номер провадження справи 5/38/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2018 Справа № 908/640/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Проскурякова К.В.

при секретарі судового засідання - Рачук О.О.

розглянувши матеріали справи № 908/640/18:

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Мрія (69098, м. Запоріжжя, вул. Полякова, буд. 13-в, )

до відповідача: публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, )

про стягнення 116 165,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 19.01.18 № 018-02/83;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 01.01.18 № 6;

СУТЬ СПОРУ:

12.04.18 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» від 10.04.18 № 018-01/347 (вх. № 681/08-07/18 від 12.04.18) до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби про стягнення 116 165 грн.

Згідно з Протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2018 автоматичний розподіл вказаного позову не відбувся, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи №908/640/18. Відповідно до Розпорядження керівника господарського суду Запорізької області від 25.04.18 №П-226/18, станом на 25.04.2018 відпали обставини, передбачені п. 46 Засад використання автоматизованої системи документообігу господарського суду Запорізької області, що є підставою для автоматизованого (повторного автоматизованого) розподілу судової справи позовної заяви (заяви, скарги, клопотання, тощо) між суддями. 25.04.18р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу №908/640/18 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою від 27.04.18 позовну заяву ТОВ КК Мрія судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/640/18 за правилами спрощеного позовного провадження. Судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 23.05.18. В судовому засіданні 23.05.18 оголошено перерву до 25.06.18.

У судовому засіданні 25.06.18, на підставі ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судові засідання здійснювались із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

Уповноважений представник позивача у судових засіданнях заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві за вих. № 018-01/347 від 10.04.18 та у відповіді на відзив за вих. № 018-02/708/4 від 31.05.18. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь 116 165,00 грн. збитків, які виникли у звязку з позбавленням позивача можливості віднесення сплачених у складі вартості послуг сум ПДВ до податкового кредиту з огляду на неналежне виконання ПАТ Запоріжжяобленерго свого зобовязання щодо реєстрації та складання податкових накладних по здійсненим позивачем платежам за договором від 01.11.17 № 14415. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» посилається на ст. ст. 12, 50, 162, 171 ГПК України, ст. ст. 174, 193, 224, 225 ГК України, ст. ст. 20, 22, 509, 623, 1166 ЦК України, ст. ст. 187, 198, 201 ПК України.

Відповідач, в особі уповноваженого представника, в судових засіданнях проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву за вих. від 18.05.18 № 226-юр. Зокрема, посилається на те, що предмет спору (обовязок складання та реєстрації податкових накладних) регулюється податковим, а не господарським законодавством. Позивач не довів наявність причинного звязку між не отриманою ним сумою податкового кредиту та діями відповідача. Позивач має право на отримання податкового кредиту протягом 1095 календарних днів з дати їх складання, а саме до грудня 2020 р. - лютого 2021 р. і позивач не вжив усіх належних дій щодо реалізації свого права на отримання податкового кредиту. У відповідача відсутня вина в порушенні строку реєстрації податкових накладних. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог ТОВ КК Мрія повністю.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Запорізької міської ради своїм рішенням від 01.09.17 № 520 Про призначення управителів багатоквартирних будинків м. Запоріжжя відповідно до вимог ст. 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 13 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, Порядку проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства Україна від 13.06.16 № 150, Правилами управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затв. наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02.02.09 № 13, за результатами проведеного конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку у м. Запоріжжі на підставі протоколу засідання конкурсної комісії від 29.08.17, вирішив:

- призначити управителем багатоквартирних будинків у м. Запоріжжі, згідно з додатком № 1 до цього рішення, за об'єктом конкурсу (група будинків) № 1 ТОВ Керуюча компанія Мрія, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 40413159 (п. 1).

01.11.17 між публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (Постачальник електричної енергії) та товариством з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Мрія (Споживач) укладено договір на постачання електричної енергії № 14415, за умовами якого (розділ 1. договору) постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача згідно додатка №5 з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 Обсяги постачання електричної енергії споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Точки продажу електричної енергії визначаються додатком № 2 Точки продажу електричної енергії споживачу.

