КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"02" липня 2018 р. Справа№ 925/1359/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Чорної Л.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання: Пугачовій А.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 02.07.2018 у справі №925/1359/17 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги заступника прокурора Черкаської області

на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2018, повний текст якого складено та підписано - 23.04.2018

у справі №925/1359/17 (суддя Дорошенко М.В.)

за позовом виконувача обов'язків керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі головного управління Держгеокадастру у Черкаській області

до 1. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Симиренківське",

2. Городищенської районної державної адміністрації

про визнання договору недійсним.

В С Т А Н О В И В :

Виконувач обов'язків керівника Смілянської місцевої прокуратури (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі також - позивач) до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Симиренківське" (далі також - відповідач-1) та до Городищенської районної державної адміністрації (далі також-відповідач-2) про визнання недійсним договору оренди землі від 15.02.2011 (далі також - спірний договір), укладеного між Городищенською районною державною адміністрацією і сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Симиренківське", строком до 31.12.2025, щодо оренди земельних ділянок площею 229,16 га (110 земельних ділянок), розташованих в адміністративних межах Мліївської сільської ради Городищенського району, який зареєстрований рішенням державного реєстратора Рацівської сільської ради Чигиринського району: від 30.12.2016, індексний номер 33299230; від 10.01.2017, індексний номер 33381786; від 27.12.2016, індексний номер 33192214; від 10.01.2017, індексний номер 33381123; від 10.01.2017, індексний номер 33381499; від 29.12.2016, індексний номер 33281934; від 29.12.2016, індексний номер 33266648; від 10.01.2017, індексний номер 33376840; від 27.12.2016, індексний номер 33191581; від 26.12.2016, індексний номер 33184046; від 10.01.2017, індексний номер 33376364; від 29.12.2016, індексний номер 33281323; від 29.12.2016, індексний номер 33265124; від 29.12.2016, індексний номер 33265854; від 10.01.2017, індексний номер 33381314; від 10.01.2017, індексний номер 33382054; від 26.12.2016, індексний номер 33184537; від 27.12.2016, індексний номер 33192685; від 30.12.2016, індексний номер 33297610; від 11.01.2017, індексний номер 33391468; від 11.012017, індексний номер 3391229; від 26.12.2016, індексний номер 33174788; від 27.12.2016, індексний номер 33199041; від 27.12.2016, індексний номер33196533; від 26.12.2016, індексний номер 33173423; від 26.12.2016, індексний номер 33173988; від 27.12.2016, індексний номер 33198222; від 27.12.2016, індексний номер 33197599; від 26.12.2016, індексний номер 33172783; від 10.01.2017, індексний номер 33380131; від 10.01.2017, індексний номер 33378478; від 10.01.2017, індексний номер 33377203; від 10.01.2017, індексний номер 33380932; від 10.01.2017, індексний номер 33379147; від 10.01.2017, індексний номер 33380427; від 10.01.2017, індексний номер 33378125; від 10.01.2017, індексний номер 33380652; від 10.01.2017, індексний номер 33375417; від 10.01.2017, індексний номер 33379695; від 10.01.2017, індексний номер 33382382; від 27.12.2016, індексний номер 33191845; від 11.01.2017, індексний номер 33394204; від 10.01.2017, індексний номер 33376042; від 11.01.2017, індексний номер 33393017; від 27.12.2016, індексний номер 33194386; від 26.12.2016, індексний номер 33175382; від 26.12.2016, індексний номер 33182217; від 26.12.2016, індексний номер 33180042; від 26.12.2016, індексний номер 33181512; від 30.12.2016, індексний номер 33298104; від 26.12.2016, індексний номер 33182876; від 30.12.2016, індексний номер 33298768; від 26.12.2016, індексний номер 33180777; від 16.02.2017, індексний номер 33183488; від 22.02.2017, індексний номер 33971259; від 11.01.2017, індексний номер 33392361; від 27.12.2016, індексний номер 33195418; від 11.01.2017, індексний номер 33392149; від 11.01.2017, індексний номер 33393221; від 11.01.2017, індексний номер 33392839; від 29.12.2016, індексний номер 33270134; від 29.12.2016, індексний номер 33280560; від 11.01.2017, індексний номер 33393941; від 29.12.2016, індексний номер 33264175; від 11.01.2017, індексний номер 33394483; від 11.01.2017, індексний номер 33395039; від 29.12.2016, індексний номер 33263495; від 10.01.2017, індексний номер 33382687; від 11.01.2017, індексний номер 33394742; від 11.01.2017, індексний номер 33393700; від 11.01.2017, індексний номер 3395267; від 30.12.2016, індексний номер 33301501; від 28.12.2016, індексний номер 33226954; від 28.12.2016, індексний номер 33228076; від 28.12.2016, індексний номер 33227567; від 11.01.2017, індексний номер 33392619; від 30.12.2016, індексний номер 33302174; від 11.01.2017, індексний номер 33393463; від 27.12.2016, індексний номер 33207062; від 27.12.2016, індексний номер 33193687; від 27.12.2016, індексний номер 33193197; від 26.12.2016, індексний номер 33176144; від 26.12.2016, індексний номер 33176820; рішенням державного реєстратора виконкому Кам'янської міської ради Черкаської області: від 21.02.2017, індексний номер 33959768; від 21.02.2017, індексний номер 33961719; від 22.02.2017, індексний номер 33969818; від 21.02.2017, індексний номер 33953046; від 21.02.2017, індексний номер 33957065; від 21.02.2017, індексний номер 33958129; від 21.02.2017, індексний номер 33965009; від 21.02.2017, індексний номер 33962949; від 21.02.2017, індексний номер 33955601; від 21.02.2017, індексний номер 33956531; від 21.02.2017, індексний номер 3395709; від 21.02.2017, індексний номер 39548804; від 21.02.2017, індексний номер 33962005; від 21.02.2017, індексний номер 33958423; від 21.02.2017, індексний номер 33965430; від 21.02.2017, індексний номер 33961076; від 21.02.2017, індексний номер 33964270; від 21.02.2017, індексний номер 33964140; від 21.02.2017, індексний номер 33956149; від 21.02.2017, індексний номер 33964621; від 21.02.2017, індексний номер 33963724; від 21.02.2017, індексний номер 33962524; від 21.02.2017, індексний номер 33956492; від 21.02.2017, індексний номер 33965133; від 16.02.2017, індексний номер 33975677; від 16.02.2017, індексний номер 33974313; від 21.02.2017, індексний номер 339552260.

