ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 липня 2018 р. Справа № 903/174/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Лівандовського Т.Г.,

представника позивача: Ільчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства "Укрриба"

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгазіндастрі АГ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Волинській області

про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення 7068грн. 28коп.

встановив: позивач - ДП "Укрриба" звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ "Трансгазіндастрі АГ", в якому просить застосувати наслідки недійсності договору про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд №4/14 від 14.02.2014р. та зобов'язати відповідача відшкодувати позивачу кошти за фактичне користування державним нерухомим майном у розмірі 7068,28грн. Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14.02.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №4/14 про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд. Рішенням господарського суду міста Києва від 14.11.2016р. по справі за позовом ТОВ "Трансгазіндастрі АГ" до ДП "Укрриба" про визнання недійсним договору №4/14 від 14.02.2014р. даний договір визнано недійсним та прихованим договором оренди, а тому склалася ситуація, коли суб'єкт господарювання протягом тривалого часу здійснював користування державним нерухомим майном не сплативши за це відповідні кошти.

Ухвалою суду від 20.03.2018р. відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

04.05.2018р. відповідач надіслав на адресу суду відзив (вх.№ 01-55/4563/18), в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому посилався на наступне.

Відповідач до 16.10.2015 року використовував земельні ділянки водного фонду та підтримував в належному стані гідротехнічні споруди для рибальства за згодою їх власників та у відповідності до чинного законодавства. З 2015 року відповідач позбавлений права оренди земельних ділянок де розташовані гідротехнічні споруди та втратив фактичну можливість їх експлуатувати, оскільки земельна ділянка на якій вони розташовані була вилучена селищною радою. Однак ДП «Укрриба» проводить нарахування по листопад 2016 року. Ще 2015 році ФДМ України як власник даного майна виставив гідроспоруди на аукціон з права оренди, а в 2016 здав їх оренду. Відповідно ДП «Укрриба» з 2015 року не мала права вчиняти правочинів по майну власником якого є ФДМ України.

Вважає, що по договору №4/14 від 14.02.2014 р., припинились будь які правовідносини між ТОВ «Трансгазіндастрі АГ» та ДП «Укрриба».

Передача ДП "Укрриба" державного майна згідно спірного договору відбулась на підставі угоди, укладеної без участі Фонду державного майна України та без його дозволу. Тому позивач при укладенні договору перевищив свою компетенцію як балансоутримувача майна. При цьому договір експлуатації державного майна з правом користування майном є удаваним правочином, оскільки за своїм правовим змістом фактично є довгостроковим договором оренди.

Ухвалою суду від 08.05.2018р. продовжено строк підготовчого провадження до 18.06.2018р.; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіональне відділення ФДМ України по Волинській області.

16.05.2018р. на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№01-55/4963/18), в якій останній відхиляє заперечення відповідача та просить задовольнити позовні вимоги в повному об'ємі. Зазначає, що відповідно до п. 7.1. договору, він набуває чинності з дня його підписання та діє до укладення договору оренди. Отже, дія договору була припинена у зв'язку з укладення договору оренди № 1056 від 18.08.2016 року. Таким чином, ніякого вилучення майна до зазначеної дати не відбувалося. Вказує, що нарахування плати згідно картки рахунку №361 від 05.03.2018р. проводилися за серпень 2016 року. Жодних нарахувань за листопад 2016 року не проводилося. Вважає, що у разі застосування наслідків недійсності правочину, необхідно керуватися нормами законів, що регулюють орендні відносини. Крім того, правомочності щодо розпорядження об'єктами права державної власності, у тому числі й передачі їх у тимчасове користування (оренду) юридичним особам належать органу, яким у спірних правовідносинах є ФДМУ.

