РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Справа № 906/1176/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Суддя - доповідач (головуючий суддя) Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Українець Ю.О.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Спецагролізинг" на рішення господарського суду Житомирської області від 26.03.18р. у справі № 906/1176/17

за позовом Державного підприємства "Спецагролізинг" (м.Київ)

до Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер" (м.Житомир)

про стягнення 2100000,00 грн.

Державне підприємство "Спецагролізинг" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер" про стягнення 2100000,00грн у зв'язку з невиконання умов договору поставки №65 від 24.12.2012р.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 26.03.18р. у справі №906/1176/17 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції встановив, що у передбачені умовами договору строки після отримання попередньої оплати від позивача, відповідач виготовив частину товару - елементи комплексу (а пізніше весь комплекс обладнання повністю) та неодноразово інформував позивача про наявність виготовленого товару на складі відповідача, а тому суд вважає, що відповідачем було дотримано умов укладеного між сторонами договору поставки №65 від 24.12.2012р.

Суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача коштів, сплачених як попередня оплата за товар, з огляду на відсутність обставини неналежного виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю, як необхідної умови для застосування норми ч.2 ст.693 ЦК України.

Проте, не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду, Державне підприємство "Спецагролізинг" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 26.03.18р. у справі №906/1176/17 скасувати, позов задоволити повністю.

Апелянт вважає, що судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають виключно важливе доказове значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

Одним із доводів апеляційної скарги, заявник вказує, що судом протиправно покладено в основу оскаржуваного рішення документи, оригінали яких в судовому засіданні не досліджувались, копії не засвідчені у встановленому законом порядку учасниками судового процесу.

Помилковим, на думку скаржника, є висновок суду про обов'язок позивача прийняти частину (елементи) товару після здійсненої без належної правової підстави передплати. Такий висновок спричинив помилку суду щодо істотних обставин справи під час розгляду спору. Оскільки, позивач не зобов'язаний приймати часткове виконання за договором, проте має право вимагати передачі частини товару і користується цим правом на власний розсуд. В ході виконання договору позивач не мав наміру скористатись своїм правом, про що повідомив відповідача і вимагав передати саме комплект товару. Вимога залишена відповідачем без задоволення.

Одночасно, зазначає про помилковість висновку про готовність комплекту товару до відвантаження, та звертає увагу апеляційного суду, що відповідачем не надано доказів готовності комплекту товару до відвантаження з моменту укладання спірного договору до моменту ухвалення судом оскаржуваного рішення.

Окрім того, не погоджується з висновком місцевого господарського суду про укладання сторонами змішаного договору, оскільки зі змісту договору не вбачається наявність ознак укладання сторонами договору підряду, зокрема, через відсутність домовленості сторін щодо істотних умов такого договору. Отже, суд помилково застосував до спірних правовідносин положення законодавства, які регулюють відносин сторін за договором підряду, тобто застосував неналежні норми матеріального права.

В матеріалах справи наявні докази укладання договору поставки, в тому числі погодження сторонами всіх істотних умов такого договору про відплатний перехід права власності на товар між суб'єктами господарювання, а тому відсутні інші матеріально- правові норми для регулювання правовідносин сторін спірного договору, окрім положень законодавства про договір поставки.

Зважаючи на викладене, зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються на положеннях ст. 693 ЦК України та п. 4.3.3. спірного договору, які суд протиправно не застосував під час розгляду справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.05.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Спецагролізинг" на рішення господарського суду Житомирської області від 26.03.18р. у справі №906/1176/17. Справу призначено до розгляду.

24.05.2018р. від Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер" надійшов відзив на апеляційну скаргу, просить залишити рішення господарського суду Житомирської області від 26.03.18р. у справі №906/1176/17 без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Спецагролізинг" без задоволення.