У позовних вимогах прокурор наголосив на суперечності спірного договору вимогам ст. 648 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України "Про оренду землі" через невідповідність зазначеного у договорі строку його дії - до 31.12.2025 строку оренди земельної ділянки - до 31.12.2015, вказаному у розпорядженні Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 № 59 "Про продовження терміну оренди земельних ділянок СТОВ "Симиренківське", що на думку прокурора є достатньою підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до частини 1 статті 203, статті 215 Цивільного кодексу України. Також прокурор вказав на безпідставність подальшої державної реєстрації, проведеної наприкінці 2016 та на початку 2017 років, державними реєстраторами виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району та виконавчого комітету Кам'янської міської ради, права власності за Городищенською районною державною адміністрацією та права оренди за СТОВ "Симиренківське" на підставі розпорядження Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 № 59 та спірного договору на 110 земельних ділянок в адміністративних межах Мліївської сільської ради загальною площею 210,7250 га. При цьому, за ствердженням прокурора технічна документація із землеустрою на вказані земельні ділянки відсутня, сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Симиренківське" не виготовлялася і в установленому законом порядку не затверджувалася, земельні торги не проводилися. З 2013 року право розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення перейшло до центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та до його територіальних органів. Наразі, таким територіальним органом у Черкаській області є Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, яке не приймало жодних рішень щодо передачі сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Симиренківське" вказаних вище 110 земельних ділянок в адміністративних межах Мліївської сільської ради загальною площею 210,7250 га. в оренду.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.03.2018 у справі №925/1359/17 у задоволенні позову відмовлено повністю, з посиланням на пропуск строку позовної давності. Суд першої інстанції, приймаючи оскаржене рішення, погодився з доводами прокурора про наявність невідповідності вказаного у п. 8 спірного договору строку його дії - до 31.12.2025 і строку оренди земельної ділянки - до 31.12.2015, вказаному у розпорядженні голови Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 № 59 "Про продовження терміну оренди земельних ділянок СТОВ "Симиренківське". Як наслідок зробив висновок, що спірний договір з моменту його укладення по 31.12.2015 відповідає розпорядженню голови Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 № 59 "Про продовження терміну оренди земельних ділянок СТОВ "Симиренківське", а в частині строку його дії з 01.01.2016 по 31.12.2025 не відповідає цьому розпорядженню.

