ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2018р. Справа №914/820/18

Господарський суд Львівської області в складі:

судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судових засідань Думин В.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Відшкодування", м. Львів,

про стягнення 9 600, 00 грн.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

Суть спору: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Відшкодування" про стягнення 9 600, 00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та ТОВ «Спецінтертранс» було укладено договір обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АЕ/7954953 за умовами якого застраховано транспортний засіб «Voigabus», державний № НОМЕР_1.

06 січня 2017 року водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Voigabus», державний № НОМЕР_2, по а/д Київ-Бишів в напрямку с. Музичі на 20 км. автодороги здійснив наїзд на пішохода - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який рухався попутно автобусу по проїзній частині. Внаслідок наїзду пішохід загинув на місці ДТП.

Кримінальне провадження щодо водія ОСОБА_2 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, було закрито у зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину.

В той же час, незважаючи на те, що у водія ОСОБА_2 не виникло цивільно-правової відповідальності відповідно до закону, 20 грудня 2017 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування», як представник по довіреності ОСОБА_4, який є сином ОСОБА_3, звернулося до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування та надало передбачений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перелік документів, для виплати на користь Відповідача страхового відшкодування.

27 березня 2018 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт із розрахунком страхового відшкодування до нього, відповідно до яких було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 9 600,00 грн на рахунок ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування».

Позивач вважає, що оскільки вина водія транспортного засобу «Voigabus», державний НОМЕР_3, ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», не доведена у встановленому законом порядку, страхове відшкодування було сплачено без встановлення всіх обставин справи, а відтак у відповідності до положень ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1212 ЦК України відповідні кошти слід стягнути з відповідача, оскільки підстава на якій вони були набуті останнім, відпала.

Обставини справи: ухвалою від 14 травня 2018 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив розгляд справи в судовому засіданні на 12 червня 2018 року з викликом сторін. Також даною ухвалою суд залучив до участі у справі ОСОБА_5 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

29 травня 2018року від представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Господарського суду Львівської області поштою надійшло клопотання в якому позивач просив розглянути справу в судовому засіданні яке призначено на 12.06.2018р. у режимі відеоконференції та доручити проведення відеконференції Господарському суду м. Києва.

Ухвалою від 30 травня 2018 року суд відмовив Товариству з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант" у задоволенні клопотання про розгляд справи № 914/820/18 у режимі відеоконференції, оскільки згідно інформації WEB-програми "Бронювання систем відеоконференцзв'язку", господарський суд м. Києва не мав можливості забезпечити проведення відео конференції 12.06.2018 р. на 10:00 год. через зайнятість пристосованих для відеоконференції залів судових засідань.

Ухвалою від 04 червня 2018 року суд виправив описку допущену в ухвалі суду від 14.05.2018р. у справі № 914/820/18, а саме зазначив, що розгляд справи по суті в судовому засіданні призначено на 14.06.18 р. о 09:30 год.

05 червня 2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач вважає, що позивач помилково застосовує положення п.1 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідно до п. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідач вважає, що твердження позивача про те, що у водія ОСОБА_2 не виникло цивільно-правової відповідальності відповідно до закону, оскільки кримінальне провадження відносно нього було закрито за відсутністю в його діях складу злочину, є помилковими, так як в силу положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини.

Також відповідач звертає увагу на те, що позивач провів виплату добровільно, рахункової помилки зі сторони платника допущено не було, недобросовісність з боку набувача - відсутня.

11 червня 2018 року позивач подав відповідь на відзив, вважає, що у ТДВ СК «Альфа-Гарант» не виникло цивільно-правової відповідальності відповідно до закону, оскільки кримінальне провадження відносно водія застрахованого транспортного засобу було закрито за відсутністю в його діях складу злочину, так, як саме дії загиблого, який рухався по проїжджій частині, призвели до відповідної події.

В судовому засіданні 14 червня 2018 року розгляд справи відкладався на 05.07.2018р. у зв'язку із неявкою представників сторін. Також даною ухвалою суд задовольнив клопотання позивача та ухвалив провести судове засідання призначене на 05 липня 2018року в режимі відеоконференції в приміщенні Печерського районного суду м.Києва.

15 червня 21018 року відповідач подав через канцелярію суду заперечення на відповідь позивача на відзив в якому зазначив, що відсутність складу злочину, у разі винесення постанови про закриття кримінального провадження відповідно до чинного Кримінального процесуального кодексу України, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, а відповідно до п.1 ч.2. ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини водія, який її завдав, якщо шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Просив суд в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання 05 липня 2018року представники сторін не з'явилися, причин неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення №940 та №834. Представник позивача в Печерський районний суд м.Києва для участі в засіданні в режимі відео-конференції не з'явився.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, з'ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, повно, всебічно і об'єктивно оцінивши докази, встановив наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та

виконувати інші умови договору.

Між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ТОВ «Спецінтертранс» було укладено договір обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АЕ/7954953, згідно якого було забезпечено транспортний засіб «Voigabus», державний № НОМЕР_1 на період з 30.04.2016р. по 29.04.2017(а.с. 13).

Як вбачається з постанови старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУГУ Національної поліції в Київській області від 20.03.2017року, 06 січня 2017 року водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Voigabus», державний № НОМЕР_1, рухаючись по а/д Київ-Бишів в напрямку с. Музичі на 20 км. автодороги здійснив наїзд на пішохода - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який рухався попутно автобусу по проїзній частині. В наслідок наїзду пішохід загинув на місці ДТП.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 19).

Згідно даної постанови, кримінальне провадження №000000 щодо водія ОСОБА_2 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, було закрито у зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину.

20 грудня 2017 року, представник ОСОБА_4 по довіреності, ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» звернулося до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування (вих. № 4252 від 15.12.2017 року) та надало передбачений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перелік документів, для виплати на користь Відповідача страхового відшкодування. В поданій заяві ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» просило відшкодувати ОСОБА_4 шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06 січня 2017 року, під час якої загинув його батько ОСОБА_3.

В підтвердження того факту, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3, позивачем долучено до справи копію паспорта громадянина ОСОБА_4 та свідоцтво про його народження (а.с. 16-18).

27 березня 2018 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт №ЦВ/18/0046 із розрахунком страхового відшкодування до нього, згідно якого визначено розмір страхового відшкодування на користь ОСОБА_4 в розмірі 9600,00 грн моральної шкоди.

Як у акті так і в розрахунку до акту потерпілим виступає ОСОБА_3 а вигодонабувачем ОСОБА_4.

Відповідно до страхового акту та розрахунку до нього, позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 9 600 (дев'ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок. Кошти було перераховано на рахунок ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» вказані у заяві про виплату страхового відшкодування, що підтверджується копією платіжного доручення від 30.03.2018р. №ID-104389 (а.с. 29).

Позивач вважає, що оскільки вина водія транспортного засобу «Voigabus», державний № НОМЕР_1, ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», не доведена у встановленому законом порядку, страхове відшкодування було сплачено без встановлення всіх обставин справи, а відтак у відповідності до положень ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1212 ЦК України відповідні кошти слід стягнути з відповідача, оскільки підстава на якій вони були набуті останнім, відпала.

Зі змісту позовної заяви та встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини стосовно повернення коштів виплачених в якості страхового відшкодування, а саме моральної шкоди завданої смертю особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Дані правовідносини врегульовано нормами Глави 82,83 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну

внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 23.1 ст. 23 згаданого закону, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового

відшкодування (регламентної виплати).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач розглянувши заяву відповідача (як представника ОСОБА_4) про виплату страхового відшкодування, визнав смерть ОСОБА_3, яка настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06 січня 2017 року за участю застрахованого транспортного засобу «Voigabus», державний № НОМЕР_1, страховим випадком та добровільно в силу положень ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплатив страхове відшкодування.

Посилання позивача на те, що таке відшкодування було здійснено безпідставно, в силу положень п.1 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», спростовуються наступним.

Як передбачено п.32.1 ст.32 згаданого закону, страховик або МТСБУ не

відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

В той же час, позивачем не взято до уваги інші положення чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Так, відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Щодо посилань позивача на те, що виплачені ним кошти повинні бути повернені відповідачем, у зв'язку з тим, що правова підстава на якій вони були отримані відпала, суд зазначає наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Згідно з статтею 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Суд зазначає, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Загальна умова ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як уже зазначалося судом, позивач провів виплату відповідачу, як належному представнику вигодонабувача, на підставі відповідної заяви. Безпосередньою підставою для такої виплати був страховий акт та розрахунок до нього, які складені саме позивачем, і згідно яких дорожньо-транспортна пригода в результаті якої загинув ОСОБА_3, визнана страховим випадком.

Жодних доказів того, що страховий акт та розрахунок до нього визнані недійсними чи скасовані, позивачем суду не надано, а відтак твердження про те, що правова підстава яка слугувала для виплати страхового відшкодування відпала, є безпідставними.

З огляду на викладене, застосування до правовідносин, які виникли між сторонами положень ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо вимоги про повернення відповідачем коштів отриманих від позивача в якості моральної шкоди для ОСОБА_4, є безпідставним.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані належними та допустимими доказами, а тому до задоволення не підлягають.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 10,12,20,73,74,75,76,79,123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд , -

УХВАЛИВ :

1.В задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м.Київ, бул. Лесі Українки,26, ідентифікаційний код 32382598) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Відшкодування" (79008, м.Львів, пл. Соборна, буд 12А, оф. 24, ідентифікаційний код 38142410) про стягнення 9 600, 00 грн - відмовити.

2. Судовий збір залишити за позивачем.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення до Львівського апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається через Господарський суд Львівської області.

Повне рішення складено та підписано 10.07.2018р.

Суддя Запотічняк О.Д.