Частиною 13 статті 32 ГПК України передбачено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута тим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

Згідно із п. 19 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.03.2018 р. №17 та погодженого Державною судовою адміністрацією України 15.03.2018 р. передбачено, що повторний автоматизований розподіл судової справи може проводитись модулем автоматизованого розподілу в порядку, визначеному в пункті 6 цього Розділу, зокрема, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач зі складу колегії (якщо справа розглядається колегіально) не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти календарних днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені процесуальним законом - на підставі вмотивованого розпорядження керівника апарату (секретаріату), підписаного у відповідності до його посадових обов'язків.

Згідно до пункту 9.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, затвердженого рішенням зборів суддів Рівненського апеляційного господарського суду зі змінами, у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді (судді-доповідача) на строк, що не призводить до порушення строків вирішення справи, повторний автоматизований розподіл не проводиться. Після усунення обставин, передбачених пунктом 9.3 справа призначається до розгляду в судовому засіданні.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді - доповідача (головуючого судді) Філіпової Т.Л. судове засідання у справі №906/1176/17 - 31 травня 2018 р. не відбулось.

Разом з тим, суддя Грязнов В.В. перебував у відпустці з 04.06.2018р. по 15.06.2018р.

Ухвалою апеляційного суду від 18 червня 2018 р. враховуючи, що відпали обставини, які унеможливили проведення судового засідання, справу №906/1176/17 призначено до розгляду.

В судовому засіданні представник Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер" - Українець (Дедяєва) Ю.О. заперечила проти доводів апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 26.03.18р. у справі №906/1176/17 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Державного підприємства "Спецагролізинг" не реалізував процесуальне право на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, причин неявки суду не повідомив. При цьому колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що в даному випадку враховується правова позиція Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відтак, колегія суддів визначилась про можливість розгляду скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,24.12.2012р між Державним підприємством "Спецагролізинг" (позивач/покупець) та Дочірнім підприємством Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер" (відповідач/постачальник) було укладено договір поставки №65

Відповідно до п.1.1 якого постачальник передає у встановлені договором строки комплекс очисно-сушильно-зберігальний КОСЗ-2000 у кількості 1 (одна) одиниця, який складається з окремих елементів (далі по тексту в цілому - товар, а окремо - частина товару).

Пунктом 1.2 договору сторони визначили, що товар передається у власність покупця з метою його подальшої передачі в фінансовий лізинг третім особам (далі - лізингоодержувачам).

Згідно з п.1.3 договору покупець приймає товар і сплачує його вартість на умовах договору.

Відповідно до пункту 1.4 договору сторони домовились, що покупець має право отримати або одразу весь товар, або окремо частинами на власний розсуд, згідно з умовами цього договору.

Пунктом 1.5 договору Ціна договору - вартість всього товару, що була поставлена покупцю або повинна була бути поставлена згідно умов цього договору.

Згідно пункту 2.2 договору, товар передається згідно акта приймання - передачі (далі - акт), що укладається у трьох точних примірниках із зазначенням заводських номерів товару.

Сторони погодили у пункті 2.3 договору, що ціна договору становить 4153215,00 (чотири мільйони сто п'ятдесят три тисячі двісті п'ятнадцять грн. 00 коп.) гривень, у тому числі ПДВ 692202,50 (шістсот дев'яносто дві тисячі двісті дві грн. 50 коп.) гривень і може за згодою сторін бути змінена в залежності від реального фінансування видатків.

Постачальник зобов'язаний передати товар покупцю або уповноваженим представникам покупця не пізніше 31 грудня 2013 року, а у випадку оплати вартості елементу комплексу (частини товару), то протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів після оплати цього елементу комплексу (частини товару). Покупець після оплати елементу комплексу (частини товару) направляє лист, в якому зазначається дата оплати, назва та кількість елементів комплексу (частини товару), які останній бажає приймати достроково (пп.3.2.1 договору).

Також в пункті 4.1 договору зазначено, що постачальник не пізніше 31 грудня 2013 року зобов'язаний передати товар покупцю або уповноваженим представникам покупця, а у випадку оплати вартості елементу комплексу (частини товару), то протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів після оплати цього елементу комплексу (частини товару). Покупець після оплати елементу комплексу (частини товару) направляє лист, в якому зазначається дата оплати, назва та кількість елементів комплексу (частини товару), які останній бажає отримати достроково.

Відповідно до п.4.2 договору товар поставляється на умовах EXW (склад постачальника), згідно міжнародних правил ІНКОТЕРМС (в редакції 2010 року). Базис поставки: 10001, Україна, Житомирська область, Житомир, вул. Баранова, 93.

п. 4.3. сторони погодили у разі передання постачальником некомплектного Товару (або частини Товару), та/або Товару (або частини Товару), що не відповідає технічним умовам або Специфікації, порушення строків поставки Товару (частини Товару), Покупець має право вимагати від постачальника за своїм вибором зокрема: п. 4.3.2 доукомплектування Товару (або частини Товару) в строки ,погоджені Сторонами, але не пізніше 5 робочих днів; п. 4.3.3 розірвати Договір та вимагати повернути сплачені грошові кошти Покупцю протягом 3 календарних днів з моменту вручення вискового повідомлення Покупця представнику пошти для відправлення Постачальнику або особисто представнику Постачальника.

Згідно з п.9.1 договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

До договору поставки №65 від 24.12.2012р сторонами було підписано специфікацію товару, що поставляється згідно з договором поставки №65 від 24.12.2012р, відповідно до якої, сторонами було погоджено найменування продукції: комплекс очисно-сушильно-зберігальний КОСЗ-2000 вартістю 4153215,00 грн.

Сторонами додатково було погоджено комплектність комплексу очисно-сушильно-зберігального КОСЗ-2000.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не знайшов підстав для задоволення поданої скарги.

Предметом розгляду у цій справі є вимога позивача про повернення відповідачем попередньої оплати у сумі 2100000,00грн, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за укладеним між сторонами договором поставки №65 від 24.12.2012р щодо поставки товару - комплексу очисно-сушильнозберігальний КОСЗ-2000.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 3 частини 3 статті 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів апеляційної інстанції з умов договору №65 від 24.12.2012, укладеного сторонами у справі, вбачає, що вказаний договір є змішаним за своєю правовою природою, оскільки містить елементи договору підряду та договору поставки.

Разом з тим, твердження скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не знайшло свого підтвердження, оскільки договір підряду має певні схожі риси з іншими договорами, у т. ч. поставки. Тому, господарський суд не допустив помилки при визначенні правової природи договору, та застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

У відповідності до ч.2 ст.628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно із статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З п.2 статті 712 ЦК України вбачається, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормою ст. 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ст.854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами 2,3 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст.. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Нормою ст.599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що за приписами ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто, зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю.

Разом з тим, колегія суддів надавши юридичну оцінку договору №65, вважає за не обхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до п.1.1 якого постачальник передає у встановлені договором строки комплекс очисно-сушильно-зберігальний КОСЗ-2000 у кількості 1 (одна) одиниця, який складається з окремих елементів (далі по тексту в цілому - товар, а окремо - частина товару).

Сторони погодили у пункті 2.3 договору, що ціна договору становить 4153215,00 (чотири мільйони сто п'ятдесят три тисячі двісті п'ятнадцять грн. 00 коп.) гривень, у тому числі ПДВ 692202,50 (шістсот дев'яносто дві тисячі двісті дві грн. 50 коп.) гривень і може за згодою сторін бути змінена в залежності від реального фінансування видатків.

Матеріалами справи стверджено, що на виконання умов пп.3.2.1 договору поставки №65 від 24.12.2012р та на підставі виставленого рахунку-фактури №ВС-0000031 від 20.03.2013р, ДП "Спецагролізинг" перерахувало на користь Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер" грошові кошти в сумі 2100000,00грн. Вказане підтверджується банківською випискою від 20.03.2013р.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що умовами договору сторони не передбачали авансування оплати товару, чи його окремої частини.

