РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Справа №903/922/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги фізичної особи-підприємця Нагорника Сергія Романовича та Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення господарського суду Волинської області від 17.04.2018 р. у справі №903/922/17 (суддя Шум М.С., повний текст складено 25.04.2018 р.)

за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України

до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Каскад"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - фізичної особи-підприємця Нагорника Сергія Романовича

про зобов'язання вчинити дії

За участю:

представника позивача - Кривчука В.М.,

представника відповідача - не з'явився,

третьої особи - Нагорника С.Р.,

представника третьої особи - Хохлова В.О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 17.04.2018 р. у справі №903/922/17 у позові Державної архітектурно-будівельної інспекції України до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Каскад", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - фізичної особи-підприємця Нагорника Сергія Романовича, про зобов'язання вчинити дії, відмовлено.

В обґрунтування свого рішення, суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст. 39, 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п.п. 3, 5, 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, зазначив, що вказані норми визначають порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів після набрання ними чинності, містять заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію за час їхньої дії, та не містять застережень, зокрема, про поширення їхньої дії на відносини, які виникли до набрання ними чинності, що відповідає позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 04.03.2014 р. у справі №21-433а13. Таким чином, встановлений вищенаведеними нормами обов'язок введення закінчених будівництвом об'єктів будівництва в експлуатацію та відповідальність за його невиконання стосуються тих суб'єктів, які закінчили будівництвом об'єкти після набрання чинності вказаними нормативно-правовими актами. Крім того, враховуючи порядок проектування та будівництва об'єктів, визначений ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", суд вказав, що реєстрація права власності на об'єкт містобудування є завершальним етапом процесу будівництва, з огляду на що Законом не передбачено введення в експлуатацію нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи ст. 256, 260, 261, 267 ЦК України, беручи до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, не встановлення судом факту зупинення чи переривання перебігу строків позовної давності, та відсутність у позивача поважних причин пропуску позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, третя особа Нагорник Сергій Романович звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов Державної архітектурно-будівельної інспекції України задоволити.

Апелянт, зокрема, вказує, що вказані у технічному паспорті від 04.06.2003р. обставини зміни конфігурації приміщень, техніко-економічних показників (площі) та використання об'єкту за новим призначенням (магазин з адміністративним корпусом) свідчать про те, що після отримання свідоцтва про право власності серії АБ № 15170 від 13.06.2001р. на приміщення площею 234,1 кв.м., ТОВ "ВКП "Каскад", в порушення вимог "Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт", самочинно здійснило його реконструкцію і переобладнання, не отримавши дозволу на виконання будівельних робіт, та не ввело його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Стверджуючи, що ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п. 12 "Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів", не містять застережень, зокрема, про поширення їхньої дії на відносини, які виникли до набрання ними чинності, суд першої інстанції проігнорував чинність "Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт", Закону України "Про основи містобудування" та Закону України "Про планування і забудову територій" на час проведення відповідачем незаконної добудови та реконструкції добудованих приміщень, які також забороняли експлуатацію об'єктів будівництва, не прийнятих у встановленому законодавством порядку.

Крім того, суд першої інстанції усупереч ч.4 ст.75 ГПК України, не взяв до уваги позицію Вищого адміністративного суду України висловлену в ухвалі від 29.05.2015 р. у справі №803/971/13-а, згідно якої реєстрація права власності є актом офіційного визнання цивільного права, а не підтвердженням технічного стану новобудов. Також вважає безпідставним висновок суду про порушення позивачем строків позовної давності, оскільки ТОВ "ВКП "Каскад" у 2013 р. було подано адміністративний позов до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними та скасування припису та постанови, у задоволенні якого було відмовлено лише 02.06.2016 р. ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду, з огляду на що строк позовної давності переривався відповідно до ст.256 ЦК України.

Апелянт звертає увагу, що судом не розглянуто позов у повному обсязі по суті всіх позовних вимог, оскільки проігноровано самочинну реконструкцію і переобладнання у період з 2001 по 2003 роки та експлуатацію магазину та офісу без оформлення відповідних дозвільних документів по даний час.

Державна архітектурно-будівельна інспекція України також оскаржила рішення суду першої інстанції. В своїй апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення господарського суду Волинської області від 17.04.2018 р. у справі №903/922/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити. Вважає твердження суду про те, що після оформлення права власності в період з 2001 по 2003 роки позивачем було проведено ремонтні роботи в даному приміщенні., внаслідок яких загальна площа будівлі зменшилась на 3,7 кв.м. суперечить обставинам справи, оскільки згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.07.2011 р. №30568790, площа зменшена на 3,7 кв.м. за рахунок реконструкції та переобладнання, що не взято судом до уваги. Скаржник вказує, що суд не застосував діючі у період спірних правовідносин норми, зокрема, ч.3 ст.18 Закону України "Про основи містобудування" та ч.9 ст. 30-1 Закону України "Про планування і забудову територій", якими встановлено, що експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів будівництва забороняється.

