РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.07.2018Справа № 910/6183/18
За позовом Фізичної особи - підприємця Кальцева Юрія Сергійовича

до Фізичної особи - підприємця Самусь Івана Юрійовича

про відшкодування вартості безпідставно набутого майна в сумі 35582,20 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано вимоги указаного позову про відшкодування вартості майна як такого, що було набуто та збережено Відповідачем без належної правової підстави. Представник Позивача у засідання 09.07.2018 не з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду спору не подавав, хоча представник Позивача про час та дату засідання був повідомлений у попередньому засіданні 20.06.2018 під розписку. Відтак, підстав для відкладення розгляду справи у зв'язку з неявкою представника Позивача суд не вбачає.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову, або будь-які інші письмові заперечення по суті спору.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

До матеріалів справи (до позовної заяви) залучені належні докази виконання Позивачем вимог ст. 172 ГПК України - надіслання Відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення на адресу місцезнаходження Відповідача, яка також є офіційною адресою його місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення Відповідача про відкриття судом провадження у справі та судові засідання - відповідні ухвали суду надсилалися рекомендованими листами на адресу місцезнаходження Відповідача, яка також є офіційною адресою його місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відтак, підстав для відкладення розгляду справи у зв'язку з неявкою представника Відповідача суд не вбачає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, який брав участь у попередньому судовому засіданні, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору від 06.04.2017 Позивач зобов'язався поставлять Відповідачу каву в зернах. У цьому ж договорі міститься вказівка, що постачання кави здійснюється з урахуванням того, що між сторонами одночасно, 06.04.2017, укладається договір оренди обладнання для приготування кави.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Відповідно до ст. 284 ГК України, істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Залучений до справи договір оренди обладнання від 06.04.2017 не містить, зокрема, таких істотних умов договору оренди, як об'єкт оренди та орендна плата, оскільки умови п.п. 1.1 та 2.1 договору містять відсилки, що ці істотні умови викладені у додатку №1 до договору, проте, як убачається з залучених до справи доказів, додаток №1 до договору, який є його невід'ємною частиною, сторонами укладено так і не було.

Крім того, сторони не уклали додаток №2 до договору оренди від 06.04.2017, у якому викладено вартість обладнання (об'єкту оренди) та вартість з його технічного обслуговування.

Позивач у поданому позові підтверджує, що додатки №1 та №2 до договору оренди сторонами укладено не було, тому він вважає цей договір оренди неукладеним.

Докази виконання сторонами умов договору оренди від 06.04.2017, у тому числі вчинення дій на його схвалення, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи все вищенаведене суд дійшов висновку, що договір оренди від 06.04.2017 є неукладеним на підставі ч.ч. 2, 3 ст. 180 ГК України, з урахуванням ст. 284 ГК України, оскільки сторони не дійшли згоди щодо таких істотних умов договору оренди, як об'єкт оренди та орендна плата.

У подальшому, на підставі договору поставки від 28.07.2017 зі специфікацією №1 від 28.07.2017, ФОП Бєлан О.А. зобов'язався поставити Позивачу обладнання для приготування кави, вказане у специфікації №1 від 28.07.2017.

Хоча на видатковій накладній № 280081 від 28.07.2017 відсутній підпис та печатка постачальника, які містяться на договорі поставки від 28.07.2017 та специфікації №1 від 28.07.2017, а наявний лише підпис отримувача - Позивача, але про те, що дана продукція вже була у Позивача наявна станом на 05.10.2017, тобто була отримана до 05.10.2017, свідчить акт від 05.10.2017 про передачу цієї продукції від уповноваженого представника Позивача (Цеков Є.В.) до Відповідача, а саме: кавової машини La Spaziale, кавомолки OBEL, нок-боксу та темперу. Судом прийнято до уваги, що назви вищевказаних кавової машини та кавомолки дещо різняться у написанні в накладній та в акті, проте, враховуючи відсутність доказів іншого, суд визнає, що це є одне і те саме обладнання, та відносить деякі відмінності у написання назв до пов'язаних з перекладом назв на українську мову та з вибором, що саме занести у документ (повну чи скорочену назву, назву у перекладі чи код виробника тощо).

