ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"27" червня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/560/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Оборотової О.О.

при секретарі судового засідання Тодоров А.М.

За позовом: в.о. керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області

до Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод»

про розірвання договору оренди та повернення майна -

за участю учасників справи:

прокурор: Озерова О.Д., за посвідченням №035121 від 13.08.2015р.

від позивача: Десятова Н.А., довіреність № 5, дата видачі: 15.01.2018р.

від відповідача: Лобанов Р.М., довіреність № 035121, дата видачі: 13.08.2015р.

ВСТАНОВИВ:

В.о. керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» заборгованість за оренду державного майна у розмірі 1104 409, 02 грн., пеню - 120 484, 94 грн.; розірвати договір оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства «Ізмаїльський винзавод», укладений 15.11.2000р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський виноробний завод»; зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський виноробний завод» повернути державі в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області за актом приймання-передачі цілісний майновий комплекс «Ізмаїльський виноробний завод», розташований за адресами:

- Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, 44;

- Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, 54;

- Одеська область, Ренійський район, с. Плавні;

- Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворово, вул. Лиманська, 18, та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем істотних умов договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства «Ізмаїльський винзавод» від 15.11.2000р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.03.2018р. позовну заяву в.о. керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/560/18 за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи.

07.05.2018р. від Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» надійшло клопотання про продовження строку підготовчого провадження у справі №916/560/18.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.05.2018р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 916/560/18 на тридцять днів.

04.06.2018р. до господарського суду Одеської області від Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» надійшла заява про закриття провадження по справі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.06.2018р. клопотання Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» - задоволено частково; закрито провадження у справі № 916/560/178 в частині позовних вимог, що стосуються стягнення заборгованості по договору оренди державного майна у розмірі 1104 409, 02 грн., та пені - 120484, 94 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.06.2018р. закрито підготовче провадження у справі № 916/560/18; призначено справу до судового розгляду по суті в даному засіданні суду.

Представник прокуратури у судовому засіданні 27.06.2018р. підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Відповідача у судовому засіданні по суті позовних вимог 27.06.2018р. заперечував з приводу задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 27.06.2018р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області не підтримало позовні вимоги прокуратури, пояснюючи це тим, що розірвання договору оренди та повернення державного майна створить складну соціальну ситуацію в регіоні, оскільки підприємство забезпечує робочими місцями велику кількість населення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, суд встановив:

15.11.2000р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та ЗАТ «Ізмаїльський винзавод» (Орендар) укладено договір оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства «Ізмаїльський винзавод», розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Гагаріна, 44 та філії, що знаходяться за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворово, вул. Лиманська, 18 та Одеська область, Ренійський район, с. Плавні.

Відповідно до п. 1.1 договору від 15.11.2000р., Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне володіння та користування цілісний майновий комптекс державного підприємства «Ізмаїльський винзавод», склад і вартість якого визначені згідно з Актом оцінки, який затверджений наказом регіонального відділення ФДМУ по Одеській області від 30.10.2000р. № 957 та передаточного балансу вказаного підприємства, складеного станом на 01.06.2000 і вартість якого складає 2 881 тис.грн.

На виконання вказаного договору, за актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу «Ізмаїльський винзавод» від 15.11.2000р., майно, яке предметом договору передано відповідачу.

У подальшому, до вищевказаного договору оренди внесено зміни, відповідно до яких преамбулу та розділи 1-13 договору оренди № від 15.11.2000р. цілісного майнового комплексу «Ізмаїльський винзавод» із змінами та доповненнями, внесеними Додатковими угодами від 29.04.2002 та від 21.04.2004р., викладено у новій редакції, майно передано за актом приймання-передачі від 03.12.2007р., вартість майна, що передається в оренду, складає 3 944 800,00 грн.

Крім того, договором від 06.05.2011р. про внесення змін до договору оренди № від 15.11.2000р. цілісного майнового комплексу «Ізмаїльський винзавод» внесено зміни, Преамбулу та п.13 договору викладено у новій редакції. Зокрема, у зв'язку із зміною Орендарем назви з «Закрите акціонерне товариство «Ізмаїльський винзавод» на «Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський виноробний завод», яке є правонаступником ЗАТ «Ізмаїльський винзавод», змінено реквізити сторін.

Згідно п. 3.4 договору, орендна плата перераховується Орендарем до Державного бюджету щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним. Одночасно копія платіжного доручення надсилається Орендодавцю.

Відповідно до п. 3.1 договору визначено, що Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Як зазначає в.о. керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області, ПрАТ «Ізмаїльський виноробний завод», в порушення прийнятих зобов'язань за договором оренди від 15.11.2000, з подальшими змінами, з 28.04.2017 року по 31.01.2018 року не здійснювалось внесення орендної плати за користування майном, яке є предметом договору оренди, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед орендодавцем - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області сумі 1 104 409,02 грн.

Договором оренди передбачено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди, Орендар зобов'язаний повернути Орендодавцеві (або юридичній особі, вказаній Орендодавцем) Підприємство в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або його частини) орендованого майна Підприємства з вини Орендаря.