Згідно із п. 2.1. договору, під час виконання умов цього Договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Підпунктом 2.2.1. п. 2.2. та п.п. 2.3.1. п. 2.3. договору передбачено, що Постачальник електричної енергії зобовязується виконувати умови цього договору (п.п. 2.2.1. п. 2.2.). Споживач зобовязується виконувати умови договору (п.п. 2.3.1. п. 2.3.).

Відповідно до п. 3.2.2 договору споживач має право вимагати відшкодування збитків, завданих споживачу внаслідок порушення постачальником електричної енергії умов цього договору.

У відповідності до п. 4.4. договору, у разі виявлення однією із Сторін порушень умов Договору іншою стороною, за які законодавством передбачене застосування санкцій чи які тягнуть за собою збитки, недоотриману продукцію або вигоду тощо, на місці оформлюється двосторонній акт порушень. Акт складається у присутності представників обох Сторін Договору в двох примірниках. Сторона, дії або бездіяльність якої стала причиною складання акта, має право внести до акта свої зауваження. Сторона, яка виявила порушення своїх прав, зобов'язана попередити іншу сторону про необхідність складання акта. Інша сторона не може без поважних причин відмовитись від складання та підписання акта. У разі відмови відповідальної сторони від підписання акта в акті робиться запис про відмову. У цьому разі акт вважається дійсним, якщо його на місці складання підписали не менше трьох уповноважених представників сторони договору, що складала акт.

Розрахунки за активну електроенергію здійснюються згідно додатка № 4 Порядок розрахунків за активну електричну енергію з урахуванням умов додатка № 7 Порядок визначення вартості мінімального обсягу електричної енергії в точці обліку. Розрахунки за послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії обумовлюються додатком № 6 Порядок розрахунків, за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії (п. 7.4. договору).

Пунктом 9.5. договору (з урахуванням додаткової угоди від 29.12.17) передбачено, що цей Договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення печатками Сторін і діє до 01.04.18, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх грошових зобов'язань. Умови, а також термін дії Договору, можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін.

Судом встановлено, що вказаний договір в установленому законом порядку не оскаржено, недійсним не визнано та його дію не припинено. Доказів зворотного сторонами суду не надано.

Додатком № 4 до вказаного Договору Порядок розрахунків за активну електричну енергію визначено (п.1), що розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на рахунок постачальника електроенергії, вказаний у п. 10 договору. За дату оплати приймається дата, на яку були зараховані кошти на рахунок постачальника електроенергії.

Пунктом 3 цього додатку встановлено, що згідно з п. 6.6 ПКЕЕ оплата електроенергії споживачем здійснюється один раз за фактичними показами засобів обліку електроенергії на початку розрахункового періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до умов договору. За підсумками розрахункового періоду постачальник електроенергії виписує споживачу рахунок.

Споживач зобовязаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунка, здійснити оплату рахунка , що направляється йому постачальником електроенергії (п.10).

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Згідно із ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів у цій справі, на виконання умов договору постачання електричної енергії від 01.11.17 № 14415, відповідач поставив електричну енергію, а позивачем було здійснено розрахунки за поставлену електричну енергію, а саме:

- платіжним дорученням від 20.12.17 № 292 здійснено оплату за електроенергію спожиту у листопаді 2017 р. на підставі рахунку від 30.11.17 № 14415/11а на суму 224995,40 грн. (без ПДВ), ПДВ 20% - 44999,08 грн., разом з ПДВ - 269994,48 грн.;

- платіжним дорученням від 02.02.18 № 2 здійснено оплату за електроенергію спожиту у грудні 2017 р. на підставі рахунку від 15.01.18 № 14415/12а на суму 155055,60 грн. (без ПДВ), ПДВ 20% - 31011,12 грн., разом з ПДВ - 186066,72 грн.;

- платіжним дорученням від 12.02.18 № 10 здійснено оплату за електроенергію спожиту у січні 2018 р. на підставі рахунку від 31.01.18 № 14415/1а на суму 200774 грн. (без ПДВ), ПДВ 20% - 40154,80 грн., разом з ПДВ - 240928,80 грн.

