РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018Справа № 910/636/18

За позовом Приватної інвестиційної комерційної фірми "Продресурси";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІКЕЛ КЛІНІК "СТОЛИЦЯ";

про порушення ділової репутації.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Лисич Ю. В., адвокат, ордер КС № 358037 від 18.01.2018 р.;

Від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватна інвестиційна комерційна фірма "Продресурси" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІКЕЛ КЛІНІК "СТОЛИЦЯ" про порушення ділової репутації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2018 року позовну заяву Приватної інвестиційної комерційної фірми "Продресурси" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІКЕЛ КЛІНІК "СТОЛИЦЯ" про порушення ділової репутації залишено без руху, надано Приватній інвестиційній комерційній фірмі "Продресурси" строк для виправлення встановлених судом недоліків.

До господарського суду від Приватної інвестиційної комерційної фірми "Продресурси" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 року відкрито провадження у справі № 910/636/18 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, розгляд справи призначено на 29.03.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 року підготовче засідання відкладено до 08.05.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/636/18 до судового розгляду по суті на 31.05.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 року відкладено розгляд справи до 19.06.2018 року.

Під час розгляду спору по суті представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання 19.06.2018 не з'явився, відзив на позовну заяву не надав, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, оскільки ухвала була надіслана відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд зазначає про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом направлення на адресу суду поштовим відправленням.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що 13.11.2017 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Медікел клінік «Столиця» направило (подало) до ПрАТ «СК «Провідна» та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» лист - звернення № 1732 з додатком копією заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Так, в листі - зверненні керівництво ТОВ «Медікел клінік «Столиця» наголошується на тому, що ОСОБА_2 не маючи на те достатніх повноважень, незаконно діючи від імені компанії уклала тристоронні договори між страховими (та асістуючими) компаніями і компанією ТОВ ПІКФ «Продресурси». Окрім того, ТОВ «Медікел клінік «Столиця» наголошується, що ОСОБА_2 продовжує незаконно діяти від імені ТОВ «Медікел клінік «Столиця» і намагаюся надавати послуги страховим (та асістуючими) компаніями по раніше незаконно укладеним договорам з «прокладкою» ПІКФ «ІІродресурси».

Як вбачається з тексту копії вищевказаного листа, наявного у матеріалах справи, цим листом ТОВ «Медікел клінік «Столиця» повідомила сторін про ініціювання кримінального розслідування стосовно колишнього Генерального директора компанії ОСОБА_2.

Обгрунтовуючи свою позовну заяву позивач зазначає, що вказана вище інформація є недостовірною та шкодить його діловій репутаціїї.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, ст. 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати людині.

Право на недоторканість своєї ділової репутації відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, що забезпечують соціальне буття фізичної особи. Це право за своєю природою може належати не лише фізичній, але й юридичній особі.

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті права, які можуть їй належати, і це право підлягає захисту в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі ділова репутація; ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

За своєю правовою природою право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам, оскільки це право може бути використано господарюючим суб'єктом (підприємцем) як спосіб судового захисту про поширення інформації, що шкодить його діловій репутації.

Статтею 200 ЦК України передбачено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Згідно ст. 1 Закону України "Про інформацію" інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Статтею 22 Закону України "Про інформацію" визначено, що масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 зазначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як зазначено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Отже, позивач звернувся до суду для захисту своїх немайнових прав юридичної особи, а тому для встановлення істини у спорі та всебічного та об'єктивного з'ясування всіх фактичних обставин справи необхідним є дослідження і встановлення, перш за все, факту поширення відповідачем неправдивих відомостей стосовно діяльності підприємства.

На підтвердження своїх позовних вимог та з метою доведення факту поширення неправдивих та таких, що шкодять діловій репутації відомостей позивач надав суду копію листа-звернення ТОВ «МК СТОЛИЦЯ» № 1732 від 13 листопада 2017р. з додатком копією заяви про вчинення кримінального провадження адресовану Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Провідна».

Оригінал вказаного листа-звернення ТОВ «МК СТОЛИЦЯ» № 1732 від 13 листопада 2017р. позивачем суду представлено не було.

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року, зазначено, що при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, враховуючи положення статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року; далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права. Частиною 1 статті 10 цієї Конвенції закріплено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися: своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, враховуючи, що інформація, викладена в листі-зверненні ТОВ «МК СТОЛИЦЯ» № 1732 від 13 листопада 2017р. не містить фактичних даних, які б можливо було перевірити або встановити, при цьому, не містить відомостей/даних, які б стверджували про те, що відповідач порушив норми чинного законодавства, відповідно суд дійшов висновку, що поширені відомості є лише припущенням автора і не можуть розцінюватись як поширення недостовірної інформації, оскільки мала місце реалізація автором свого конституційного права на свободу вираження поглядів, передбаченого ст. 40 Конституції України право, а не поширення недостовірної інформації.

Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" встановлено, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Доказів, що наведена у спірному листі інформація принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, чи порушують інші його особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, суду надано не було, тоді як відповідно до ст. 74 ГПК України саме на позивача покладено обов'язок доведення, як на особу, яка посилається на певну обставину.

Що стосується іншої вимоги позивача стягнення з відповідача 50 000,00 грн. у відшкодування ділової репутації.

Зазначені вимоги позивача розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Пунктом. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена як самостійно, так і у поєднанні із вимогами про опублікувала спростування недостовірної інформації.

Зважаючи на право за захистом якого позивач звернувся до суду та підстави позову при розгляді даного спору суд виходить с того, що законодавчо передбаченим способом захисту слід вважати звернення з вимогами про стягнення моральної шкоди.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (надалі - Постанова Пленуму ВСУ № 4), роз'яснено:

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Вимагаючи стягнення з відповідача моральної шкоди позивач не підтвердив жодними доказами факт завдання шкоди своїм немайновим правам та не обґрунтував розрахунку розміру моральної шкоди.

Оскільки, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу втрат немайнового характеру, зокрема, моральних, приниження його ділової репутації в результаті неправомірних дій відповідачів, як і не містять доказів на підтвердження розміру моральної шкоди.

З урахуванням наведеного, господарський суд міста Києва вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог про визнання недостовірної інформації та стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. відмовити повністю.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи зібрані докази по справі, пояснення представників сторін та керуючись статтями 129, 232, 236-241 ГПК України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 26.06.2018 р.