Судом першої інстанції без зазначення конкретних чітких висновків в чим порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, було відмовлено в задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском строку позовної давності. За мотивувальною частиною судового рішення, місцевим господарським судом відзначено, що в даному випадку Городищенська районна державна адміністрація, як сторона спірного договору, могла і повинна була довідатися у день укладення спірного договору про порушення її прав невідповідністю строку дії спірного договору встановленому її розпорядженням від 09.02.2011 №59 строку, на який була продовжена оренда земельної ділянки.Таким чином, перебіг загального строку позовної давності тривалістю у три роки для Городищенської районної державної адміністрації за вимогою про визнання недійсним спірного договору з підстав його невідповідності розпорядженню від 09.02.2011 №59 почався від дня укладення цього договору, тобто від 15.02.2011. Разом з тим, судом відзначено, що заміна сторони - орендодавця у передбаченому спірним договором зобов'язанні - Городищенської районної державної адміністрації спочатку на Головне управління Держземагенства у Черкаській області, а у подальшому на Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області і подання позову прокурором в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області не змінили порядку обчислення та перебігу позовної давності, тому і для Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області і для прокурора датою, від якої почався перебіг позовної давності за вимогою про визнання спірного договору недійсним з підстав його невідповідності розпорядженню від 09.02.2011 №59, є дата - 15.02.2011, яка спливла - 15.02.2014.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції від 26.03.2018, заступник прокурора Черкаської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У доводах апеляційного оскарження прокурор наголосив на тому, що розпорядником земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначеня з 2013 року є уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, тобто Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, а не Городищенська районна державна адміністрація, відповідно реєстрація договорів відбулась неправомірно; що спірну земельну ділянку передано в оренду без проведення земельних торгів; договір від 15.02.2011 суперечить вимогам ст. 648 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України "Про оренду землі" через невідповідність зазначеного у договорі строку його дії - до 31.12.2025 строку оренди земельної ділянки - до 31.12.2015, який визначено у розпоряженні від 09.02.2011 №59; місцевим судом безпідставно застосовано строк позовної давності до спірних відносин, оскільки Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області дізналось про реєстрацію права на земельні ділянки лише з моменту їх реєстрації, а саме у період грудень 2016 року по лютий 2017 року.

Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області у відзиві просить колегію суддів апеляційну скаргу прокурора задовольнити, рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2018 у справі №925/1359/17 скасувати, та прийняти нове судове рішення яким позов задовольнити. При цьому, повністю підтримує доводи за апеляційною скаргою прокурора, вказавши, що до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області перейшли повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками, та звернувши увагу, що строк договору щодо оренди земельної ділянки - до 31.12.2025, суперечить строку визначеному у розпорядженні від 09.02.2011 №59 - до 31.12.2015.

Відповідач-1 поданому відзиві просив колегію суддів апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2018 у справі №925/1359/17 залишити без змін, як таке, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Зокрема, заперечуючи апеляційні вимоги вказав, що у період період кінець 2016 року по початок 2017 року державними реєстраторами виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району та виконавчого комітету Кам'янської міської ради була проведена державна реєстрація права оренди за СТОВ "Симиренківське" на підставі розпорядження Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 № 59 та спірного договору від 15 лютого 2011 року на 110 земельних ділянок в адміністративних межах Мліївської сільської ради загальною площею 210,7250 га. Більше того, весь період користування спірними земельними ділянками ним сплачувалась орендна плата, тобто договір ним виконувався, заперечення з боку сторін договору щодо цього відстуні. Також, вказав, що зазначення строку дії договору до 31.12.2025 є технічною помилкою, оскільки цей договір укладено сторонами до 31.12.2015, як те визначено розпорядженням від 09.02.2011 №59. Наголосив на необхідності застосування строку позовної давності.