Також в пункті 4.1 договору зазначено, що постачальник не пізніше 31 грудня 2013 року зобов'язаний передати товар покупцю або уповноваженим представникам покупця, а у випадку оплати вартості елементу комплексу (частини товару), то протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів після оплати цього елементу комплексу (частини товару).

Відтак, сторони в договорі погодили строки передачі та можливість поставки всього товару або його частини.

Згідно ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 663 Цивільного кодексу України визначає, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, зокрема передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що у даному випадку, згідно з умовами п.4.1 договору поставки №65, поставку товару (всього комплексу в цілому) відповідач мав здійснити не пізніше 31.12.2013р, а у випадку оплати вартості елементів комплексу (частини товару) - протягом 45 календарних днів після оплати цього елементу комплексу (частини товару).

Колегія суддів враховує, що вартість всього комплексу очисно-сушильно-зберігальний КОСЗ-2000 становить 4153215,00грн, а також ту обставину, що позивачем було здійснено попередню оплату в розмірі 2100000,00грн саме 20.03.2013р, відповідно, з цієї дати у відповідача виник обов'язок поставки протягом 45 календарних днів елементів комплексу на вказану суму попередньої оплати, у визначеному договором порядку, а саме, поставки на умовах EXW (склад постачальника) згідно міжнародних правил ІНКОТЕРМС (в редакції 2010 року) та у відповідності до п.4.2. договору.

Частина 1 статті 664 ЦК України визначає, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч.1 ст.689 ЦК України, покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Чинне законодавство України, зокрема, ч.1 ст.664 ЦК України, у сукупності з умовами поставки EXW Інкотермс 2010 передбачають обов'язок продавця протягом строку, встановленого договором для здійснення поставки, повідомити покупця про готовність товару до відвантаження, а обов'язок покупця прийняти даний товар.

Судова колегія дослідивши наявне в справі листування між сторонами, а саме листи №261 від 24.04.2013р, №351 від 29.05.2013р, №489 від 17.07.2013р. звертає увагу апелянта, що відповідач повідомляв позивача про те, що ним виготовлено і є можливість передати елементи комплексу КОСЗ-2000. Проте, позивачем не вчинялись жодні дії, для отримання частини товару у відповідності до умов укладеного договору, а саме п. 1.4.

Окрім того, у зв'язку з тим, що позивач не виконував свого обов'язку щодо отримання виготовленого обладнання, у листі №741 від 25.09.2013р відповідач пропонував додатково укласти договір зберігання.

Доводи позивача, що останній хотів отримати одразу весь товар, а не його частини колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, претензій, листів, що позивач вимагав отримання одразу усього товару, а не оплачених ним елементів комплексу КОСЗ-2000, які були виготовлені відповідачем.

Також, з наявного у матеріалах справи листування сторін вбачається, що в листі №30 від 12.03.2014р позивач звертався до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду до договору поставки №65 від 24.12.2012р щодо зменшення асортименту, кількості, номенклатури, вартості товару, у зв'язку з тим, що ДП "Спецагролізинг" не в змозі в повному обсязі здійснити оплату товару у відповідності до умов договору.

Окрім того, відповідач 20.06.2014р звертався до позивача з листом про готовність товару до відвантаження, в якому було повідомлено про виготовлення усіх елементів комплексу КОСЗ-2000, проте, покупець жодних дій щодо отримання (самовивозу) товару не виконав, доказів з даного приводу суду не подав.

Таким чином, як встановлено судом, у передбачені умовами договору строки після отримання попередньої оплати від позивача, відповідач виготовив частину товару - елементи комплексу (а пізніше весь комплекс обладнання повністю) та неодноразово інформував позивача про наявність виготовленого товару на складі відповідача, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем було дотримано умов укладеного між сторонами договору поставки №65 від 24.12.2012р. хоча і з порушенням строку, визначеного у договорі.

