У Х В А Л А

05 липня 2018 року Справа № 913/658/15

Провадження № 6/913/658/15

Господарський суд Луганської області у складі: судді Ворожцова А.Г.

за участю: секретаря судового засідання Гулевич В.В.

розглянувши у судовому засіданні скаргу

Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк», м. Сєвєродонецьк Луганської області

на бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки М.В.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» м. Красний Луч Луганської області

про стягнення 4 138 461 грн. 90 коп.

орган виконання судових рішень - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

явка учасників процесу не визнавалася обов'язковою

в с т а н о в и в:

25 червня 2018 року до господарського суду Луганської області звернувся стягувач, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - ЛОУ АТ «Ощадбанк» (далі - Банк), зі скаргою № 110.20-15/4172/55366/2018-12/вих. від 14.06.2018, на бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області) Галушки М.В., в якій викладено вимоги:

1. Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушки М.В. за виконавчим провадженням № 49567896, щодо стягнення з ТОВ «Кан-Транс», , боргу, як заходу примусового виконання рішення господарського суду Луганської області від 26.10.2015 у справі № 913/658/15;

2. Визнати недійсною постанову про розшук майна боржника, винесену 01.03.2018 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушкою М.В., щодо оголошення у розшук автобусу марки Neoplan N5217-SHDH 12816, державний номер НОМЕР_1, 2005 рік випуску, синього кольору та автобусу марки Neoplan N5217-SHDH 12816, державний номер НОМЕР_2, 2005 рік випуску, синього кольору;

3. Зобов'язати головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушку М.В. негайно провести перевірку майнового стану боржника - ТОВ «Кан-Транс», , шляхом надіслання на адреси реєстраційно-облікових установ відповідних запитів;

4. Зобов'язати головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушку М.В. негайно надіслати запит до Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо перебування транспортних засобів боржника - автобусів марки Neoplan N5217-SHDH 12816, 2005 рік випуску, державні номери НОМЕР_2, НОМЕР_1 в розшуку;

5. Зобов'язати головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушку М.В. у 10-денний строк направити до Головного управління Національної поліції в Київській області запит про підтвердження чи спростування факту надходження матеріалів перевірки за поданням державного виконавця за вих. № 2930/021-29 від 03.08.2016 про притягнення до кримінальної відповідальності відповідального за зберігання майна ОСОБА_3 за розтрату або приховування майна, згідно ст. 388 КК України;

6. Зобов'язати головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Галушку М.В. надіслати на адресу стягувача копії матеріалів з проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 49567896 від 04.12.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 25.06.2018 скаргу прийнято та призначено до розгляду на 05.07.2018 о 10-30 год.

Стягувач, боржник та Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області участь своїх представників у судовому засіданні не забезпечили.

Згідно з ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Обгрунтовуючи вимоги скарги стягувач зазначив, що 14..12.2015 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49567896 за наказом господарського суду Луганської області № 913/658/15 від 13.11.2015 про стягнення з боржника боргу у розмірі 3875878,10 грн.

07.12.2015 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все майно боржника.

23.12.2015 та 26.01.2016 державним виконавцем винесені постанови про арешт коштів боржника, згідно з якими накладені арешти на кошти, які містяться на рахунках боржника.

На підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка винесена 25.02.2016 державним виконавцем накладено арешт на транспортні засоби боржника у кількості 10 одиниць та оголошено їх у розшук на підставі постанови державного виконавця від 25.02.2016 про розшук майна боржника.

У березні 2016 року взводом роти ДПС ГУНП України в Київській області МВС України було затримано транспортний засіб Neoplan, державний номер НОМЕР_1, який належить боржнику, та переміщено на майданчик тимчасового тримання у м. Березань, Київської області.

Постановою державного виконавця від 01.06.2016 було передано затриманий транспортний засіб на відповідальне зберігання ОСОБА_3, а згодом, 03.06.2016 державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна, на підставі чого було винесено постанову про зняття з розшуку транспортного засобу - автобусу Neoplan, державний номер НОМЕР_1.

16.06.2016 стягувачем на адресу виконавчого органу було направлено заяву (отримано відповідальною особою 17.06.2016) про стан виконавчого провадження та надання інформації про місцезнаходження транспортного засобу боржника, однак відповіді не отримано.

Лише 11.08.2016 на адресу скаржника від ВПВР надійшла відповідь про стан виконавчого провадження та проведені виконавчі дії без надання інформації про вжиті заходи щодо проведеного опису та арешту майна боржника транспортного засобу - автобусу Neoplan, державний номер НОМЕР_1.

15.08.2017 на адресу скаржника виконавчим органом було надіслано відповідь з копіями документів про стан виконавчого провадження, згідно з якою державним виконавцем направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності зберігача про приховування транспортного засобу до Новопсковського відділу поліції ГУНП в Луганській області замість ГУНП в Київській області м. Березань, Київської області.

Згідно відомостей з автоматизованої системи виконавчих проваджень державним виконавцем винесено постанову 01.03.2018 про розшук майна боржника, відповідно до якої оголошено автобус Neoplan, державний номер НОМЕР_1, у розшук вдруге.

Скаржник стверджує, що його заява виконавчим органом була проігнорована, майновий стан боржника, ТОВ «Кан-Транс» не встановлений, запити до реєстраційно-облікових установ не надсилались, не здійснюється контроль за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_3 - відповідального зберігача про приховування майна з 16.08.2016, внаслідок чого порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу від 29.09.2016 № 2832/5), що, в свою чергу, порушує законні права та інтереси стягувача в частині невиконання рішення суду про стягнення боргу.