В обґрунтування апеляційної скарги також позивач зазначає, що суд першої інстанції не врахував відсутність у ТОВ "ВКП "Каскад" дозволу Інспекції Держархбудконтролю на початок будівництва, у відповідності до ДБН-А.3.1-2-93, а також відсутність акту державної технічної комісії, передбаченого "Положенням про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, які не є державною власністю", затвердженого розпорядженням виконавчого комітету Волинської обласної ради від 20.06.1995 №150-рв; Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, які не є державною власністю, затвердженого розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 16 березня 2000 року № 115, зареєстрованого у Волинському обласному управлінні юстиції 17.03.2000 за № 14/423, та ДБН А.3 .1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, які були чинні на момент проведення будівельних робіт та оформлення за ТОВ "ВКП "Каскад" права власності на самочинно реконструйовану будівлю. Апелянт звертає увагу, що за експлуатацію без документа про готовність об'єкта до експлуатації, постановою №16 від 11.04.2013, на ТОВ "ВКП "Каскад" притягнуто до встановленої відповідальності у вигляді штрафу 51615 грн., який відповідачем сплачено до бюджету.

Апелянт вважає, що не ґрунтуються на нормах законодавства та не підтверджені обставинами справи висновки суду про порушення позивачем строків позовної давності, твердження, що оскарження в судовому порядку рішення суб'єкта владних повноважень не зупиняє дію припису від 08.04.2013 №22, та що судом не встановлено фактів зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Каскад" подало відзив на апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Нагорника Сергія Романовича, у якому просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що дана справа у відповідності до ч.1 ст. 2 ГПК України взагалі не підлягала розгляду, залучення ФОП Нагорника С.Р. третьою стороною по справі у відповідності до ч. 2 ст. 53 ГПК України є безпідставним, а справа у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України повністю підлягала закриттю по причині відсутності предмету спору, як такого. Адже, в позовній заяві та в апеляційній скарзі відсутнє обґрунтування як порушеного права позивача - Державної архітектурно- будівельної інспекції України, так і третьої особи - ФОП Нагорника С.Р., в інтересах якого фактично і подано даний позов.

В судове засідання, що відбулося 25.06.2018 року, відповідач не забезпечив явку свого представника, натомість подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю прибуття представника адвоката Півня Г.В., оскільки останній перебуває у від'їзді у м.Мелітополі до 26.06.2018 р.

Розглядаючи вказане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р. вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Враховуючи наведене, а також те, що з поданого клопотання про відкладення не вбачається поважних причин, які б свідчили про необхідність перенесення судового засідання на іншу дату, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання та відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційні скарги в межах вимог та доводів наведених в них, відзиви на них, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2017 р. Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до господарського суду Волинської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Каскад" про зобов'язання вчинити дії, а саме заборонити товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Каскад" експлуатацію приміщення загальною площею 230,4 кв.м., а саме: приміщення магазину загальною площею 41,5 кв.м., яке складається з - коридора 1-1 площею 2,3 кв. м., торгового залу 1.2 площею 17,3 кв. м., кладової 1-3. площею 15,3 кв. м., коридора 1-4 площею 2.6 кв. м., туалету 1-5 площею 1,0 кв. м., умивальника 1-6 площею 1,2 кв. м., підсобного приміщення 1- 7 площею 1,8 кв.м., та приміщення адміністративного корпусу загальною площею 188,9 кв.м., яке складається з - кабінету 1-8 площею 18,3 кв. м., кладової 1-9 площею 4,1 кв. м., коридора 1-10 площею 2,3 кв.м., кабінету 1-11 площею 13,4 кв.м., кладової 1-12 площею 4,4 кв.м., майстерні 1-13 площею 25,2 кв.м., майстерні 1-14 площею 20,6 кв.м, гаража 1-15 площею 64,7 кв.м., коридора 1-16 площею 6,2 кв.м., кладової 1-17 площею 11,2 кв.м., туалета 1-18 площею 1,7 кв.м., умивальника 1-19 площею 1,9 кв.м., кладової 1-20 площею 14,9 кв.м., що розташоване за адресою: м. Ковель, вул. Косачів, 8, до введення об'єкту в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