Відповідач-2 не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

02.07.2018 в судове засідання представник відповідача-2 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений неодноразово належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що відповідач-2 належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що апеляційний розгляд скарги неодноразово відкладався з метою додаткового дослідження матеріалів справи та виклику усіх сторін до судового засідання, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду судового рішення за наявними матеріалами справи за присутності представників позивача, відповідача-1 та прокурора.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, заслухавши пояснення присутніх представників позивача, відповідача-1 та прокурора, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2018 у справі №925/1359/17 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено апеляційним судом та вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2007 року голова Городищенської районної державної адміністрації видав розпорядження №271 "Про надання в оренду земельних ділянок СТОВ "Симиренківське" в адмінмежах Мліївської сільської ради". Цим розпорядженням вирішено надати в оренду сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Симиренківське" земельні ділянки загальною площею 229,16 га - рілля із земель запасу Мліївської сільської ради, які знаходяться за межами населеного пункту, для товарного сільськогосподарського виробництва терміном на три роки.

01 червня 2007 року Городищенська районна державна адміністрація, як орендодавець, та сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Симиренківське", як орендар, на підставі розпорядження голови цієї адміністрації від 14.05.2007 №271 уклали між собою договір оренди землі, згідно з п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту села Мліїв.

Відповідно до п. 2 оренди землі від 01.06.2007 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 229,16 га, у тому числі 229,16 га рілля із земель запасу Мліївської сільської ради.

У п. 8 договору оренди землі від 01.06.2007 його сторони передбачили, що цей договір укладено на 3 роки. Після закінчення договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

В подальшому, 09 лютого 2011 року голова Городищенської районної державної адміністрації видав розпорядження №59 "Про продовження терміну оренди земельних ділянок СТОВ "Симиренківське". Зазначеним розпорядженим вирішено:

« 1. Продовжити на строк до 31 грудня 2015 року термін оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення із резервного фонду (рілля), площею 229,16 га, що розміщена в адмінмежах Мліївської сільської ради, за межами населеного пункту, яке виникло на підставі розпорядження голови державної адміністрації від 14.05.2007 №271 "Про надання в оренду земельних ділянок СТОВ "Симиренківське" в адмінмежах Мліївської сільської ради".

2. Надати СТОВ "Симиренківське" дозвіл на виготовлення відповідної технічної документації із землеустрою, необхідної для виконання даного розпорядження.

3. Рекомендувати СТОВ "Симиренківське" протягом двох місяців подати договір оренди земельної ділянки на державну реєстрацію відповідно до вимог діючого законодавства, про що письмово повідомити державну адміністрацію.

4. У випадку не виконання п. 3 даного розпорядження воно втрачає чинність.

5. Уповноважити першого заступника голови державної адміністрації укласти договір оренди землі із СТОВ "Симиренківське".»

15 лютого 2011 року Городищенська районна державна адміністрація в особі першого заступника голови райдержадміністрації Гави С.І., як орендодавець, та сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Симиренківське" в особі директора товариства Осовітнього В.П., як орендар, на підставі вказаного розпорядження від 09.02.2011 №59 уклали договір оренди землі, згідно з п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту села Мліїв.

Відповідно до п. 2 спірного договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 229,16 га, у тому числі 229,16 га рілля із земель запасу Мліївської сільської ради.

У п. 8 спірного договору його сторони передбачили, що після закінчення договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Закінчення строку дії договору 31 грудня 2025 року.

Пунктом 44 спірного договору встановлено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Державна реєстрація спірного договору на момент укладення не проводилася.

Відповідач-1 продовжуючи користуватись на праві оренди земельними ділянками з моменту підисання сторонами договору від 15.02.2011 сплачував орендну плату до місцевого бюджету Мліївської сільської ради згідно договору, що він підтверджує платіжними дорученнями. (т. 1 а/с 148-159; 169-199)

У подальшому, в період кінець 2016 року по початок 2017 року державними реєстраторами виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району та виконавчого комітету Кам'янської міської ради була проведена державна реєстрація, права власності за Городищенською районною державною адміністрацією та права оренди за СТОВ "Симиренківське" на підставі розпорядження Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 № 59 та спірного договору від 15 лютого 2011 року на 110 земельних ділянок в адміністративних межах Мліївської сільської ради загальною площею 210,7250 га.