Всього за вказаним договором у грудні 2017р., лютому 2018р. позивачем здійснено платежів на загальну суму 696990 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 116165 грн.

Як зазначено в позовній заяві та підтверджено представником позивача в судових засіданнях під час розгляду цієї справи, з метою отримання податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, ТОВ КК Мрія надіслано в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних (далі ЄРПН). Згідно з повідомленням, отриманим з ЄРПН, ПАТ Запоріжжяобленерго не виписувало та не реєструвало на адресу ТОВ КК Мрія податкові накладні.

Так, зокрема, ТОВ КК Мрія звернулося до ПАТ Запоріжжяобленерго з листом за вих. № 018-02/346 від 12.03.18 (який отримано ПАТ Запоріжжяобленерго, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції від 13.03.18 № 6472/007), наступного змісту:… З метою отримання податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, ТОВ КК Мрія надіслала в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних (далі ЄРПН). Згідно повідомлення, отриманого з ЄРПН, ПАТ Запоріжжяобленерго не виписувало та не реєструвало на адресу ТОВ КК Мрія податкові накладні. Оскільки згідно п. 198.6 ст. 198 ПКУ податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Таким чином, ТОВ Керуюча компанія Мрія втратила право на податковий кредит у грудні 2017 р. на суму 102 718,94 грн.; у лютому 2018 р. на суму 296 081,27 грн. Відповідно до п. 201.10 ПКУ відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. На підставі вищевикладеного відповідно до вимог Податкового кодексу України, прошу Вас скласти податкові накладні та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних ….

Вказаний лист залишений відповідачем без відповіді та виконання.

В подальшому ТОВ КК Мрія звернулося до ПАТ Запоріжжяобленерго з вимогою за вих. № 018-02/391від 20.03.18, яка отримана ПАТ Запоріжжяобленерго, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції від 20.03.18 № 7129/007, в якій вимагала від ПАТ Запоріжжяобленерго в семиденній термін з дати отримання цієї вимоги перерахувати на розрахунковий рахунок збитки у вигляді не отриманого податкового кредиту у загальному розмірі 461999,01 грн.

У відповідь на вказану вимогу ТОВ КК Мрія ПАТ Запоріжжяобленерго направлено позивачу лист за вих. № 007-33/5407від 30.03.18, який отримано ТОВ КК Мрія, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції від 05.04.18 № 018-01/317, наступного змісту:

… Згідно з вимогами діючого податкового законодавства платник ПДВ має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) лите за наявності достатньої суми на рахунку у системі електронного адміністрування додатку на додану вартість. У разі наявності у платника податкового боргу з податку на додану вартість, а також відсутністю у нього вільних обігових грошових (наприклад через те, що кошти використовуються платником для погашення наявної заборгованості із заробітної плати перед найманими працівниками), платник податку не має можливості щомісяця поповнювати рахунок в системі електронного адміністрування (СЕА) податку на додану вартість для сплати задекларованих податкових зобов'язань, що, в свою чергу, унеможливлює 100%-ву реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування… Починаючи з лютого 2015 р. НКРЕКП своїми постановами (розміщені у вільному доступі на офіційному сайті НКРЕКП та в інформаційно-правових системах НАУ, Ліга) систематично встановлює або нульовий норматив відрахувань коштів на поточні рахунки ПАТ Запоріжжяобленерго, або додаткові щодобові мільйонні відрахування коштів з рахунків Товариства, внаслідок чого Товариство недоотримує кошти в обсязі, що необхідний для виплати заробітної плати, сплати податків та забезпечення здійснення ліцензійної діяльності… Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, в т.ч. Податкового кодексу України, черговість погашення заборгованості по виплаті заробітної плати має пріоритет перед черговістю погашення податкового боргу. Внаслідок наявності у ПАТ Запоріжжяобленерго заборгованості по заробітній платі і значного податкового боргу, виникнення якого є наслідком регуляторних дій НКРЕКП. у Товариства не вистачає коштів для поповнення рахунку Товариства в системі електронного адміністрування ПДВ для забезпечення можливості реєстрації в ЄРПН всіх податкових накладних по операціях з постачання /передачі електричної енергії… Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, вважаємо, що всі вищевикладені об'єктивні обставини підтверджують відсутність вини ПАТ Запоріжжяобленерго в даній ситуації, у зв'язку з чим просимо Вас віднестися з порозумінням до проблем, які виникли у Товариства, зокрема, неможливості своєчасної реєстрації податкових накладних, та для вирішення яких Товариство вживає усіх залежних від нього заходів.

