РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2018Справа № 910/5873/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»

про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 38 151,85 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Сіміч М.О., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 38 151,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно Договору добровільного страхування транспортного засобу № 0112-0102-004 від 03.11.2016, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

23.05.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 15.05.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 25.06.2018.

19.06.2018 представником відповідач подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що позивач заявляючи до відповідача як страховика ОСОБА_2 позов на суму, яка становить 50% вартості виплаченого страхового відшкодування, не наводить при цьому обґрунтування, яким саме чином ним визначено відсоток ступеню вини кожної з винних осіб, та не надає ніяких доказів на підтвердження вказаних обставин, в той час як за приписами ГПК України саме позивач має належними та допустимими доказами довести, що ступінь вини ОСОБА_2 у даній ДТП становить відсоток, еквівалентний заявленій до стягнення зі страховика останнього сумі.

25.06.2018 представником позивача подано відповідь на відзив.

У судове засідання 25.06.2018 представник позивача не з'явився, представник відповідача з'явився.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 25.06.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі - страховик, позивач) та ОСОБА_3 (страхувальник), укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу № 0112-0102-0024, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1.

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

25.04.2017 о 10 годині 30 хвилин, громадянин ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, в місті Києві на вул. Дніпровський узвіз, не дотримався безпечної дистанції, не впорався з керуванням, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 20.06.2017 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

25.04.2017 близько 10 години 24 хвилин, ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_1 на Дніпровському узвозі в м. Києві, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_6, який після цього зіткнувся з автомобілем марки «Мітсубісі» д.н.з. НОМЕР_3 під керування ОСОБА_7, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 27.06.2017 ОСОБА_5 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25.09.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а постанову Печерського районного суду міста Києва від 27.06.2017 без змін.

Таким чином, постановами Печерського районного суду м. Києва від 20.06.2017 та від 27.06.2017 встановлено вину двох учасників вищезазначеної ДТП.

Відповідно до звіту № 10872 від 17.05.2017 про оцінку вартості матеріального збитку, вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки «Мітсубісі» д.н.з. НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 187 047,61 грн.

Позивач з урахуванням умов Договору добровільного страхування наземного транспорту, склав страховий акт №7984 від 11.07.2017, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 76 302,37 грн.

На підставі складеного страхового акту №7984 від 11.07.2017 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 76 302,37 грн. (платіжне доручення № 8775 від 13.07.2017).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З урахуванням наведеного, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, знаходився під керуванням ОСОБА_2

Доказів того, що ОСОБА_2 не мав права керування транспортним засобом автомобілем марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що дана особа керувала вказаним транспортним засобом на законних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8915896.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_2 експлуатував автомобіль марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2, на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована відповідачем.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, у зв'язку з укладенням Полісу № АЕ/8915896 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначає, що позивач заявляючи до відповідача як страховика ОСОБА_2 позов на суму, яка становить 50% вартості виплаченого страхового відшкодування, не наводить при цьому обґрунтування, яким сам чином ним визначено відсоток ступеню вини кожної з винних осіб, та не надає ніяких доказів на підтвердження вказаних обставин, в той час як за приписами ГПК України саме позивач має належними та допустимими доказами довести, що ступінь вини ОСОБА_2 у даній ДТП становить відсоток, еквівалентний заявленій до стягнення зі страховика останнього сумі.

Як встановлено судом, вищезазначена ДТП сталась з вини водіїв двох транспортних засобів.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного.

Таким чином, розмір частки відшкодування завданої власнику автомобіля «Мітсубісі», державний реєстраційний номер НОМЕР_6, шкоди визначається відповідно до ступеня вини кожного із учасників вищезазначеної ДТП.

При визначенні цього розміру суд виходить із змісту постанов Печерського районного суду міста Києва, якими було застосовано до обох винуватців вказаної ДТП однакове адміністративне стягнення, а саме штраф в розмірі 340,00 грн.

Отже, ступінь вини ОСОБА_2 та ОСОБА_5 визначається судом як рівна, а тому шкода повинна бути відшкодована кожною із зазначених осіб у рівній частці від загального розміру заподіяної власнику автомобіля марки «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_6 шкоди.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (76 302,37 грн.) та рівний ступінь вини ОСОБА_2 та ОСОБА_5, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 38 151,85 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення суму страхового відшкодування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» (01011, м. Київ, вулиця РибальськаРи, будинок 22; ідентифікаційний код: 30968986) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (04073, м. Київ, провулок Балтійський, будинок 20; ідентифікаційний код: 22229921) страхове відшкодування в розмірі 38 151 (тридцять вісім тисяч сто п'ятдесят одна) грн. 85 коп. та витрати зі сплаті судового збору в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 26.06.2018.

Суддя О.А. Грєхова