УХВАЛА

10 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/19401/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Варави Ю.В.,

представників учасників справи:

позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про укладення мирової угоди ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Східно-Європейський експрес"

у справі №910/19401/17

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Східно-Європейський експрес"

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Грєхова О.А.

від 11.12.2017 та

на постанову Київського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А., Дідиченко М.А.

від 26.02.2018

за позовом ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Східно-Європейський експрес"

про визнання недійсними рішення загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - Позивач) звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Східно-Європейський експрес" (далі - Відповідач, Товариство) про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом від 24.07.2017 №8 (далі - Збори), про виключення Позивача зі складу учасників Товариства (з урахуванням заяви про уточнення, поданої 11 грудня 2017 року).

Позов мотивований посиланням на порушення корпоративних прав Позивача у зв'язку з безпідставним виключенням його зі складу Товариства на Зборах, про час та місце проведення яких Позивач не був повідомлений.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2017, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2018, позов задоволено повністю, визнано недійсним рішення Зборів про виключення Позивача зі складу учасників Товариства.

Судові рішення мотивовані тим, що неповідомлення Позивача як учасника Товариства про скликання й проведення Зборів, на яких його виключено зі складу учасників Товариства, є безумовним порушенням прав Позивача, передбачених статтею 10 Закону України "Про господарські товариства".

Відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

18 травня 2018 року до Верховного Суду надійшла спільна заява Позивача та Відповідача про укладення мирової угоди, в якій вони просять затвердити мирову угоду від 17.05.2018 (далі - Мирова угода), скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, а також закрити провадження у справі.

За змістом Мирової угоди сторони досягли згоди про те, що оскільки права Позивача як учасника Товариства порушено, а саме його виключено зі складу учасників та в подальшому повністю продано корпоративні права третім особам, Відповідач у якості компенсації виплачує Позивачу грошові кошти у розмірі 50000,00 грн., у якому позивач оцінював свою частку у Товаристві (пункт 1 Мирової угоди).

У зв'язку з отриманням зазначеної компенсації Позивач більше не має претензій щодо недійсності Рішення, оскільки його право як учасника Товариства на продаж його частки відновлене шляхом отримання грошової компенсації (пункт 2 Мирової угоди).

Також Позивач стверджує, що він не має жодних інших майнових або немайнових претензій до нових учасників Товариства, а саме до ОСОБА_7 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кур'єр - консалтинг", до самого Товариства, а також не матиме претензій до наступних учасників у разі продажу часток поточними учасниками у майбутньому (пункт 3 Мирової угоди).

Після затвердження Судом Мирової угоди та належного виконання сторонами обов'язків за нею сторони вважають спір врегульованим і не матимуть одна до одної жодних вимог у справі №910/19401/17. Позивач гарантує, що після підписання Мирової угоди він у межах прав, наданих йому як учасникові судової справи №910/19401/17, відмовляється і не буде мати ніяких додаткових вимог до Відповідача на нових учасників Товариства (пункти 5, 7 Мирової угоди).

Відповідно до статті 307 Господарського процесуального кодексу України у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав касаційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

У частині 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Водночас за вимогами частини 5 статті 192 Господарського процесуального кодексу України Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

З аналізу положень наведеної правової норми Суд вбачає, що мирова угода є одним зі способів вирішення спору, який полягає у відмові позивача від використання передбаченого законом способу захисту його права та врегулюванні спору на підставі взаємних поступок сторін, що не є тотожнім відмові позивача від позову чи визнанню відповідачем позову.

Предметом розгляду в даній справі є немайновий спір про визнання недійсним рішення Зборів, яке за своєю правовою природою є актом і дійсне, якщо у судовому порядку не буде встановлено інше. У поданій сторонами для затвердження Судом Мировій угоді викладені положення, зокрема, про недійсність рішення Зборів та відсутність у Позивача претензій щодо цього.

Суд вважає, що укладення мирової угоди між учасниками справи не може мати наслідком вирішення спору про недійсність рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, оскільки її укладення не змінює факт відповідності чи невідповідності рішення вимогам чинного законодавства з підстав порушення порядку скликання і проведення Зборів.

Крім того надана Суду для затвердження Мирова угода стосується інших правовідносин ніж ті, що були предметом спору у справі, а саме виплати Позивачеві вартості його частки у Товаристві. Відтак затвердження Мирової угоди Судом не буде мати наслідком поновлення прав Позивача, порушення яких зумовлено недійсністю рішення загальних зборів учасників Товариства. Адже за змістом позовних вимог та оскаржуваних судових рішень спір у даній справі виник у зв'язку з порушенням права Позивача на участь у Товаристві та правомочності з управління Товариством, а не у зв'язку з обставинами невиплати Позивачу внаслідок його виключення зі складу учасників Товариства вартості частини майна Товариства, пропорційної його частці у статутному капіталі.

При цьому Суд враховує відсутність підстав у суду касаційної інстанції констатувати недійсність Рішення без перегляду по суті рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, перевірки правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права до встановлених ними фактичних обставин.

Разом з тим Суд звертає увагу, що мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди.

Однак сторони у пункті 3 Мирової угоди передбачили, зокрема, положення, які стосуються прав і обов'язків осіб, які не є учасниками даної справи: ОСОБА_7 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кур'єр - консалтинг", а також наступних учасників у разі продажу часток поточними учасниками у майбутньому.

Зважаючи на наведену умову, а також пункти 5, 7 Мирової угоди, які передбачають відсутність у сторін претензій одна до одної у майбутньому та гарантування Позивачем у межах прав, наданих йому як учасникові даної судової справи, відмови від додаткових вимог до Відповідача і нових учасників Товариства та відсутності таких вимог у майбутньому, Суд вважає, що Мирова угода передбачає вирішення питань про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, та є невиконуваною.

Відтак Суд дійшов висновку про відмову у затвердженні мирової угоди на підставі пункту 1 частини 5 статті 192 Господарського процесуального кодексу України та продовження судового розгляду.

Керуючись статтями 192, 234, 314 Господарського процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у затвердженні мирової угоди ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Східно-Європейський експрес" від 17.05.2018 у справі №910/19401/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

В. Студенець