У відповідь ТОВ КК Мрія направило на адресу ПАТ Запоріжжяобленерго листа за вих. № 018-02/458 від 02.04.18 (який отримано ПАТ Запоріжжяобленерго, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції від 03.04.18 № 8628/007), в якому зазначено, що (дослівно): …Враховуючи факт відсутності реєстрації та складення податкових накладних ТОВ Керуюча компанія Мрія 20 березня 2018 р. звернулась до ПАТ Запоріжжяобленерго з вимогою щодо сплати збитків у вигляді неотриманого податкового кредиту (вих. № 018-02/391 від 20.03.2018р.). Лист отриманий нарочно - вх. № 7129/007- від 20.03.2018р. Станом на 30 березня 2018р. ПАТ "Запоріжжяобленерго" податкові накладні не складені та не зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, збитки не сплачені. Таким чином, у зв'язку з невиконанням ПАТ "Запоріжжяобленерго" зобов'язань за договором про постачання електричної енергії № 14415 від 01.11.2017 р. ТОВ Керуюча компанія Мрія втратила право на податковий кредит в сумі 116165,00 грн. На підставі вище викладеного, ТОВ Керуюча компанія Мрія направляє на Вашу адресу два примірника акту про порушення зобов'язань за договором на постачання електричної енергії № 14415 від 01.11.2017 р. Прошу у термін 3 днів з моменту отримання підписати акти про порушення зобов'язань, підпис скріпити печаткою та повернути на адресу ТОВ Керуюча компанія Мрія (вул. Полякова, 13-в, м. Запоріжжя, 69098) один примірник акту про порушення зобов'язань до договору про постачання електричної енергії № 14428 від 01.11.2017р. У випадку, якщо протягом зазначеного терміну ТОВ "Керуюча компанія "Мрія" не отримає підписаний ПАТ "Запоріжжяобленерго" примірник акта про порушення зобов'язань або обґрунтованої відмови від підписання, акт буде вважатися підписаним, а збитки такими, що визнані ПАТ "Запоріжжяобленерго".

До листа додано підписаний одноособово з боку споживача - ТОВ "КК "Мрія" - Акт про порушення зобовязань до договору про постачання електричної енергії № 14415 від 01.11.2017р., пунктами 2, 3 якого визначено, що "Сторони підтверджують , що у звязку з невиконанням ПАТ "Запоріжжяобленерго" зобовязань за договором про постачання електричної енергії № 14415 від 01.11.2017р. щодо складення податкових накладних та їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ "КК "Мрія" втратила право на податковий кредит. ПАТ "Запоріжжяобленерго" завдано збитків ТОВ "КК "Мрія" в сумі 1126165 грн."

