РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.07.2018Справа № 910/6377/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи за позовом Запорізької міської ради

до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення 59 114,80 грн.

за участю представників учасників справи:

позивача: Шеремет З.В.

відповідача: Каракоця О.Р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Запорізька міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення збитків у розмірі 59 114, 80 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач не взяв участі у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя та не перерахував до місцевого бюджету кошти пайової участі, внаслідок чого територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі неотриманих коштів пайової участі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6377/18. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 19.06.2018.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 01.06.2018 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи № 910/6377/18 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у задоволенні клопотання Запорізької міської ради про участь позивача (представника) у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 910/6377/18 - відмовлено.

У судове засідання 19.06.2018 представник відповідача не з`явився, однак 15.06.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) подав клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості надати відзив на позов та встановити новий строк для подання відзиву на позов, оскільки не отримував позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі № 910/6377/18.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

З урахуванням наведеного, суд задовольнив клопотання відповідача в частині відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність підстав для встановлення нового процесуального строку для подання письмового відзиву, а також те, що відповідач не позбавлений можливості подати письмовий відзив на позов, суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання в зазначеній частині. Крім того суд звернув увагу на те, що в матеріалах справи знаходяться належні докази направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими документами та ухвали про відкриття провадження у справі № 910/6377/18.

З метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства та надання можливості учасникам справи подати докази на підтвердження своїх правових позицій, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 розгляд справи відкладено до 03.07.2018.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 22.06.2018 представник відповідача подав письмовий відзив на позов, в якому проти позову заперечував зазначивши про те, що позивачем не вчинялись дії щодо спонукання відповідача до укладення договору. Крім того, у письмовому відзиві просив суд застосувати строки позовної давності.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 03.07.2018 представник позивача подав письмову відповідь на відзив та клопотання про долучення письмового доказу по справі.

У частині восьмій статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

У судовому засіданні 03.07.2018 представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.07.2018 та письмовому відзиві проти позову заперечував.

У судовому засіданні 03.07.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі письмові пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області 09 січня 2013 року зареєстровано декларацію № ЗП98 про готовність об'єкта до експлуатації - реконструкція нежитлових приміщень № 13 з розширенням банківського відділення «Жовтневе» Запорізького РУ ПАТ КБ «Приватбанк» по пр. Леніна, 86 м. Запоріжжя.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, зазначив про те, що відповідач не взяв участі у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя та не перерахував до місцевого бюджету кошти пайової участі, внаслідок невиконання відповідачем встановленого статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності» обов'язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі не отриманих коштів пайової участі.

В матеріалах справи знаходиться лист Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради № 02/2-15/880 від 05.05.2018, в якому зазначено про те, що публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" кошти пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до бюджету м. Запоріжжя не перераховувались.

Відповідно до частини першої-третьої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Виходячи з приписів Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної інфраструктури населеного пункту є обов'язковою для замовника будівництва у відповідному населеному пункті, що обумовлює право відповідного органу місцевого самоврядування вимагати від замовника будівництва виконання обов'язку щодо пайової участі.

Із положень чинного законодавства вбачається, що відповідач є особою, на яку Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" покладено обов'язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної інфраструктури населеного пункту.

Підпунктом 5 пункту а частини першої статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об'єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища".

Рішенням Запорізької міської ради шостого скликання двадцять дев'ятої сесії № 77 від 24.12.2012 "Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя» визначено, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Запоріжжя з урахуванням інших передбачених порядком відрахувань, становить 10 % загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта для нежитлових будинків, 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта для житлових будинків.

Порядок, прийнятий та оприлюднений Запорізькою міською радою, відповідно до статті 144 Конституції України, є нормативно-правовим актом, обов'язковим до виконання на відповідній території.

Означений порядок регулює організаційні та економічні відносини, пов'язані із залученням, розрахунком розміру, використанням коштів пайової участі замовників будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя та укладання договорів про пайову участь (пункт 1.2 Порядку).

Відповідно до пункту 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком встановлено, що саме на замовника покладено обов'язок укладення договору про пайову участь та сплати відповідних коштів.

Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (стаття 1 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності»).

З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату коштів пайової участі в розмірі 59 114, 80 грн.

Листом № Е.НЕ.0.0.0.0/2-1726 від 16.12.2015 відповідач надав відповідь позивачу, в якій повідомив про те, що згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ЗП98 від 09.01.2013 ПАТ КБ «Приватбанк» є замовником роботи з реконструкції нежитлового приміщення на вже побудованому об'єкті, а не виконував забудову земельної ділянки, а відтак згідно Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності» не зобов'язаний брати участі у створенні і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури по об'єкту за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 86.

За змістом статей 2, 10 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності», статей 4, 9 Закону України "Про архітектурну діяльність» під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови.

Судом встановлено, що відповідач є замовником будівельних робіт на об'єкті будівництва: реконструкція нежитлових приміщень № 13 з розширенням банківського відділення «Жовтневе» Запорізького РУ ПАТ КБ «Приватбанк» по пр. Леніна, 86 в м. Запоріжжя.

Отже, реконструкція, здійснена відповідачем, охоплюється законодавчим визначення забудови, а виходячи із наведених положень законодавства, відповідач є замовником, реконструкція наявної будівлі без забудови нової земельної ділянки не звільняє останнього від укладення з позивачем договору про пайову участь, а також від перерахування коштів пайової участі.

Згідно частини п'ятої, восьмої, дев'ятої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності» величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Згідно з частиною третьою статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, зокрема, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору.

Частиною першою статті 648 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідач не уклав договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, що свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов'язкових дій щодо такого звернення та укладення договору, внаслідок чого завдано позивачу збитків у розмірі 59 114, 80 грн. як неотриманих коштів пайової участі.

Згідно статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Таким чином, неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Запорізька міська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Проте, під час розгляду справи відповідачем подано письмову заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

У письмовій відповіді на відзив позивач зазначив про те, що не знав та не міг знати, що права та інтереси територіальної громади міста Запоріжжя фактично порушені з 10.01.2013, про порушення відповідачем свого права на отримання коштів пайової участі у зв'язку зі здійсненням відповідачем будівельних робіт на об'єкті містобудування: реконструкція нежитлових приміщень № 13 з розширенням банківського відділення «Жовтневе» Запорізького РУ ПАТ КБ «Приватбанк» по пр. Леніна, 86 в м. Запоріжжя дізнався лише 12.06.2015.

З означеним твердженням позивача суд не погоджується, оскільки датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації. Таким чином, право на звернення до суду для примусового стягнення збитків виникло у позивача з 10.01.2013. Відповідно, 11.01.2016 сплив строк позовної давності за охначеною вимогою.

Частиною першою статті 223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

За правовим приписом частини п'ятої статті 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, на момент подання позовної заяви строк, у межах якого позивач мав право у примусовому порядку поновити порушене відповідачем право, сплинув.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відповідно до пунктів 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України для відмови у задоволені позовної вимоги. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відмова у задоволенні позову внаслідок спливу позовної давності позбавляє заінтересовану особу можливості поновити своє матеріальне право примусово, проте не заперечує добровільного виконання боржником свого цивільного обов'язку.

З урахуванням наведеного, суд відмовляє Запорізькій міській раді у задоволенні позову повністю.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Запорізької міської ради до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення 59 114,80 грн. відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.07.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк