УХВАЛА

06 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/2065/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Мачульського Г.М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія"

на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду у складі Мартюхіної Н.О. - головуючого, Гези Т.Д., Сгари Е.В. від 11 червня 2018 року

за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до: 1. товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", 2. товариства з обмеженою відповідальністю "Донспецмонтаж", 3. товариства з обмеженою відповідальністю "Донбассжилстрой", 4. товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд", 5. товариства з обмеженою відповідальністю "Альтком" Інвест-Строй", 6. публічного акціонерного товариства "Тельманівський кар'єр", 7. товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Дан", 8. товариства з обмеженою відповідальністю "ДАЭМ", 9. товариства з обмеженою відповідальністю "Дорстрой", 10. товариства з обмеженою відповідальністю "Дорстрой", 11. товариства з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія", 12. товариства з обмеженою відповідальністю "Будкоплект"

про солідарне стягнення 290 055 270, 81 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" (відповідач - 11) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 11 червня 2018 року у даній справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги на відповідність вимогам параграфу 1 глави 2 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) Суд зазначає таке.

За приписами пункту 3 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Подана товариством з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" касаційна скарга наведеним приписам не відповідає, оскільки на титульній сторінці скарги серед переліку інших учасників справи зазначено лише публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", тоді як учасникам даної справи є ще одинадцять осіб.

Разом з цим, в порушення пункту 7 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) у касаційній скарзі товариства з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" не зазначено дати отримання копії оскаржуваної ухвали апеляційного господарського суду, що також є порушенням вимог, які ставляться процесуальним законом до форми касаційної скарги.

За приписами пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) у касаційній скарзі повинно бути зазначено обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов'язок зазначати про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень.

Зміст поданої скарги по суті зводиться до висловлення незгоди з прийнятою ухвалою апеляційного господарського суду та цитування загальних норм національного законодавства, що звичайно ж Суд не може визнати належним виконанням вимог пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ).

Крім цього, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" № 3674 - VI.

За приписами статті 4 Закону України № 3674 - VI (в редакції чинній на час звернення з даною касаційною скаргою) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день звернення з касаційною скаргою складає 1 762 грн.

До поданої касаційної скарги взагалі не додано доказів сплати судового збору або документів, що підтверджують підстави звільнення від такої сплати, що є порушенням наведених вище положень пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ).

Наведені обставини могли би стати підставою для повернення касаційної скарги без розгляду в силу положень статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), однак Суд вважає за необхідне повернути касаційну скаргу з інших підстав, підстав передбачених статтею 43 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), а саме через те, що розцінює її подання зловживанням процесуальними правами і в обґрунтування своєї позиції зазначає таке.

За приписами частин 1, 2, 3 статті 43 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Так Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" звернулося до Господарського суду Донецької області із зустрічною позовною заявою, яка була повернута місцевим господарським судом ухвалою від 25 липня 2016 року на підставі пунктів 4, 6 статті 63 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу, чинній до 15 грудня 2017 року), а саме через те, що заявником до заяви не було додано доказів сплати судового збору та надсилання копій такої заяви іншим учасникам справи.

В подальшому товариство з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" звернулася з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Донецької області від 25 липня 2016 року до Донецького апеляційного господарського суду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03 серпня 2016 року відмовлено товариству з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору; апеляційну скаргу повернуто без розгляду.

Не погодившись з ухвалою апеляційного господарського суду від 03 серпня 2016 року, товариство з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" тричі зверталося до Вищого господарського суду України із касаційними скаргами, однак результатом кожного такого звернення ставало прийняття касаційним судом ухвал про повернення касаційних скарг без розгляду.

Так ухвалою від 12 жовтня 2016 року, Вищий господарський суд України повернув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 111-3 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу, чинній до 15 грудня 2017 року).

Ухвалою від 17 листопада 2016 року, Вищий господарський суд України повернув касаційну скаргу на підставі пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 111-3 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу, чинній до 15 грудня 2017 року).

Ухвалою від 23 січня 2017 року, Вищий господарський суд України відмовив товариству з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" у відновленні строку на подання касаційної скарги на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 03 серпня 2018 року у даній справі; касаційну скаргу повернув без розгляду на підставі пунктів 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 111-3 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу, чинній до 15 грудня 2017 року).

У квітні 2018 року, товариство з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" знову звернулося до місцевого господарського суду із зустрічною позовною заявою, яка ухвалою Господарського суду Донецької області від 20 квітня 2018 року залишена без руху, а ухвалою цього ж суду від 14 травня 2018 року повернута заявникові без розгляду, через те, що заявником не усунуто недоліки заяви, визначені ухвалою від 20 квітня 2018 року.

Далі товариство з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" оскаржило ухвалу Господарського суду Донецької області від 14 травня 2018 року до Донецького апеляційного господарського суду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 11 червня 2018 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія", що подавалася з численною кількістю недоліків повернуто скаржникові без розгляду і крім цього, апеляційний господарський суд визнав подання такої апеляційної скарги зловживанням процесуальними правами.

Подання товариством з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" касаційної скарги на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 11 червня 2018 року є прикладом систематичного зловживання процесуальними правами і полягає у їх недобросовісному використанні, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов'язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб'єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20.01.2011).

За приписами частини 2 статті 135 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов'язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд, з урахуванням конкретних обставин, стягує в дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від п'яти до п'ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про застосування до товариства з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія", за систематичне зловживання процесуальними правами, заходу процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 52 860, 00 грн.

За таких обставин, керуючись статтями 43, 131, 135, 234, 314 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 11 червня 2018 року у справі № 905/2065/16 разом з доданими матеріалами повернути скаржникові без розгляду.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Донецька будівельна компанія" (83060, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Шахтарів Донбасу, 163, ) в дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України, 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) штраф у розмірі 52 860, 00 грн. (п'ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят гривень).

3. Ухвала може бути пред'явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили з моменту її підписання, не може бути оскаржена та підлягає негайному виконанню.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Мачульський Г.М.