У відповідь на цей лист ПАТ Запоріжжяобленерго направлено позивачу лист за вих. від 10.04.18 № 007-33/5960, в якому зазначено, зокрема, наступне:Листом від 30.03.2018р. № 007-33/5407 ПАТ Запоріжжяобленерго повідомило Вас про наявність об'єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі додаткових накладних по операціях з постачання електричної енергії та послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії до яких відноситься, зокрема, наявність у Товариства заборгованості по заробітній платі і значного податкового боргу, виникнення якого є наслідком регуляторних дій НКРЕКП, які полягають у вставленні для Товариства або нульового нормативу відрахувань коштів на поточні рахунки ПАТ Запоріжжяобленерго, або додаткових щодобових мільйонних відрахувань коштів з рахунків Товариства, внаслідок чого Товариство недоотримує кошти в обсязі, що необхідний для виплати заробітної плати, сплати податків та забезпечення здійснення ліцензійної діяльності. Звертаємо увагу, що обставини, викладені в листі ПАТ Запоріжжяобленерго від 30.03.2018 р. № 007-33/5407, які тимчасово унеможливлюють реєстрацію Товариством, усіх без винятку податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, виникли не з вини ПАТ Запоріжжяобленерго, та не залежать від волевиявлення Товариства. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи, на наведені в листі від 30.03.2018 р. № 007-33/5407 об'єктивні обставини, вважаємо, що, вина ПАТ Запоріжжяобленерго відсутня. Враховуючи вищевикладене, відсутність вини ПАТ Запоріжжяобленерго в ситуації, яка склалась щодо неможливості реєстрації податкових накладних в ЄРПН повертаємо Вам без підписання акти про порушення зобов'язань від 30.03.2018 р. № 14421, № 14415. № 14428 за договорами про постачання електричної енергії від 01.11.2017 р. № 14421, № 14415, № 14428.

Таким чином, оскільки відповідач акти про порушення зобовязань до договору про постачання електричної енергії від 01.11.17 № 14415 не підписав, збитки в сумі 116165,00 грн. не відшкодував, ТОВ КК Мрія звернулось до суду із цієї позовною заявою.

Згідно з приписами ст. ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог та заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 116165,00 грн. позивач, зокрема, посилається на порушення відповідачем вимог статей 201.1, 201.10 Податкового кодексу України (надалі ПК України), ст. ст. 224, 225 ГК України.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із абз. 1 п. 201.7 ст. 201 ПК України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У ст. 198 ПК України встановлено підстави, за яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов'язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Згідно із п.п. а п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За п. 198.2 зазначеної статті, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього кодексу.

Норми ст. 201 ПК України, до яких відсилають правила п. 198.6 ст. 198 цього кодексу, регулюють відносини, пов'язані з оформленням і легітимацією податкової накладної. У цій нормі містяться обов'язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов'язки учасників податкових відносини, пов'язані зі складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов'язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Так, зокрема, згідно із приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України, … у разі, якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Виходячи зі змісту статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Пунктом 200.4 цієї ж статті визначено форми можливої поведінки платників податку у разі наявності від'ємного значення суми, визначеної згідно правил пункту 200.1, що власне і являється тим активом, на можливість втрати якого як на упущену вигоду посилається позивач.

Платник податку відповідно до пункту 200.4 ПКУ може обрати один з двох варіантів поведінки :

- Платнику податку враховується у зменшення суми податкового боргу, що виник за попередні звітні (податкові ) періоди ( у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 статті 200-1 цього Кодексу;

- Отримати бюджетне відшкодування за заявою платника податку у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг або до Державного бюджету України в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 статті 200-1 цього Кодексу.

Системний аналіз перелічених вище норм податкового законодавства дає підстави для висновку, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися внесеними до Реєстру податковими накладними або іншими документами, встановленими ПК України, що посвідчують право на віднесення сум податку до податкового кредиту. Це право вони мають незалежно від часу внесення платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних до Реєстру. Визначальним є факт підтвердження операцій податковими накладними і факт внесення їх до Реєстру в строки, встановлені законодавством.

