КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2018 р. Справа№ 910/21115/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Алданової С.О.

представники сторін не викликалися

розглянувши матеріали апеляційної скарги Об'єднання співвласників

багатоквартирного будинку "Кристал-5"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 05.04.2018

у справі № 910/21115/17 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія

"Київводоканал"

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Кристал-5"

про стягнення 151 901,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирних будинків "Кристал-5" (далі - відповідач) заборгованості за договором №06899/4-05 від 19.09.2006 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі у загальному розмірі 151 901,36 грн. (з них: 98 879,30 грн. - борг за надані послуги з водопостачання та водовідведення, 21 877,48 грн. - інфляційні втрати, 7 498,38 грн. - 3% річних, 18 702,22 грн. - пеня, 4 943,97 грн. - штраф). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань перед позивачем.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами. Зокрема, відповідач не погоджувався з наданим позивачем розрахунком надходження коштів від відповідача та наголошував на відсутності заборгованості. Також відповідач вважає, що позивачем заявлено вимоги без урахування вимог п.п.2.2.2 п.2.2 Договору.

В процесі судового розгляду позивач подав суду відповідь на відзив, в якому просив в частині стягнення основного боргу на суму 33 989,47 грн. закрити провадження у зв'язку зі сплатою вказаних коштів відповідачем, а в іншій частині позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 64 889,83 грн., інфляційних втрат в розмірі 21 877,48 грн., 3% річних в розмірі 7 498,38 грн., пені в розмірі 18 702,22 грн., штрафу в розмірі 4 943,97 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2018 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 20.04.2018) у справі №910/21115/17 було закрито провадження в частині вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 33 989,47 грн. В іншій частині позов задоволено, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 64 889,83 грн. основного боргу, 21 877,48 грн. інфляційних втрат, 7 498,38 грн. 3% річних, 18 702,22 грн. пеню, 4 943,97 грн. штрафу, 2 278,52 грн. судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2018 у справі №910/21115/17 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, невірно застосовано норми чинного законодавства, зокрема, ст. 230 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 549, 311, 625, 903 Цивільного кодексу України, ст. 61 Конституції України, а висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, відповідач звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивачем не надано доказів наявності у відповідача заборгованості за спожиті послуги з водопостачання. Відповідач вважає, що судом не було досліджено умови укладеного між сторонами договору. Окрім того, на думку відповідача, в даному випадку судом було безпідставно стягнуто одночасно і штраф, і пеню, що є подвійною відповідальністю за одне й те саме порушення. Загалом доводи апеляційної скарги ідентичні тим, які наводилися відповідачем під час вирішення спору місцевим господарським судом.

Частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

За правилами пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн.*100 = 176 200 грн.).

Відповідно до частин 3, 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як зазначалося вище, в даному випадку предметом апеляційного оскарження у справі №910/21115/17 є рішення місцевого господарського суду, ціна позову за яким становить 151 901,36 грн., тобто є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України і її перегляд за апеляційною скаргою відповідача підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2018 для розгляду апеляційної скарги відповідача було сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Ткаченко Б.О., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача. Вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Окрім того, роз'яснено позивачу право подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

04.06.2018 Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти доводів, скарги, зазначаючи на те, що відповідачем не спростовано належними доказами наявність заборгованості перед позивачем, а тому підстави вважати неправомірними вимоги позивача та прийняте судове рішення відсутні.

11.06.2018 Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшла відповідь відповідача на відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому відповідач надводить додаткові заперечення проти позовних вимог.

У зв'язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному з 02.07.2018, розпорядженням Т.в.о. керівника апарату суду від 10.07.2018 №09.1-08/1761/18 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/21115/17, за результатами якого для розгляду апеляційної скарги було сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Пономаренко Є.Ю., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2018 апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Пономаренка Є.Ю., Алданової С.О.

В тексті апеляційної скарги відповідачем викладено клопотання про залучення до участі у справі як третіх осіб Публічне акціонерне товариство «Київенерго» та Управління праці та соціального захисту Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що на переконання відповідача особи, яких він просить залучити до участі у справі, неправомірно розпорядилися бюджетними коштами, призначеними для надання субсидій та пільг населенню за спожиті послуги з холодного та гарячого водопостачання, і які мали перераховуватися за призначенням. Однак, відповідач вважає, що кошти за холодну воду, яка використовується відповідачем для приготування гарячої води у власному індивідуальному тепловому пункті неправомірно перераховувалися ПАТ «Київенерго», що призвело до подвійної оплати послуг.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що передумовою для залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог є те, що рішення у даній справі впливає або може вплинути на права та охоронювані законом інтереси названої особи. Однак позовні вимоги у даній справі стосуються виконання договірних зобов'язань між сторонами, а тому до предмета доказування у даній справі входять саме з'ясування належного виконання умов договору позивачем, як постачальником послуг, та відповідачем, як споживачем таких послуг.

Відповідачем не наведено належного обґрунтування щодо необхідності залучення до участі у справі як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та Управління праці та соціального захисту Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації. До того ж, правомірність перерахування пільг та субсидій за гаряче водопостачання ПАТ «Київенерго» не є предметом розгляду даної справи,а тому залучення вищевказаних осіб до участі у даній справі є недоцільним.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

19.09.2006 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як абонентом, було укладено договір №06899/405 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі - Договір), за умовами якого (розділ 1) цей договір укладається у відповідності із Законом України "Про питну воду та питне водопостачання". За цим договором постачальник зобов'язується надати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізацій м. Києва, а абонент зобов'язується здійснити своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановленні Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України №65 від 01.07.1994, зареєстрований в Міністерстві юстиції 22.07.1994 за №165/374 (далі-Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 від 19.02.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 за №403/6691 (в подальшому Правила приймання), а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором. Обсяг води, що підлягає постачанню та прийняттю в систему в систему каналізацій, надається абонентом у вигляді нормативного розрахунку, який узгоджується з постачальником і є невід'ємною частиною договору. Обсяг поставки води підлягає узгодженню з постачальником кожного наступного року з моменту укладання договору. Загальний обсяг поставлених за цим договором послуг визначається загальною кількістю наданих абоненту протягом дії договору кубічних метрів води та прийнятих у міську каналізацію стічних вод.

Облік води, порядок розрахунків та вартість послуг врегульовані сторонами у розділі 2 Договору, відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.2, 2.1.4, 2.1.6 якого облік поставленої води та прийнятих стоків здійснюється за показанням лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водопостачання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом. Зняття показань з лічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. Для абонента із стабільним об'ємом водопостачання (30 м. куб. із незначним коливанням) зняття показань з лічильника може здійснюватись постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячно розрахункові документи на оплату наданих послуг, виходячи із його середньодобового споживання води. Показання лічильника за відповідний період можуть бути прийнятті до розрахунків постачальником від абонента в письмовому вигляді. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником є підставою для виставлення платіжних документів на оплату наданих послуг. Кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод, або за кількістю води, що находить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання. Облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у постачальника. Абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за наданні послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними обліковими та бухгалтерськими документами для проведення звіряння обсягів наданих послуг у відповідному звітному періоді та розрахунків. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами Акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених абонентом розрахунків вважаються погодженими абонентом.

Порядок розрахунків наведений у п.2.2 Договору, відповідно до п.п.2.2.1-2.2.3 якого постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у 10-денний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента. В разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи із діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього Договору відповідно до чинного законодавства. У разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Оплата абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному розмірі. За безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов'язку оплатити рахунок (п.п.4.1, 4.2, 4.6 Договору).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що за період з 01.04.2015 по 30.09.2017 надав, а відповідач спожив послуги з водопостачання та водовідведення. Однак в порушення умов укладеного між сторонами Договору, відповідач не розрахувався з позивачем та не оплатив вартість наданих послуг, що призвело до виникнення заборгованості, яка за розрахунком позивача на дату вирішення спору місцевим господарським судом становила 64 889,83 грн.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку сплатити борг, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та просив, окрім суми основного боргу у розмірі 64 889,83 грн., стягнути з відповідача 21 877,48 грн. інфляційних втрат, 7 498,38 грн. 3% річних, 18 702,22 грн. пені та 4 943,97 грн. штрафу.