Стягувачем з автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що остання виконавча дія, яка здійснювалась виконавчим органом - винесення постанови про розшук майна боржника від 01.03.2018, на підставі якої оголошено дві одиниці транспортних засобів - автобусів Neoplan, державний номер НОМЕР_1 і НОМЕР_2 у розшук вдруге.

Орган виконання жодних доказів, які б відповідали вимогам ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, та письмових пояснень щодо поданої скарги не надав.

Боржник також не відреагував на подану Банком скаргу.

Дослідивши матеріали скарги, беручи до уваги доводи стягувача у скарзі, суд дійшов такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Луганської області від 26.10.2015 у справі № 913/658/15, з урахуванням ухвали суду від 10.11.2015 про виправлення описки, позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - ЛОУ АТ «Ощадбанк» до ТОВ «Кан-Транс» про стягнення 4138461,90 грн. задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 2500000,00 грн., заборгованість за відсотками в сумі 675068,49 грн., 3% річних за простроченим кредитом в сумі 38576,01 грн., 3% річних за простроченими відсотками в 12574,76 грн., інфляційні нарахування по простроченому основному боргу в сумі 314336,30 грн., інфляційні нарахування по простроченим відсоткам в сумі 262242,54 грн. В решті позову відмовлено.

На виконання рішення суду позивачеві 19.11.2015 було надіслано наказ господарського суду Луганської області № 913/658/15 від 13.11.2015, який на час звернення з цією скаргою до суду не виконано.

Вирішуючи питання, наявні у скарзі, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За правилами, встановленими ст. 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Вказана правова позиція підтверджується пунктом 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012.

Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (рішення Європейського суду з прав людини у справі Янголенко проти України, № 14077/05 від 10.12.2009).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності. Вказана правова позиція підтверджена рішенням Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, № 15729/07, від 05.07.2012.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) право на справедливий суд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Тому виконання рішення суду повинно розглядатись як невід'ємна частина судового процесу в розумінні статті 6 Конвенції (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року, «Бакай та інші проти України» від 9 листопада 2004 року).

Затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Іммобільяре Саффі», заява № 22774/93, п. 7.4., ЄСПЛ 1999-V), у зв'язку з чим саме на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Згідно з ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження повинно здійснюватися з дотриманням засад, зокрема, верховенства права, обов'язковості виконання рішень, законності, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Виконавець при здійснені виконавчого провадження зобов'язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення (абз. 2 п. 1 розділу ІІ Інструкції).

Як вбачається з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається з положень статті 19 Конституції України, суб'єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання, визначає його завдання, межі його повноважень та у спосіб, у який він здійснює ці повноваження.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як передбачено п. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Ігнорування державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушкою М.В. заяви стягувача № 110.20-21/6014/43798/2017-12/вих. від 30.11.2017, в частині необхідності відправлення запитів до реєстраційно-облікових установ щодо виявлення майнового стану боржника, свідчить про порушення вищезазначених норм чинного законодавства України, та про бездіяльність органу виконання щодо виконання судового рішення.

Разом з тим, дії державного виконавця з оголошення у розшук будь-якого майна боржника відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), а тому вимога скаржника про визнати недійсною постанови про розшук майна боржника, яка винесена 01.03.2018 головним державним виконавцем ВПВР щодо оголошення у розшук автобусу марки Neoplan N5217-SHDH 12816, державний номер НОМЕР_1, 2005 рік випуску, синього кольору та автобусу марки Neoplan N5217-SHDH 12816, державний номер НОМЕР_2, 2005 рік випуску, синього кольору, не підлягає задоволенню.

Крім того, згідно з положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» на орган виконання не покладені повноваження щодо здійснення контролю за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_3 - відповідального зберігача про приховування майна з 16.08.2016, а тому слід відмовити у задоволенні вимог скарги про:

- зобов'язання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області негайно надіслати запит до Управління інформаційно - аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо перебування транспортних засобів боржника - автобусів марки Neoplan N5217-SHDH 12816, 2005 рік випуску, державні номери НОМЕР_2, НОМЕР_1, у розшуку,

- зобов'язання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області у 10-денний строк направити до Головного управління Національної поліції в Київській області запит про підтвердження чи спростування факту надходження матеріалів перевірки за поданням державного виконавця за вих. № 2930/021-29/ від 03.08.2016р. про притягнення до кримінальної відповідальності відповідального за зберігання майна ОСОБА_3 за розтрату або приховування майна, згідно ст. 388 КК України.

Орган виконання, до якого подано скаргу, не скористався своїм правом щодо подання відповідних належних доказів у визначений процесуальним законом строк та не довів належним чином факту виконання судового наказу у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на фактичні обставини скарги, наявні у справі матеріали виконавчого провадження, та з урахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що у діях державного виконавця під час виконавчого провадження за судовим наказом № 913/658/15 від 13.11.2015 вбачається порушення прав та законних інтересів стягувача, тому скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 234, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу, суд -

у х в а л и в :

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки М.В. за виконавчим провадженням № 49567896 щодо стягнення з ТОВ «Кан-Транс», , боргу, як заходу примусового виконання рішення господарського суду Луганської області від 26.10.2015 у справі № 913/658/15.

3. Зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушку М.В. негайно провести перевірку майнового стану боржника - ТОВ «Кан-Транс», , шляхом надіслання на адреси реєстраційно-облікових установ відповідних запитів.

4. Зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушку М.В. надіслати на адресу стягувача копії матеріалів з проведених виконавчих дій за виконавчим провадженням № 49567896 від 04.12.2015.

5. В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в строк та у порядку, передбаченому ст.ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано - 09.07.2018.

Суддя А.Г. Ворожцов