі" Власівської селищної ради, затвердженого рішенням виконкому Власівської селищної ради №27 від 21.06.2002 р. (із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Власівської селищної ради №609 від 25.12.2009 р.), зареєстрованого 16.08.2010 р. за №5000111 (далі - Статут) підприємство відповідача створене з метою найбільш повного задоволення потреб населення селища Власівка всіма видами житлово-комунальних послуг, отримання прибутку від здійснення виробничої і іншої діяльності та задоволення матеріальних, духовних та інших потреб територіальної громади селища Власівка і трудового колективу підприємства. Одним з основних напрямів діяльності відповідача, згідно п. 2.3. розділу 2 Статуту є, зокрема, виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) мережами та постачання теплової енергії, надання послуг електропостачання, водопостачання та водовідведення (а.с. 55-58).

Відповідно до умов укладеного сторонами у справі Договору, відповідач купує газ у позивача виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Відповідно до рішення голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 16.08.2012 р. №484-р "Про видачу ліцензій КП "Власівські мережі" Власівської селищної ради, прийнятому на виконання та відповідно до Закону України "Про місцеві державні адміністрації", Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 02.03.2009 р. №105-р "Про підвищення ефективності здійснення ліцензування певних видів господарської діяльності, де органом ліцензування визначена обласна державна адміністрація" та розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 03.04.2009 р. №194-р "Про організацію роботи з ліцензування господарської діяльності у сфері теплопостачання" та яке наявне в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Кіровоградської обласної державної адміністрації, комунальному підприємству "Власівські мережі" Власівської селищної ради терміном на 5 років за місцем провадження діяльності видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії (а.с. 62-64).

Крім того, КП "Власівські мережі" Власівської селищної ради включено до реєстру ліцензіатів, що здійснюють господарську діяльність у сфері централізованого теплопостачання, який знаходиться на офіційному веб-сайті Кіровоградської обласної державної адміністрації в загальному доступі в мережі Інтернет.

Таким чином, оскільки відповідач погасив заборгованість до набрання чинності Законом (до 30.11.2016р.), то нараховані позивачем пеня та 3% річних підлягають списанню, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню, а тому господарським судом винесено законне рішення про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості є необгрутнованими, оскільки виконання ч.3 ст. 7 Закону не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, відповідач не надав.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення господарського суду Дніпропетровської області 28.11.2017р. у справі №904/8678/17 постановлено з дотриманням вимог ст.276 ГПК України, його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 269-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 04.05.18р. у справі №912/657/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений та підписаний 09.07.2018р.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова