ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року

м. Київ

Справа № Б11/013-10

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В.Г.,

суддів: Катеринчук Л.Й., Погребняка В.Я.

за участю секретаря судового засідання - Анісімової М.О.;

учасники справи:

заявник - Державна податковаінспекція у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області

відповідач-1 - Закрите акціонерне товариство "Київський м'ясопереробний завод",

відповідач-2 - Приватне підприємство "СІГМА"

розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства "СІГМА"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018

у складі колегії суддів: Доманської М.Л. (головуючий), Верховця А.А., Яковлєва М.Л.

та на ухвалу Господарського суду Київської області від 08.07.2015

у складі судді Мальованої Л.Я.

за заявою Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області

до Закритого акціонерного товариства "Київський м'ясопереробний завод", Приватного підприємства "СІГМА"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових будівель

у межах справи № Б11/013-10

за заявою Малого підприємства "Плай" у формі ТОВ

до Закритого акціонерного товариства "Київський м'ясопереробний завод"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції

1. 19.01.2009 між Закритим акціонерним товариством "Київський м'ясопереробний завод" (далі - ЗАТ "Київський м'ясопереробний завод", продавець) та Приватним підприємством "СІГМА" (далі - ПП "СІГМА", покупець) вчинено правочин купівлі-продажу нежилих будівель (Адміністративний корпус) під літерою "А" загальною площею 850,9 м2 та (Виробничий корпус) під літерою "Б" загальною площею 2 806,0 м2, що знаходяться на земельній ділянці площею 1,2928 га в м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області, по вулиці Промисловій, 9.

2. Згідно з пунктом 3 цього договору вартість відчуженого ЗАТ "Київський м'ясопереробний завод" майна складає 46 621 грн.

3. 09.02.2010 ухвалою Господарського суду Київської області порушено провадження у справі № Б11/013-10 про банкрутство ЗАТ "Київський м'ясопереробний завод" за заявою Малого підприємства "Плай" в порядку загальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

4. 19.11.2014 постановою Господарського суду Київської області припинено процедуру санації боржника - ЗАТ "Київський м'ясопереробний завод" та припинено повноваження керуючого санацією - Микитьона Віктора Васильовича; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців; господарську діяльність ЗАТ "Київський м'ясопереробний завод" завершено; строк виконання всіх грошових зобов'язань визнано таким, що настав 19.11.2014; призначено ліквідатором банкрута ЗАТ "Київський м'ясопереробний завод" арбітражного керуючого Микитьона В.В.; вирішено оприлюднити на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання боржника - ЗАТ "Київський м'ясопереробний завод" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Обґрунтування позовних вимог

5. 03.06.2015 до Господарського суду Київської області Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області) подано заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 19.01.2009, укладеного між ЗАТ "Київський м'ясопереробний завод" та ПП "СІГМА"; повернення сторін у первинний стан, який існував до укладення договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 та визнання права власності на нежилі будівлі (Адміністративний корпус) під літерою "А" загальною площею 850,9 м2 та (Виробничий корпус) під літерою "Б" загальною площею 2 806 м2, розташовані за адресою: м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області за ЗАТ "Київський м'ясопереробний завод".

6. Позовні вимоги ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, з посиланням на статтю 20 Закону про банкрутство та статті 215, 216 Цивільного кодексу України, мотивовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 банкрутом було відчужено нежитлові будівлі, ринкова вартість яких, на момент вчинення вказаного правочину, була значно вищою, ніж вартість, за якою було відчужено приміщення. На підтвердження вказаних доводів позивач посилається на висновок про вартість нежитлових будівель, виконаний ФОП Кожемякіним С.С. (сертифікат СОД № 122/15 від 12.02.2015), відповідно до якого ринкова вартість спірного майна на момент продажу складала 20 187 800 грн з ПДВ. Також заявник стверджує, що вчинення банкрутом правочину з відчуження зазначеного майна було спрямоване на виведення майна банкрута по заниженій вартості у зв'язку з можливим зверненням стягнення на нього за кредиторськими вимогами. За вказаним договором купівлі-продажу нежитлових будівель банкрут не отримав жодних грошових коштів від покупця в рахунок оплати придбаного ним майна.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

7. 08.07.2015 ухвалою Господарського суду Київської області задоволено повністю заяву ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області та визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилих будівель, укладений 19.01.2009 між ЗАТ "Київський м'ясопереробний завод" та ПП "СІГМА". Повернуто сторони у первинний стан, який існував до укладення договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 та визнано право власності на вказані нежилі будівлі за ЗАТ "Київський м'ясопереробний завод". Суд вказав, що ринкова вартість нерухомого майна на момент вчинення спірного правочину була значно вища, ніж вартість, за якою майно було відчужено, а також банкрут не отримав жодних грошових коштів від покупця в рахунок оплати за договором та дійшов висновку про те, що метою вчинення правочину з продажу відповідачу майнового комплексу було не отримання прибутку, а мало на меті виведення активів товариства, що спричинило збитків кредиторам банкрута.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

8. 18.04.2018 постановою Київського апеляційного господарського суду ухвалу Господарського суду Київської області від 08.07.2015 залишено без змін. Апеляційний господарський суд погодився із висновками суду першої інстанції та додатково вказав, що відповідач не скористався своїми правами, визначеними в статті 22 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній станом на дату винесення оскаржуваної ухвали, відзив на заяву не надав, участь у судових засіданнях у даному спорі не прийняв та не направив свого повноваженого представника для участі в судових засіданнях, хоча, як свідчать матеріали справи, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. За таких обставин судом апеляційної інстанції не може бути взята до уваги викладена в апеляційній скарзі заява апелянта про застосування строків позовної давності, яка до суду першої інстанції не подавалась. А тому в даному випадку не можуть бути застосовані строки позовної давності відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву

9. 08.05.2018 ПП "СІГМА" подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 та ухвалу Господарського суду Київської області від 08.07.2015 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

10. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11. Звертаючись з касаційною скаргою скаржник посилається на порушення судами норми статті 20 Закону про банкрутство, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки спірний договір укладено раніше ніж за рік до порушення справи про банкрутство.

12. ПП "Сігма" стверджує, що прийнятий до уваги судом висновок про вартість нежилих будівель виконаний ФОП Кожемякіним С.С. не є належним та допустимим доказом в розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017). Висновок не підтверджує дійсну вартість майна та є лише припущенням про те скільки мав би коштувати об'єкт оцінки за умови, що він перебував би у задовільному технічному стані та був придатний до експлуатації.

13. Також ПП "СІГМА" вважає, що сплачена за договором сума є адекватною ціною за спірні будівлі з урахуванням їх дійсного технічного стану та необхідності вкладення в ремонт та відновлення будівлі значних коштів.

14. Крім того скаржник посилається на пропуск позивачем передбаченого статтею 257 Цивільного кодексу України строку позовної давності.

15. ПП "СІГМА" вважає висновок суду апеляційної інстанції про дотримання місцевим судом норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи у суді першої інстанції безпідставним, оскільки ПП "СІГМА" не приймало участі в розгляді справи суді першої інстанції з поважних причин, копії ухвал про призначення справи до розгляду повернулися на адресу суду вже після винесення оскаржуваної ухвали, а в справі відсутні докази вручення чи повернення до суду без вручення копії оскаржуваної ухвали.

16. Скаржник також вважає необґрунтованим висновок судів про відсутність доказів виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу зі сплати грошових коштів в рахунок оплати придбаного комплексу. В той же час відповідач не міг подати суду свої заперечення та докази, оскільки не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

17. Господарський процесуальний кодекс України (у редакції до 15.12.2017)

17.1. Стаття 33. Обов'язок доказування і подання доказів

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

17.2. Стаття 34. Належність і допустимість доказів

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

17.3. Стаття 43. Оцінка доказів

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

18. Господарський процесуальний кодекс України (в редакції після 15.12.2017)

Стаття 300. Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

19. Цивільний кодекс України

19.1. Стаття 215. Недійсність правочину

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

19.2. Стаття 256. Поняття позовної давності

1. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суд з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