Предметом даного судового розгляду є вимога прокурора про визнання недійсним договору оренди землі від 15.02.2011.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 та п. 8 своєї постанови від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 цього Кодексу, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

За змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент укладення спірного договору) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надають згоду встановленої форми. Разом із тим, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Наведена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 у справі №6-162ц13.

У даній справі сторони спірного договору дійшли згоди щодо його істотних умов 15 лютого 2011 року, скріпивши його своїми підписами, що і є моментом укладення спірного договору.

Таким чином, в силу частини першої статті 203 і статті 215 Цивільного кодексу України господарський суд оцінює спірний договір на предмет відповідності його вимогам чинного законодавства на момент його укладення сторонами, тобто станом на 15.02.2011.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, надалі лише в період кінець 2016 року по початок 2017 року державними реєстраторами виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району та виконавчого комітету Кам'янської міської ради була проведена державна реєстрація, права власності за Городищенською районною державною адміністрацією та права оренди за СТОВ "Симиренківське" на підставі розпорядження Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 № 59 та спірного договору від 15 лютого 2011 року на 110 земельних ділянок в адміністративних межах Мліївської сільської ради загальною площею 210,7250 га.

Вищезазначене позивачами та відповідачами не заперечується, жодним чином не спростовано, що слідує з обгрунтування позову та письмових поясненнь у справі, також неодноразово стверджувалось прокурором у судових засіданнях під час апеляційного перегляду справи.

Реєстрація права оренди землі за СТОВ"Симиренківське" підтверджується також інофмацією згідно Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку на веб-ресурсі електронних послуг Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, за кадастровим номером по кожній спірній земельній ділянці окремо.

Прокурор наголошував, що вказана реєстрація спірних 110 земельних ділянок відбулась неправомірно без законних на те підстав, оскільки розпорядником земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначеня з 2013 року є уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, тобто Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, яке наказів щодо передачі в оренду СТОВ "Симиренківське" вказаних вище земельних ділянок не приймало.

Крім того, прокурор стверджував, що державна реєстрація спірного договору після його укладення не проводилась, що є порушенням, проте також наголосив, що 01.01.2013 відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 та ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення реалізації прав на нерухоме майно та їх обтяжень при їх державній реєстрації» від 09.12.2011 державна реєстрація договорів оренди замінена державною реєстрацією права оренди, яка згодом була проведена в період кінець 2016 року по початок 2017 року за СТОВ "Симиренківське" на підставі розпорядження Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 № 59 та спірного договору від 15 лютого 2011 року на 110 земельних ділянок в адміністративних межах Мліївської сільської ради загальною площею 210,7250 га та ніким не заперечується, сторонами визнається.

Як наслідок, прокурор звернувся з позовом з вимогою про визнання недійсним договору оренди землі від 15.02.2011.

Колегія суддів, надаючи оцінку спірним відносинам враховує те, що реєстрація права на спірні земельні ділянки на підставі розпорядження Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 № 59 та договору оренди зелі від 15 лютого 2011 року відбулась значно пізніше після укладення цього договору. Однак, в той же час, вказане право оренди землі за СТОВ "Симиренківське" зареєстроване, є чинним та не скасоване у встановленому законом порядку.

Строк дії спірного договору оренди землі починається лише після набрання ним чинності, тобто після державної реєстрації, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 2777 цс 16 та постанові Верховного Суду від 07.03.2018 № № 702/764/16-ц.

Разом з тим, при оцінці спірних відносин також має місце і те, що на підставі вказаного договору відповідачем-1 протягом усього періоду сплачувалась орендна плата до місцевого бюджету Мліївської сільської ради, що підтверджено платіжними дорученнями, сторонами не заперечено, тобто договір оренди виконувався, заперечень щодо цього не надано.

В той же час, посилаючись на вищезазначене, прокурор позовної вимоги про скасування державної реєстрації права оренди за СТОВ "Симиренківське", які зареєстровано на підставі розпорядження Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 № 59 та спірного договору від 15 лютого 2011 року на 110 земельних ділянок в адміністративних межах Мліївської сільської ради загальною площею 210,7250 га, не ставить, окремого позову також не заявлено. Крім того, також не ставиться під сумнів чинність, відповідність вимогам закону та його виконання і розпорядження Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 № 59, тощо.

Таким чином, даний судовий спір колегія суддів переглядає в межах визначених прокурором позовних вимог, а саме про визнання недійсним договору оренди землі від 15.02.2011, враховуючи названі ним підстави недійсності.

Посилання прокурора, як на підставу недійсності договору оренди землі від 15.02.2011, на те, що розпорядником земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначеня з 2013 року є уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, тобто Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, а не Городищенська районна державна адміністраціа, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи із наступного.

Як було відзначено вище, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент укладення правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 ЗК України в редакції, чинній станом на час прийняття розпорядження, районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема, для сільськогосподарського використання.

Водночас, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" №5245-VI від 06.09.2012, який набрав чинності з 01.01.2013, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності чи на яких розташовані об'єкти нерухомого майна комунальної власності, є землями державної власності.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору оренди землі від 23.12.2013, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким органом з 01.01.2013 є Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (правонаступник Головного управління Держземагенства у Черкаській області).

Разом з тим, слід враховувавти, що на момент укладення договору оренди землі - 15.02.2011, уповноваженим органом держави щодо розпорядження землями, в силу вимог чинної на той час статті 122 та пункту 12 Розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України була Городищенська РДА.

Вже в подальшому, внаслідок змін в чинному законодавстві України до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області перейшли повноваження Городищенської РДА щодо розпорядження земельними ділянками і здійснення контролю за ними.

Відтак, з огляду на викладене, а саме те, що на момент укладення договору оренди землі від 15.02.2011, уповноваженим органом держави щодо розпорядження землями, в силу вимог чинної на той час статті 122 та пункту 12 Розділу Х"Перехідні положення" Земельного кодексу України була Городищенська РДА, зазначені посилання прокурора не можуть слугувати підставою визнання недійсності договору оренди землі від 15.02.2011. В той же час, ту обставину, що уповноваженим органом держави щодо розпорядження землями з 01.01.2013 є Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області ніхто не заперечує.

Також не знайшли свого підтвердження доводи прокурора щодо помилкової передачі спірної земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів, враховуючи таке.

Статтею 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 134 Земельного кодексу України (у редакції станом на день укладення спірного договору) не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі поновлення договорів оренди землі.

Так, у розпорядженні голови Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 №59 "Про продовження терміну оренди земельних ділянок СТОВ "Симиренківське" вказано саме про продовження (поновлення) оренди однієї і тієї ж земельної ділянки, яка (оренда) виникла на підставі попереднього розпорядження голови державної адміністрації від 14.05.2007 №271 "Про надання в оренду земельних ділянок СТОВ "Симиренківське" в адмінмежах Мліївської сільської ради".

Відтак, оскільки розпорядження голови Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 №59 "Про продовження терміну оренди земельних ділянок СТОВ "Симиренківське" у встановленому законом порядку не скасоване, то відповідно не має і підстав для визнання недійсним укладеного на виконання цього розпорядження спірного договору в частині передачі спірної земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів.

Серед іншого, як у позові так і у доводах апеляційного оскарження прокурор підставою недійсності зазначеного договору називає те, що договір від 15.02.2011 суперечить вимогам ст. 648 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України "Про оренду землі" через невідповідність зазначеного у договорі строку його дії - до 31.12.2025 строку оренди земельної ділянки - до 31.12.2015, вказаному у розпорядженні Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 № 59 "Про продовження терміну оренди земельних ділянок СТОВ "Симиренківське", що на думку прокурора є достатньою підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до частини 1 статті 203, статті 215 Цивільного кодексу України.

У відповідності до п. 1 розпорядження №59 від 09.02.2011 "Про продовження терміну оренди земельних ділянок СТОВ "Симиренківське" вирішено: « 1. Продовжити на строк до 31 грудня 2015 року термін оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення із резервного фонду (рілля), площею 229,16 га, що розміщена в адмінмежах Мліївської сільської ради, за межами населеного пункту, яке виникло на підставі розпорядження голови державної адміністрації від 14.05.2007 №271 "Про надання в оренду земельних ділянок СТОВ "Симиренківське" в адмінмежах Мліївської сільської ради".