Аналіз умов договору, інших доказів дає підстави для висновку про те, що договір, укладений сторонами, є діючий на час розгляду справи, а відтак зобов'язальні відносини між сторонами не припинені, оскільки за змістом п.9 Договору він набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2103 року, але в будь -якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Право односторонньої відмови від договору з сторони покупця передбачено положеннями п.4.3.3., проте розповсюджується лише на випадки передання постачальником некомплектного або неякісного товару покупцю, натомість стороною покупця жодного товару отримано не було. Разом з тим, зі змісту листування між сторонами не вбачається, що покупець товару однозначно і беззаперечно відмовився від подальшого виконання договору і направив про це повідомлення постачальнику.

Суд апеляційної інстанції також наголошує, що виконання договору обома сторонами здійснювалось з порушенням його умов.

Як зазначалось вище, позовна вимога ґрунтується на положеннях ч. 2 ст. 693 ЦК України, відповідно до якої якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Проте, позивачем в порушення вказаної норми, не вимагав передання оплаченого товару (в даному випадку ухилявся від отримання частини товару ) та не звертався до відповідача із претензіями, щодо повернення суми попередньої оплати. Матеріали справи таких доказів не містять. Окрім того, на даний час Договір №65 від 24.12.2012р є чинним, доказів його розірвання чи визнання його недійсним, матеріали справи не містять. Відтак, з огляду на вказане, суд апеляційної інстанції приходить до переконливого висновку, що позов Державного підприємства "Спецагролізинг" до Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер" про стягнення 2100000,00 грн. є передчасним, оскільки правовідносини, які склались між сторонами, на даний час є триваючими.

Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача щодо неналежного виконання відповідачем умов договору, оскільки товар був виготовлений відповідно до замовлення та готовий до передачі покупцю, хоча і з порушенням встановлених строків, що вбачається зі змісту листа постачальника № 209 від20.06.2014р. Водночас, за умовами договору саме покупець за договором не виконав умов щодо отримання товару, оскільки цей обов'язок покладався на нього.

Зважаючи на викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог у даній справі про стягнення з відповідача коштів, сплачених як попередня оплата за товар, з огляду на відсутність обставини неналежного виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю як необхідної умови для застосування норми ч.2 ст.693 ЦК України.

Колегія суддів, також критично оцінює доводи апеляційної скарги, що позовні вимоги ґрунтуються на положеннях ст. 693 ЦК України та п. 4.3.3. спірного договору, які суд протиправно не застосував під час розгляду справи.

Вбачається, що п. 4.3. сторони погодили у разі передання постачальником некомплектного Товару (або частини Товару), та/або Товару (або частини Товару), що не відповідає технічним умовам або Специфікації, порушення строків поставки Товару (частини Товару), Покупець має право вимагати від постачальника за своїм вибором зокрема: п. 4.3.2 доукомплектування Товару (або частини Товару) в строки ,погоджені Сторонами, але не пізніше 5 робочих днів; п. 4.3.3 розірвати Договір та вимагати повернути сплачені грошові кошти Покупцю протягом 3 календарних днів з моменту вручення вискового повідомлення Покупця представнику пошти для відправлення Постачальнику або особисто представнику Постачальника.

Однак, як зазначалось, матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до відповідача, як передбачено п.4.3.3 з вимогою повернення сплачених грошових коштів, вказана частина договору узгоджується із нормами ч. 2 ст. 693 на які суд першої та апеляційної інстанції посилається при прийнятті судових рішень.

Таким чином, апелянтом не наведено переконливих та обгрунтованих доказами доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку на підставі доказів, що були надані сторонами. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

З врахуванням вищевикладеного, рішення господарського суду Житомирської області від 26.03.18р. у справі №906/1176/17 ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення предбачених ст. 277-279 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII), не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 240, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Спецагролізинг" на рішення господарського суду Житомирської області від 26.03.18р. у справі №906/1176/17 - залишити без задоволення, рішення господарського суду Житомирської області залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/1176/17 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "02" липня 2018 р.

Суддя - доповідач (головуючий суддя) Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Грязнов В.В.