19.3. Стаття 257. Загальна позовна давність

1. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 1. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

19.4. Стаття 261. Початок перебігу позовної давності

1. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

19.5. Стаття 509. Поняття зобов'язання та підстави його виникнення

1. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

19.6. Стаття 655. Договір купівлі-продажу

1. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

20. Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"

20.1. Стаття 2. Законодавство, що регулює провадження у справах про банкрутство

1. Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

20.2. Стаття 10. Підвідомчість, підсудність, підстави для відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство

4. Суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

20.3. Стаття 20. Визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника

1. Правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи

і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

А. Щодо суті касаційної скарги

21. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

22. Здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

23. Згідно статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України). Таким чином, з урахуванням наведених вимог закону, наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатись судом на момент його вчинення.

24. В оскаржуваних ухвалі та постанові, визнаючи недійсним спірний договір купівлі-продажу, суди посилаються на статтю 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", встановивши, що договір було укладено більше ніж за рік до порушення провадження у справі про банкрутство. Стаття 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначає спеціальні підстави, на підставі яких суд у межах провадження у справі про банкрутство може визнати правочини недійсними. При цьому судами не враховано, що зазначена стаття була внесена до згаданого Закону Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011 № 4212-VI, а спірний договір підписано у 2009 році. Вирішуючи спір, судам необхідно було встановити відповідність спірного договору купівлі-продажу вимогам законодавства на момент його вчинення.

25. Також, приймаючи рішення про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу суди вказали, що ринкова вартість відчужуваного майна на момент вчинення спірного правочину була значно вища, ніж обумовлена сторонами договору. При цьому суди послалися на висновок про вартість нежитлових будівель, виконаний ФОП Кожемякіним С.С., в якому зазначено, що ринкова вартість спірного майна на момент продажу складала 20 187 800 грн з ПДВ та вказали про відсутність доказів, які б підтверджували розумність та об'єктивність визначеної сторонами договору вартості майна у сумі 46 621 грн. Апеляційний господарський суд, підтримуючи висновки суду першої інстанції про невідповідність вартості відчуженого майна ринковим цінам, проігнорував доводи апеляційної скарги ПП "СІГМА" про те, що вказана у висновку вартість майна дійсна за умови, що будівлі перебували у задовільному технічному стані та були придатні експлуатації. Отже, суди першої та апеляційної інстанції, посилаючись на висновок про вартість нежитлових будівель, виконаний ФОП Кожемякіним С.С. не надали йому належної правової оцінки та зробили передчасні висновки про вартість спірного майна. Крім того, судами не було враховано, що за спірним правочином була відчужена лише частина майнового комплексу та не враховано технічного стану майна на момент його продажу.

26. Також, відхиляючи заяву ПП "СІГМА" про застосування строків позовної давності, викладену в апеляційній скарзі, послався на те, що відповідно до частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України така заява має бути зроблена до винесення судом рішення. Разом з тим, апеляційним судом встановлено, однак не враховано, що скаржник не приймав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, а поштова кореспонденція про призначення справи до розгляду поверталася до суду першої інстанції.

27. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" № 4436/07, від 03.07.2014). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" № 49684/99, від 27.09.2001). Однак прийняті у справі ухвала та постанова зазначеним вимогам не відповідають.

28. З огляду на викладене, колегія судів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій приймаючи оскаржувані ухвалу та постанову не дослідили в повному обсязі матеріали справи, не надали належної оцінки доводам сторін у справі та невірно застосували норми матеріального та процесуального права, з огляду на що дійшли передчасних та необґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

29. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про скасування прийнятих у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України, з підстав порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази.

30. Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 2 частини першої статті 308, частиною 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга Приватного підприємства "СІГМА" підлягає задоволенню частково, а прийняті у справі постанова Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 та ухвала Господарського суду Київської області від 08.07.2015 - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 2 частини першої статті 308, статтею 310, 315, 316 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "СІГМА" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 та ухвалу Господарського суду Київської області від 08.07.2015 у справі № Б11/013-10 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді Л. Катеринчук

В. Погребняк