У разі невиконання Орендарем обов'язку повернути Підприємство, Орендодавцем нараховується неустойка у розмірі подвійної плати за користування майном за весь час прострочки, яка стягується у судовому порядку. (п.5.7).

В.о. керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області вважає, що несплата відповідачем орендної плати з квітня 2017 року по теперішній час, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 1 104 409,02 грн., є істотним порушенням умов договору оренди, у зв'язку з чим і було подано відповідну позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

При цьому, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів державних органів.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Судом встановлено, що позивачі не ініціювали питання звернення до суду за захистом порушених прав, а тому посилаючись на оціночну дефініцію «Інтересів держави», а також враховуючи неналежне виконання позивачами своїх обов'язків прокурор подав до Господарського суду Одеської області відповідний позов.

Що стосується розірвання договору оренди суд зазначає наступне.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, прокурор у якості підстави для розірвання оспорюваного договору, зазначає про істотне порушення відповідачем умов договору оренди державного майна.

Відповідно до ч. 1,4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із системного аналізу тексту, укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою оспорюваний договір є договором оренди державного майна.

Умовами ст.651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Приписами ст.652 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Із змісту ст.653 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Пунктом 1 ст.760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Положеннями п.1 ст.761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно п.п.1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Чинним законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін цього договору.

Таке розірвання може ініціюватися як з підстав, визначених сторонами у спірному договорі, так і у випадках, визначених законом.

В якості підстав задоволення позовних вимог, прокурор посилається на те, що відповідач, в порушення умов договору, несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував орендну плату, у зв'язку з чим станом на 22.03.2017р. (день надіслання позовної заяви до господарського суду) у орендаря утворилась заборгованість в сумі в сумі 1104409,02 грн. та заборгованість зі сплати пені в сумі 120484,94 грн.

Суд звертає увагу, що орендоване майно є державним, тому на спірні правовідносини поширюється також дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно з частиною третьою статті 26 якого підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань.

Щодо розірвання договору оренди державного майна слід застосовувати приписи частини третьої статті 291 ГК України, частини другої статті 651, статей 782, 783 ЦК України та частини третьої статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 8 травня 2012 року.

Отже, правовою підставою для розірвання договору оренди є саме встановлення факту несплати орендної плати протягом трьох місяців поспіль. Момент встановлення даного факту визначається саме зверненням прокурора до господарського суду Одеської області за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до позовної заяви, прокурор зазначає, що станом на момент подання позову, основна заборгованість Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» складає 1104409,02 грн., однак дані обставини не відповідають дійсності, оскільки у розрахунку, який доданий до позовної заяви (а.с. 42) не враховано проплат відповідача згідно платіжних доручень №379 від 01.02.2018р., №448 від 28.02.2018р. (а.с.76-77).

Крім цього, відповідно до пояснень наданих представником прокуратури, що відображено у розрахунку, який наданий до позовної заяви, відповідачем повністю не сплачено орендну плату за період з квітня по червень 2017р. (включно) та з вересня по листопад 2017р. (включно), що складає три місяці, однак, на момент подання позовної заяви дана заборгованість була відсутня, оскільки за дані періоди відповідачем оплачено заборгованість.

Дані обставини підтверджуються розрахунком, який наданий прокурором, з урахуванням проплат Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» від 27.07.2017р., 01.09.2017р., 30.11.2017р. та 28.12.2017р. у відповідача взагалі рахується переплата за вищезазначені періоди.

Суд звертає увагу, що відповідно до розрахунку прокуратури, заборгованість, яка нарахована Приватному акціонерному товариству «Ізмаїльський виноробний завод» є поточною, але ніяким чином не пов'язана з систематичною несплатою орендних платежів протягом трьох місяців.

Отже, у суду відсутні правові підстави для застосування статті 782 ЦК України, а тому суд не вбачає в діях Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» істотного порушення умов договору оренди.

Крім цього, суд зазначає, що на даний час заборгованість Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» взагалі відсутня.

Порушення відповідачем умов договору внаслідок чого і була наявна поточна заборгованість в контексті спірних правовідносин не є істотним, а тому суд не вбачає підстав для розірвання договору оренди.

Таким чином, матеріали справи не підтверджують факт систематичного порушення орендарем такої істотної умови договору оренди державного майна, як внесення орендної плати, що в розумінні ч. 2 ст. 651, ч. 1 ст. 785 ЦК України та ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», а тому відсутні правові підстави для розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку.

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для повернення об'єкту оренди, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 4 ст. 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Судовий захист права власності та майнових прав власників здійснюється шляхом розгляду справ за позовами щодо речових прав на майно, а саме: віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), негаторний - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України), про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (стаття 392 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За своєю правовою природою позов, який містить вимогу про усунення перешкод у користуванні майном, є негаторним. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Отже, приймаючи до уваги, що на даний момент відповідач користується орендованим майном на підставі договору, який не визнано недійсним, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині застосування наслідків недійсності правочину.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, позовні вимоги в.о. керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області не підлягають задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви відповідно до приписів ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог в.о. керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області про розірвання договору оренди та повернення майна - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 07 липня 2018р.

Суддя О.Ю. Оборотова