В іншому випадку, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

При цьому, суд зазначає, що позивач втратить право на включення сум ПДВ вказаних у відповідних податкових накладних до складу свого податкового кредиту лише в тому випадку, якщо складені податкові накладні не будуть зареєстровані відповідачем в ЄРПН протягом 1095 календарних днів з дати їх складання, а саме, відповідно, до грудня 2020р., та січня 2021 р.

Статтею 16 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) встановлено право юридичних осіб на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених до юрисдикції господарського суду.

Зі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 20 ГК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлений договором або законом.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів згідно ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України може бути відшкодування збитків.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України унормовано, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписами ч. 2 ст. 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З наведеного вбачається, що для застосування такого засобу відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов'язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, тобто мають бути прямими.

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв'язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Так, одним з елементів, необхідних для стягнення збитків, є доведеність протиправних дій відповідача, в даному випадку доведення факту порушення правил чи порядку складання податкової накладної, невідповідність відомостей, які в ній відображені та ін., і такий факт повинен бути підтверджений належним та допустимим доказом, яким в даній ситуації може бути акт перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки.

Позивач у позові посилався, зокрема, також на те, що інших механізмів для відновлення його порушеного права за спірним договором, крім стягнення з відповідача завданих ним збитків у судовому порядку він не вбачає.

Проте, суд не може погодитися з вказаною позицією, оскільки згідно із приписами п. 201.10 ст. 201 ПК України, у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обовязкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обовязкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у звязку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобовязаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для зясування достовірності та повноти нарахування ним зобовязань з податку за такою операцією.

Підпунктом 78.1.9 п. 78.1 ст. 78 ПК України встановлено, щодо платника податку подано скаргу:

- про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обовязкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування у разі ненадання таким платником податків протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання письмового запиту контролюючого органу, в якому зазначається інформація із скарги, пояснень та документального підтвердження на цей запит;

- про ненадання таким платником податків акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної у разі ненадання таким платником податків протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання письмового запиту контролюючого органу, в якому зазначається інформація із скарги, пояснень та документального підтвердження на цей запит.

Враховуючи викладене, суд констатує, що в разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних право позивача підлягає захисту шляхом подання позивачем до податкової декларації за відповідний звітний податковий період заяви зі скаргою на відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.

Приписами Податкового кодексу України (в т.ч. статтями 75-86) унормовано порядок проведення перевірок контролюючими органами, оформлення результатів таких перевірок, можливість подання заперечень у випадку незгоди з висновками перевірки та інше.

Тобто, проведення відповідних перевірок та встановлення фактів порушення в даному випадку відповідачем вимог податкового законодавства є виключною компетенцією відповідних контролюючих органів (Державної фіскальної служби України, відповідних податкових інспекцій), а відтак господарський суд не може підміняти державний орган і встановлювати факти, які віднесені до компетенції таких органів, зокрема фактів порушення Підприємством вимог податкового законодавства. Не наділений таким правом і позивач.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16.09.15 № 21-1465а15, від 15.04.14 у справі № 21-29а14.

У позові ТОВ "КК "Мрія" посилається також на те, що ним було подано заяву до ДФС України про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обовязкових реквізитів та / або порушенні граничних термінів реєстрації податкових накладних (реєстраційний № НОМЕР_1 від 19.03.2018р., квитанції № 1 та №2). Також листом від 19.03.2018р. № 018-02/383 до Олександрівського управління у м. Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області було надано копії розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у звязку з придбання товарів/послуг.

Проте, належних та допустимих доказів отримання вказаного листа органом ДФС України позивачем суду не надано, як і доказів проведення податковими органами відповідної перевірки ПАТ "Запоріжжяобленерго" та застосування до нього передбачених законом санкцій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, про те, що позивачем не доведено, що дії/бездіяльність відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка на його думку позбавила позивача можливості отримання відшкодування ПДВ.

Суд також враховує, що за змістом підпункту 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 ПК України, штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до приписів ст. 1201 ПК України, за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого ст. 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обовязок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів ...