В обґрунтування позову Державна архітектурно-будівельна інспекція України вказує, що ТОВ "ВКП "Каскад" самовільно здійснило реконструкцію магазину та офісу і незважаючи на те, що даний об'єкт не був прийнятий в експлуатацію, продовжує ігнорувати і порушувати вимоги містобудівного законодавства та експлуатувати магазин та офіс по вул.Косачів, 8 в м.Ковель без оформлення відповідних дозвільних документів.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.12.1995 р. товариство покупців, членів трудового колективу цеху по пошиттю ковдр, структурний підрозділ орендного підприємства "Силует" в особі голови товариства покупців Пархонюка Володимира Федоровича придбало будівлю цеху по пошиттю ковдр площею 167 кв.м,. яка знаходиться за адресою: м. Ковель, вул. Косачів, 8, згідно укладеного з Фондом державного майна України в м.Ковель договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу-цеху по пошиттю ковдр, структурного підрозділу орендного підприємства "Силует" №(48)255к (т.1, а.с.16-17). Передача вказаного цеху по пошиттю ковдр площею 167 кв.м. товариству покупців відбулася 16 липня 1996 року, про що свідчить акт прийому-передачі.

Відповідач здійснив реконструкцію існуючих приміщень шляхом добудови приміщень, площею 67,1 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на приміщення загальною площею 234,1 кв.м. по вул. Косачів, 8 в м.Ковель, складеного Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 14.04.1997р. (т.1, а.с.19-25).

16.03.2000 р., розглянувши клопотання ТОВ "ВКП "Каскад" про надання дозволу на переобладнання приміщень під магазин, виконавчий комітет Ковельської міської ради рішенням №99 дозволив переобладнання власних приміщень під магазин для торгівлі товарами власного виробництва та зобов'язав виконати роботи по добудові, реконструкції, переобладнання приміщень і споруд у відповідності до архітектурно-планувального завдання головного архітектора міста, перед початком проведення будівельних робіт отримати дозвіл на початок будівництва в Інспекції Держархбудконтролю у відповідності до ДБН-А.3.1-2-93, після проведення робіт по добудові, реконструкції, переобладнанню приміщень і споруд, прийняти їх у експлуатацію у встановленому порядку.

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради №143 від 20.04.2000р. ВКП "Каскад" було погоджено добудову до існуючих приміщень загальною площею 67,1 кв.м. по вул. Косачів, 8.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Каскад" оформило право власності на приміщення площею 234,1 кв. по вул. Косачів, 8 в м.Ковель згідно рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради №229 від 12.06.2001р.

08.04.2013 р. Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області було проведено позапланову перевірку, за результатами якої складено акт, яким встановлено порушення вимог ч.8 ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Постанови Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011р. "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" у вигляді відсутності в ТОВ "ВКП "Каскад" документів, які надають право експлуатації приміщення з магазином і офісом по вул. Косачів, 8 в м.Ковель. Заступником начальника Інспекції ДАБК 08.04.2013 р. за результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності було винесено припис №22, яким зобов'язано ТОВ "ВКП "Каскад" оформити дозвільні документи на право експлуатації об'єкта до 20.05.2013 р., а 11.04.2013 р. винесено постанову № 16, якою на ТОВ "ВКП "Каскад" накладено штраф у сумі 51615 грн.

ТОВ "ВКП "Каскад" оскаржило у Волинський окружний адміністративний суд вказані постанову та припис.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05.11.2015 р. у справі №803/971/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016 р., ТОВ "ВКП "Каскад" у задоволенні адміністративного позову до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними та скасування припису та постанови, відмовлено.

У період з 7 по 11 листопада 2016 року посадовою особою Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області проведено позапланову перевірку виконання вимог припису від 08.04.2013 р. №22, за результатами якої виявлено, що ТОВ "ВКП "Каскад" не виконало вимог вказаного припису, про що 10.11.2016р. складено акт перевірки, протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Аналізуючи обставини справи, досліджуючи наявні в матеріалах докази, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно ст. 1 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

Стаття 20 ГПК України визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, а саме господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначити, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Як встановлено колегією суддів, Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до господарського суду Волинської області із вимогою про зобов'язання вчинити дії, а саме заборонити товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Каскад" експлуатацію приміщення, оскільки відповідач самовільно здійснив реконструкцію магазину та офісу і незважаючи на те, що даний об'єкт не був прийнятий в експлуатацію, продовжує ігнорувати і порушувати вимоги містобудівного законодавства.

Із аналізу припису Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області від 08.04.2013 р. №22, акту перевірки від 10.11.2016 р., протоколу про правопорушення ТОВ "ВКП "Каскад" у сфері містобудівної діяльності, вбачається, що вказані документи спрямовані на зобов'язання ТОВ "ВКП "Каскад" оформити дозвільні документи на право експлуатації об'єкта, реконструкція якого була здійснена самочинно.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що приписи ст.20 ГПК України не передбачають можливості розгляду спору в господарському суді, стороною якого є суб'єкт владних повноважень в процесі виконання ним владних управлінських функцій.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб'єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Водночас за приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури, додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

До уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені в статті 13 Закону України "Про архітектурну діяльність", зокрема, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 р. № 294 затверджено Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, відповідно до пункту 1 якого Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Держархбудінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти; у визначених законодавством випадках проводить перевірки дотримання порядків прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, проведення обстеження об'єктів та реалізації заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації; здійснює контроль за виконанням виданих приписів у визначених законодавством випадках; відповідно до закону складає протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, накладає штрафи тощо (п.4 Положення).