У межах даного позову Позивач просить суд стягнути з Відповідача вартість переданого Відповідачу по акту обладнання в сумі 35582,20 грн. (вартість, визначена Позивачем на час розгляду справи судом) на підставі ст.ст. 1212 та 1213 ЦК України як такого, що було набуто та збережено Відповідачем без належної правової підстави, та яке неможливо повернути Позивачу в натурі.

Разом із цим, суд не розцінює як належні відповідно до ст. 76 ГПК України надані Позивачем докази, якими Позивач підтверджує набуття та збереження Відповідачем без належної правової підстави переліченого в акті майна, та що його неможливо повернути Позивачу в натурі.

Так, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вказану позицію щодо застосування норми статті 1212 ЦК України викладено в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 N 904/12528/16.

Однак, усупереч твердженням Позивача, з аналізу наведених вище правовідносин сторін та норм статті 1212 ЦК України не вбачається як наявність усіх умов виникнення між сторонами зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна та, зокрема, об'єктивних умов виникнення такого зобов'язання.

Так, як убачається з пояснень Позивача та тексту акта від 05.10.2017 про передачу продукції для приготування кави від уповноваженого представника Позивача до Відповідача, на момент передачі була наявна воля Позивача на передачу цього майна Відповідачу, оскільки, хоча договору оренди від 06.04.2017 між сторонами укладено не було (договір є неукладеним у зв'язку з недосягненням згоди з усіх істотних умов, що описано вище), проте було наявне взаємне волевиявлення сторін щодо виникнення фактичних правовідносин з оренди обладнання, переданого по акту від 05.10.2017, для приготування кави, реалізовувати яку Відповідачу мав намір Позивач на підставі договору поставки від 06.04.2017.

Тобто, у зв'язку з підписанням акта від 05.10.2017, враховуючи пояснення Позивача та добровільну передачу майна від Позивача Відповідачу убачається фактичне виникнення між сторонами відносин оренди шляхом укладення договору оренди від 05.10.2017 у спрощеній формі на умовах: об'єкт оренди - перелічене у акті від 05.10.2017 майно; строк, на який укладається договір оренди - у зв'язку з відсутністю погодження іншого договір є безстроковим; орендна плата з урахуванням її індексації - у зв'язку з відсутністю погодження іншого та враховуючи специфіку виробничої діяльності орендаря - у натуральній формі (приготування купленої у Позивача кави на обладнанні останнього); порядок використання амортизаційних відрахувань, відновлення орендованого майна, умови його повернення або викупу - у зв'язку з відсутністю погодження у договірному порядку іншого, здійснюється у встановленому законом порядку.

При цьому, при кваліфікації правовідносин, як орендних судом враховано, що у акті від 05.10.2017 вказано, що цей акт є актом приймання-передачі майна «до договору оренди обладнання №5 від 05.10.2017», і хоча сам договір відсутній (з пояснень Позивача договір №5 від 05.10.2017 письмово у формі єдиного документа не укладався), проте з тексту акта убачається, що при передачі вказаного в акті майна від Позивача Відповідачу сторони мали на увазі передачу його саме як передачу майна у оренду.

Відтак, перелічене у акті від 05.10.2017 майно не є у розумінні ст.ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим Відповідачем майном Позивача.

Також це майно не може бути кваліфіковане судом за змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України, як збережене Відповідачем нею у себе за рахунок Позивача без достатньої правової підстави, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, що після виникнення між сторонами фактичних відносин з оренди переліченого та переданого на підставі акта від 05.10.2017 майна, Позивач звертався до Відповідача з вимогами про припинення правовідносин, повернення майна з користування, та відшкодування його вартості у випадку відмови повернути.

Пояснення Позивача, що такі звернення здійснювалися у усному порядку, не підтверджені жодними доказами у розумінні ст. 73 ГПК України, тому судом відхиляються.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 291 ГК України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Враховуючи наведене, оскільки відсутні докази доведення Позивачем до Відповідача його волі (письмової заяви, вимоги тощо) щодо припинення правовідносин оренди (розірвання договору) та повернення переданого по акту майна, а у випадку неможливості повернення - відшкодування вартості, то не порушено право Позивача на отримання відшкодування за передане у оренду майно, тому підстав для задоволення позову суд наразі не вбачає.

Судові витрати, у які Позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України у зв'язку з відмовою у позові Позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 12.07.2018

Суддя Р.Б. Сташків