21.05.2018р. до суду надійшло пояснення (вх.№01-55/5083/18) Регіонального відділення ФДМ України по Волинській області. В поясненні третя особа зазначає, що вказані об'єкти перебувають в оренді згідно договору оренди індивідуального визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 18.08.2016р. №1056. Повідомляє, що у регіонального відділення відсутня будь-яка інформація про договір зберігання державного майна №4/14 від 14.02.2014р.

Також, 21.05.2018р. від відповідача надійшли пояснення (вх.№01-55/5085/18), в яких він вказує, що після визнання договору недійсним з моменту укладення 14.02.2014р., ДП "Укрриба" не може посилатись на нього, як на підставу для зверненням з позовом. Можуть застосовуватись наслідки недійсності по даному договору, однак стягнення стосується правочину, який визнаний судом недійсним з моменту укладення і правовідносини між сторонами його виконання припинились. Просить в задоволенні позову відмовити.

19.06.2018р. на адресу суду від позивача надійшов розрахунок суми позову та пояснення до нього (вх.№01-55/6111/18).

Ухвалою суду від 13.06.2018р. постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Згідно ухвали суду від 18.06.2018р. повідомлено сторони про відкладення розгляду справи по суті на 05.07.2018р.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомленій про час та дату судового розгляду справи по суті, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Частинами 1 та 3 ст.202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

Відповідно до п. 1 спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 06.05.2003 № 126/752 «Про передачу гідротехнічних споруд», до сфери управління Міністерства аграрної політики України передано гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та пов'язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств.

Наказом Державного департаменту рибного господарства Міністерства аграрної політики України від 29.07.2003 № 210, на виконання п. 11 «Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482 «Про передачу об'єктів права державної і комунальної власності» та спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України за № 126/752 «Про передачу гідротехнічних споруд», затверджено «Акт прийому- передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду ВАТ Волиньрибгосп», на баланс ДП «Укрриба», та закріплене зазначене в Акті майно за ДП "Укрриба" на праві повного господарського відання.

14.02.2014 між ДП "Укрриба" (Сторона 1) та ТОВ «Трансгазіндастрі АТ» (Сторона 2) укладено договір № 4/14 про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП «Укрриба».

Згідно п. 1.1 Договору, предметом договору є надання (передача) Стороною-1 Стороні-2 права на експлуатацію гідротехнічних споруд, пов'язаних з ними робочих машин та обладнання у єдиному технологічному процесі для рибогосподарської діяльності, консультаційних послуг, пов'язаних з експлуатацією гідроспоруд, інших додаткових послуг, а також проведення розрахунків за ці послуги. Місцезнаходження гідротехнічних споруд, пов'язаних з ними робочих машин та обладнання: Волинська обл., Луцький район, с. Рокині. Детальний перелік майна, право на експлуатацію якого передається наведено у додатку № 1 до Договору, що є невід'ємною його частиною.

Відповідно до додатку №1 до договору балансова вартість майна становить 452519грн, залишкова вартість станом на 01.01.2014р. - 122886,02грн.

Ціна за договором визначається відповідно до Протоколу про договірну ціну, який є невід'ємною частиною договору і становить 510,77 грн. в тому числі ПДВ. Розмір щомісячної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п.4.1 договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору, Сторона-2 зобов'язується здійснювати оплату за договором, щомісячно на розрахунковий рахунок Сторони-1 не пізніше 14 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що договір набуває чинності з дня його підписання і діє до укладення договору оренди.

Також, 14.02.2014р. між сторонами було підписано протокол про договірну ціну по договору №4/14 від 14.02.2014р.

Згідно картки рахунку №361 від 02.03.2018р. обороти за період користування майном склали 23337,93грн. Відповідач за період дії договору за користування майном сплатив 16269,65грн. Проте, з жовтня 2015 р. відповідачем порушувались умови договору щодо внесення плати за користування майном, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості на загальну суму 7068,28грн.

18.08.2016 року, майно (гідротехнічні споруди ставів), що експлуатувалося за договором №4/14 від 14.02.2014р., було передано за договором оренди № 1056 ФОП Балабуху С. Є.