Дії органу державного архітектурно-будівельного контролю здійснюються ним як суб'єктом владних повноважень послідовно в чітко визначеному порядку. Зокрема, такий орган, що наділений контролюючими функціями, видає припис, який є обов'язковим до виконання і може бути оскаржений до суду.

Оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням органом державної влади своїх контролюючих функцій у сфері містобудівної діяльності, цей спір необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства з метою з'ясування та надання оцінки правомірності дій такого органу державної влади, адже здійснення державного контролю означає обов'язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб'єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин, що не було враховано судом першої інстанції та безпідставно залишено без задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі (а.с. 222).

Крім того, проаналізувавши ст.ст.177, 179, 181, 182, 331 ЦК України щодо поняття об'єктів цивільних прав, нерухомої речі, права власності на новостворене нерухоме майно, суд звертає увагу, що аби новостворене майно стало об'єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.

Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна) (частина третя статті 331 ЦК).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що факт державної реєстрації товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Каскад" права власності на приміщення не може нівелювати здійснення відповідачем самовільної реконструкції магазину та офісу, та не прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва у встановленому законодавством порядку.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що спір, який є предметом даного розгляду, є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, що реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту здійснення самовільної реконструкції приміщення, та не прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва у встановленому законодавством порядку. Справа за позовом такого суб'єкта належить до компетенції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі №522/5487/17 та від 22.05.2018 р. у справі №826/4089/16.

У відповідності до ч.2 ст.278 ГПК України, порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи те, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч.2 ст.231 ГПК України).

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що даний спір підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства.

Щодо поданої апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Нагорника Сергія Романовича апеляційний суд дійшов висновку, що рішення у даній справі ніяким чином не впливає на його права або обов'язки щодо однієї зі сторін, з огляду на таке.

В обґрунтування заяви про залучення його в якості третьої особи ФОП Нагорник С.Р. вказує, що не влаштування відповідачем на нежитловому приміщенні необхідних інженерно-технічних заходів, що мають запобігати стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної земельної ділянки, внаслідок чого атмосферні опади стікають на суміжну земельну ділянки ФОП Нагорника та псують її покриття (бруківку) та загальний стан. Відповідно у разі задоволення позову, рішення суду про заборону ТОВ "ВКП "Каскад" експлуатувати самочинно збудоване з істотними порушеннями будівельних норм і правил та не прийняте в експлуатацію приміщення магазину та адміністративного приміщення створить для ФОП Нагорника С.Р. юридичний інтерес з отриманням права також вимагати від відповідача привести вказане приміщення у відповідність до вимог будівельних норм і правил.

Колегія суддів зауважує, що вказані обставини можуть бути підставою для звернення до суду з вимогою про захист права власності, вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України (негаторний позов), або стягнення збитків у разі їх наявності. З огляду на вказане апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Нагорника Сергія Романовича не підлягає до задоволення.

У зв'язку з невирішенням спору по суті, скасуванням рішення суду першої інстанції та закриттям провадження у справі №903/922/17, апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача, викладеного у відзиві на апеляційну скаргу (т.2, а.с.38-39), про постановлення окремої ухвали стосовно порушення законодавства посадовими особами Державної архітектурно-будівельної інспекції України, оскільки згідно ч.1 ст.246 ГПК України, суд виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки, зокрема, в діяльності державних органів постановляє окрему ухвалу.

Дійшовши висновку про необхідність закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції не надає оцінку правомірності дій позивача, що може бути предметом розгляду в суді адміністративної юрисдикції.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, які визначено цією статтею і перелік яких є вичерпним.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, зокрема, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, у разі закриття провадження у справі з підстав, передбачених ст. 231 ГПК України (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), сплачена сума судового збору повертається за письмовим клопотанням сторони.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 269, 270, 275, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Нагорника Сергія Романовича на рішення господарського суду Волинської області від 17.04.2018 р. у справі №903/922/17 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення господарського суду Волинської області від 17.04.2018 р. у справі №903/922/17 задоволити частково.

3. Рішення господарського суду Волинської області від 17.04.2018 р. у справі №903/922/17 скасувати.

4. Провадження у справі №903/922/17 закрити.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений "27" червня 2018 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.