КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2018 р. Справа№ 910/21913/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Ковальчук Р.Ю.

учасники справи:

від позивача: Котовська Т.О.

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2018

у справі №910/21913/17 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК"

про стягнення штрафних санкцій в розмірі 440 428,27 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 у справі №910/21913/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК" (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19, ) штраф у розмірі 300 720 (триста тисяч сімсот двадцять) грн 00 коп., пеню в розмірі 53 788 (п'ятдесят три тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн 27 коп. та судовий збір в розмірі 5 317 (п'ять тисяч триста сімнадцять) грн 51 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 у справі №910/21913/17 та передати справу на новий розгляд.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку відповідача, судом першої інстанції під час прийняття рішення порушено принцип рівності сторін, оскільки відповідачу не надано можливості скористатись правом подати заперечення позов і викласти доводи на підтримку своєї позиції. Також відповідач вважає, що судом першої інстанції не у повністю досліджені докази справи, зокрема питання отримання заявки після якого у відповідача виникає обов'язок поставити товар. Заявки, згідно яких нараховані штрафні санкції відповідачем отримані не були. Крім того, ОСОБА_1 ніколи не працював у ТОВ «Техойл ТК» та не отримував довіреностей на представлення інтересів відповідача. Крім того, апелянт звертав увагу суду на те, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання письмових заявок позивачем, а відтак, на думку скаржника, і обов'язку з поставки товару у останнього не виникло.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 у справі №910/21913/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Андрієнко В.В., судді Пашкіна С.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/21913/17, розгляд справи призначено на 07.06.2018.

06.06.2018 до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) Київського апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2018 розгляд справи було відкладено на 03.07.2018.

07.06.2018 до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судове засідання, яке відбулось 03.07.2018 представник відповідача не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивачів, відповідачів 1-4 та третіх осіб.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

02.10.2017 між Публічним акціонерним товариством "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК" (постачальник) укладено договір поставки № ОД/НХ-17-1233.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник передає у власність замовника, а замовника оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід'ємною частиною. Постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених в договорі.

Найменування товару: бензин марки А-92 (в талонах компанії TEXOIL)(п. 1.2.).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що кількість та асортимент товару визначається у специфікації (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною договору.

Сторони у специфікації визначили, що товар, який поставляється - бензин автомобільний марки А-92(в талонах компанії TEXOIL), у кількості 80 000 л, на суму 1 718 400,00 грн з ПДВ.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Так, позивач направив письмову заявку № НХ-13/11166 від 04.10.2017 на бензин марки А-92 об'ємом 60 000,00 л на суму 1 288 800,00 грн.

Покупцем направлено постачальнику письмову заявку № НХ-13/11619 від 18.10.2017 на бензин марки А-92 у кількості 20 000,00 л на суму 429 000,00 грн.

Згідно з п. 4.1. договору, товар має бути готовий до вивозу постачальником на підставі письмових заявок замовника впродовж 3 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом, електронною поштою, листом за адресою:01030, м. Київ, вул.. Ярославів Вал, буд. 5-В) постачальником у кількості, визначеній у заявці. Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо товар не готовий до вивозу замовнику у термін 3 робочих дні від дня одержання постачальником заявки замовника.

Відповідно до п. 4.3. договору, постачальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання з поставки товару з моменту відпуску товару у розпорядження замовника у день отримання від постачальника накладної та талонів, що відповідають кількості, вартості та типу товару, вказаних у додатку № 1.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем згідно рахунку-фактури № ТК-0001140 від 04.10.2017, на заявку № НХ-13/1116 від 04.10.2017, поставлено товару у кількості 10 000 л. на загальну суму 214 800,00 грн.

Таким чином, недопоставка продукції склала 70 000 л на суму 1 503 600,00 грн.

Відповідно до статті 9.1. договору, за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за даним договором винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України і цим договором.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань позивачем нараховано відповідачеві пеню у розмірі 53 788,27 грн та штраф у розмірі 386 640 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 9.3. договору, постачальник за даним договором несе наступну відповідальність:

за несвоєчасну підготовку товару до вивозу або підготовку не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не підготовленого до вивозу товару за кожен день затримки;

за порушення термінів підготовки продукції до вивозу, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20 % від вартості не підготовленої в строк продукції.

Розрахунок штрафу за порушення термінів підготовки продукції до вивозу, згідно договору по заявці № ОД/НХ-17-1233 від 02.10.2017:

1 074 000,00 грн (сума товару, не підготовленого до вивозу) * 20% = 214 800,00 грн.

Розрахунок штрафу за порушення термінів підготовки продукції до вивозу, згідно договору по заявці № НХ-13/11166 від 04.10.2017:

429 600,00 грн (сума товару, не підготовленого до вивозу) * 20% = 85 920,00 грн.

Господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Таким чином за перерахунком суду загальний розмірі штрафу становить 300 720,00 грн та підлягає задоволенню.

Щодо нарахування позивачем штрафу в розмірі 85 920,00 грн, колегія суддів зазначає, що остання вимога не підлягає задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи те, що відповідачем порушені терміни підготовки продукції до вивозу, тому позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 53 788,27 грн та штрафу у розмірі 300 720,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Стосновно твердження скаржника, що судом першої інстанції не було надано можливості скористатись правом подати заперечення на позовну заяву та викласти доводи на підтримку позиції відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.12.2017 порушено провадження у даній справі, розгляд справи було призначено на 22.01.2018 та зобов`язано відповідача надати суду, зокрема, відзив на позов. Відповідну ухвалу суду було направлено на адресу відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2017 вказану ухвалу суду представник відповідача отримав. Однак, станом на дату слухання (22.01.2018) в судове засідання відповідач не з`явився та вимоги ухвали суду від 07.12.2017 не виконав. У зв`язку з цим, розгляд справи ухвалою суду від 22.01.2018 було відкладено та зобов`язано повторно відповідача виконати вимоги ухвали суду від 07.12.2017, також запропоновано відповідачу у строк протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 165 ГПК України. Відповідно матеріалами справи підтверджується, що ухвалу суду від 22.01.2018 відповідач отримав 29.01.2018. Крім того, як вбачається з ухвали суду від 22.01.2018 постановлено, що справу № 910/21913/17 слід розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Однак, відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що Господарським судом м. Києва були дотримані всі вимоги процесуального законодавста. Відповідно правильність застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Враховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 у справі №910/21913/17 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК".

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 у справі №910/21913/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21913/17.

Повний текст постанови складено та підписано 09.07.2018.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.А. Пашкіна

С.І. Буравльов