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту застосування контролюючими органами штрафних санкцій до позивача у цій справі (замовника за договором) або його посадових осіб з підстав несвоєчасної реєстрації податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних та/або розрахунків коригувань до податкової накладної та/або оформлення її з помилками за договором постачання електричної енергії від 01.11.17 № 14415. Також позивачем не надано доказів здійснення позивачем відповідних витрат, тобто оплати суми штрафу, який застосовано до замовника (позивача) контролюючим органом у звязку із виявленим порушенням податкового законодавства.

Крім цього, суд враховує, що Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин сторін, передбачено необхідність відкриття платником рахунку у системі електронного адміністрування податку, на який таким платником перераховуються кошти з власного поточного рахунка у сумі, необхідній для досягнення розміру суми, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також у сумі, необхідній для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань. Кошти з такого рахунка підлягають перерахуванню до бюджету та/або на спеціальний рахунок. Пункт 9 вказаного Порядку передбачає, якщо сума, обчислена відповідно до пункту 9 цього Порядку, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній, яку платник податку повинен зареєструвати в Реєстрі, такий платник перераховує необхідну суму коштів з поточного рахунка на електронний рахунок.

Згідно з поясненнями відповідача та наданими ним до матеріалів справи Витягами з системи електронного відшкодування ПДВ №1549573, №1946951, №2046022, № 2045058, з листопада 2017 року він не може здійснювати реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних через те, що електронний рахунок відповідача в системі електронного адміністрування ПДВ не поповнюється коштами відповідача, а, відповідно, сума податку, на яку відповідач має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування в ЄРПН, є від'ємною та становила:

- станом на 20.11.2017р. (-) 196,6 млн. грн..

- станом на 20.12.2017р. (-) 573,3 млн. грн..

- станом на 19.01.2018р. (-) 582,5 млн. грн..

- станом на 15.05.2018р. (-) 550,5 млн. грн..

Наведені обставини також ставлять під сумнів наявність у даному випадку вини порушника як необхідної складової цивільного правопорушення. Доводи позивача не дають підстав для висновку про наявність прямого причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та негативними наслідками для позивача, які мають невідворотно настати і які б виразились у можливій втраті суми коштів саме у тому розмірі , який зазначено у позовній заяві.

Крім цього, суд приймає до уваги, що з огляду на зміст заявлених позивачем вимог - відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди через неотримання позивачем податкового кредиту на суму, щодо якої відповідачем не здійснена реєстрація податкових накладних, відшкодування податку на додану вартість здійснюється державою в податкових правовідносинах між позивачем та державою, а об`єкт дослідження у цій справі фактично зводиться до з`ясування дотримання відповідачем вимог податкового законодавства щодо належного (своєчасного) оформлення податкових накладних, їх офіційної реєстрації та наявності чи відсутності у позивача можливості відшкодувати податковий кредит. Тобто об`єкт дослідження не знаходиться в площині цивільно-правових (господарсько-правових) відносин.

Виходячи з положень статей 173, 174 Господарського кодексу України, суд відхиляє доводи позивача про те, що відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов'язання, адже обов'язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.

Вказані правові позиції також знайшли своє відображення у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 21.03.2018р. у справі № 918/219/17 та від 12.03.2018р. у справі № 918/216/17.

Відтак суд приходить до висновку про відсутність причинного зв'язку між неотриманою позивачем сумою податкового кредиту та діями відповідача, оскільки позивачем не надано доказів щодо використання ним всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту, а також, враховуючи недоведеність того, що контролюючим органом було застосовано до позивача штрафні санкції та, у звязку із цим, позивач поніс витрати (збитки), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як стягнення збитків, через відсутність у його діях складу цивільного правопорушення.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ КК Мрія до ПАТ Запоріжжяобленерго про стягнення збитків у розмірі 116165,00 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 02.07.18

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ГПК України.

Суддя К.В. Проскуряков