Таким чином, 17.08.2016 року договір № 4/14 про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд припинив свою дію.

Згідно рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016р. у справі №01-23/903/727/16, що набрало законної сили, визнано недійсним з моменту укладення договір про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП «Укрриба» №4/14 від 14.02.2014 р., укладений між ТОВ «Трансгазіндастрі АГ» та ДП «Укрриба».

При цьому суд відзначив, що спірний договір про передачу права експлуатації є удаваним правочином, оскільки за своїм правовим змістом фактично є довгостроковим договором оренди. Разом з тим правомочною особою на укладення договору оренди державного майна є Фонд державного майна України, а отже ДП "Укрриба" при укладенні спірного договору було перевищено свою компетенцію як балансоутримувача майна.

У відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України зобов'язання, в силу яких одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є майново-господарськими зобов'язаннями. За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Якщо господарське зобов'язання припиняється лише на майбутнє, господарським судам слід виходити з того, що у відповідних випадках і неможливості повернення одержаного за зобов'язанням у натурі правові наслідки такої недійсності визначаються відповідно до статті 216 ЦК України та частини другої статті 208 ГК України».

Статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Приписами ст. 208 Господарського кодексу України передбачено, що у разі визнання недійсним зобов'язання кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути другій стороні усе одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 19.10.2016 у справі № 18/122-12/2, вимога про виконання зобов'язання за недійсним договором не ґрунтується на законі. Належним способом захисту у такому випадку є звернення з вимогою про відшкодування вартості того, що одержано за недійсним правочином, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу. Оцінка об'єкта оренди здійснюється за відновною вартістю, крім об'єктів оренди державної та комунальної власності, оцінка яких здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Умови договору оренди зберігають свою силу на весь строк дії договору, а також у разі, якщо після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря (частини перша та друга статті 284 ГК України).

Таким чином, в результаті укладення договору №4/14 від 14.02.2014р. про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП "Укрриба", визнаного в подальшому недійсним в судовому поряду, між сторонами виникли орендні правовідносини, які полягають у набутті орендарем (відповідачем) за плату права користування орендованим майном, а орендодавцем (позивачем) - права на одержання цієї плати. При цьому, виходячи з правової природи орендних правовідносин, плата за право користування майном не ставиться в залежність від фактичного використання або невикористання такого майна орендарем.

За таких обставин, відповідач зобов'язаний на підставі статті 216 ЦК України сплатити позивачу вартість користування орендованим майном, яка складає 7068,28 грн., оскільки повернення отриманого користування майном унеможливлене самим фактом такого користування.

Відповідач стверджує, що після визнання договору №4/14 від 14.02.2014р. недійсним з моменту укладення, позивач не може посилатись на нього як на підставу звернення з позовом, оскільки припинились будь-які правовідносини між сторонами. Проте, суд вважає такі доводи відповідача помилковими.

В даному випадку, у разі застосування наслідків недійсності правочину необхідно керуватися нормами законів, що регулюють орендні відносини. Відповідач здійснював орендне користування державним нерухомим майном на підставі договору, у зв'язку з чим за наслідками визнання його недійсним у ДП "Укрриба" відповідно до приписів ст.216 ЦК України виникло право на відшкодування вартості такого користування.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 13, частиною 1 ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на зазначене, вимоги позивача щодо відшкодування за фактичне користування державним нерухомим майном у розмірі 7068,28грн. є підставними та підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 202, ст.ст. 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Трансгазіндастрі АГ" (43021, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Стрілецька, 41, ) відшкодувати державному підприємству "Укрриба" (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 82-А, ) кошти за фактичне користування державним нерухомим майном у розмірі 7068грн. 28коп.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгазіндастрі АГ" (43021, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Стрілецька, 41, ) на користь державного підприємства "Укрриба" (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 82-А, ) 1762грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 09.07.2018р.

Суддя О. Г. Слободян