У п. 8 договору оренди землі від 15.02.2011 сторони передбачили, що «…після закінчення договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Закінчення строку дії договору 31 грудня 2025 року.»

Разом з тим, за ствердженнями відповідача-1 в останньому реченні п. 8 договору оренди землі від 15.02.2011, зокрема щодо зазначення строку дії договору, здійснено технічну описку в році - «Закінчення строку дії договору 31 грудня 2025 року». Відповідач-1 наголосив, що договір укладено на строк до 31.12.2015 і зазначена описка потребує виправлення в спосіб встановлений законом щодо внесення змін та доповнень до договору.

Відповідач-1 наголошує, що заявлено позов про визнання недійсним договору з підстав його невідповідності ст. 648 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України "Про оренду землі", однак вказана помилка, не може слугувати підставою для скасування договору, як така, що суперечить зазначеним нормам закону, відповідно наведене не є підставою визнання недійсним договору оренди землі, оскільки він відповідає розпорядженню №59 від 09.02.2011, та регулярно виконувався ним, що підтверджується платіжними дорученнями про сплату орендної плати за землю до міського бюджету сільради.

Частиною першою статті 648 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Частина друга статті 16 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Колегія суддів, дослідивши спірний договір та розпорядження №59, зазначає, що наявна суперечність вказаного у п. 8 спірного договору зазначення строку його дії - до 31.12.2025 і строку оренди земельної ділянки до 31.12.2015, вказаному у розпорядженні голови Городищенської районної державної адміністрації від 09.02.2011 № 59 "Про продовження терміну оренди земельних ділянок СТОВ "Симиренківське".

Однак, слід зазначити, що дана помилка за своєю суттю не може слугувати підставою для визнання недійсним договору оренди землі від 15.02.2011 в цілому, зокрема на підставі ст. 648 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України "Про оренду землі". Матеріали справи не містять доказів звернення орендодавця до відповідача-1 та його відмови щодо виправлення помилки у договорі шляхом внесення змін до нього, позивачами таких не представлено. Крім того, відповідач-1 стверджує, що визнає той факт, що договір оренди землі від 15.02.2011 укладено строком до 31.12.2015.

Крім того, у даному випадку також мають місце пояснення відповідача-2 - орендодавця (т. 1 а/с 132), у яких він зазначив, що спірні земельні ділянки перебували не у найкращому стані, СТОВ "Симиренківське" протягом усього періоду оренди справно сплачує орендну плату за кристування земельними ділянками внаслідок чого регулярно поповнюється місцевий бюджет, постійно займається їх розвитком і доглядом. Відтак, з огляду на відсутність будь-яких зауважень щодо користування спірними земельними ділянками, відповідач-2 просить залишити право оренди земельних ділянок за СТОВ "Симиренківське".

Інші доводи, наведені прокуратурою в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Зважаючи на викладені вище обставини, за результатом апеляційного перегляду даної справи, враховуючи межі позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2018 у справі №925/1359/17 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість.

При цьому, колегія суддів дійшла висновку оскаржене рішення скасувати, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, оскільки без зазначення у мотивувальній частині судового рішення, конкретних чітких висновків та підстав чим саме порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, було відмовлено в задоволенні позовних вимог з посиланням на пропуск строку позовної давності. Зазначене є підставою для скасування судового рішення у відповідності до ст. 277 ГПК України.

Як свідчать матеріали справи відповідачем-1 було заявлено про пропуск строку позовної давності. З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі "Відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами NN 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали відповідач-1 скористався своїм правом та заявив в суді першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності.

Як роз'яснено в п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Таким чином, з огляду на приписи закону, зокрема в тій частині, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у позові через його необґрунтованість, то відповідно відсутні підстави для застосування заяви про сплив строків позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

У зв'язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання скарги покладаються на прокуратуру.

Керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 277, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2018 у справі №925/1359/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2018 у справі №925/1359/17 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1359/17.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 05.07.2018.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Л.В. Чорна

О.М. Гаврилюк