Місцевий господарський суд закрив провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача 33 989,47 грн. основного боргу. В іншій частині позов було задоволено, присуджено до стягнення з відповідача 64 889,83 грн. основного боргу, 21 877,48 грн. інфляційних втрат, 7 498,38 грн. 3% річних, 18 702,22 грн. пені, 4 943,97 грн. штрафу.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають як вимогам чинного законодавства, так і фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

В ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначають Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008.

Вказані Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Згідно з п.3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що у спірному періоді позивачем було надано послуги з водопостачання за Договором в обсязі 78080 куб. м на потреби холодного та гарячого водопостачання та 177 куб. м для поливу загальною вартістю 821 624,68 грн. На підтвердження викладеного позивачем надано до матеріалів справи копії Актів про зняття показань з приладу обліку по коду абонента №5-360 за період з 01.03.2015 по 30.09.2017 та по коду абонента №5-50360 за період з 01.06.2015 по 30.09.2017.

Отримання послуг від позивача не оспорюється відповідачем. В даному випадку спір між сторонами виник щодо оплати за надані послуги та наявності у відповідача заборгованості.

В своїх запереченнях на позов відповідач наголошував на тому, що за оспорюваний період з рахунку відповідача на рахунок позивача було сплачено 748 394,39 грн. та за рахунок пільг та субсидій з місцевого бюджету позивачу сплачено 324 302,30 грн. (89 040,47 грн. за холодне водопостачання та 235 261,83 грн. - гаряче водопостачання), що разом становить 1 058 614,40 грн.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, з наданих до матеріалів справи банківських виписок вбачається, що під час здійснення розрахунків поза увагою відповідача залишено те, що облік послуг, які надаються позивачем здійснюється на 2 коди абонента - №5-360 та №5-50360.

Позивачем виділено різні періоди початку обліку заборгованості за вказаними кодами, зокрема, по коду абонента №5-360 з 01.04.2015, а по коду абонента №5-50360 з 01.07.2015.

Натомість відповідач у своєму розрахунку відображає всі здійснені оплати з квітня 2015 року, а нарахування по коду абонента №5-50360 лише з липня 2015, що в свою чергу збільшило кількість оплат і зменшило період нарахувань, що призвело до неправомірного зменшення заборгованості.

Так відповідач зазначає, що у травні 2015 року відповідно до платіжного доручення №1 від 22.05.2015 ним було сплачено 15 169,72 грн. і всю цю суму зараховує за позовний період. Однак, згідно з призначення платежу даного платіжного доручення відповідачем сплачено 8 538,82 грн. з цього платежу за гвп (гаряче водопостачання) по коду абонента №5-50360 за квітень 2015 року, а квітень 2015 року по коду абонента №5-50360 не входить до позовного періоду. Отже, з 15 169,72 грн., сплачених у травні 2015 року, за спірний період, вказаний позивачем, відповідач сплатив лише 6 630,90 грн. по коду абонента №5-360 (6 630,90 + 8 538,82 = 15 169,72).

У червні 2015 року відповідач сплатив 21 979,90 грн. згідно з платіжним дорученням №23 від 23.06.2015 і всю цю суму відповідач у своєму розрахунку зараховує до спірного періоду. Водночас згідно з призначення платежу вказаного самим відповідачем 10 082,93 грн. з цього платежу сплачено за гвп (гаряче водопостачання) по коду абонента №5-50360 за травень 2015 року, а травень 2015 року по коду абонента №5-50360 не входить до спірного періоду. Таким чином, з 21 979,90 грн., сплачених у травні 2015 року, за спірний період відповідач сплатив лише 11 896,97 грн. по коду абонента №5-360 (10 082,93 + 11 896,97 = 21 979,90).

Аналогічна ситуація з платежем, який відповідач здійснив у вересні 2015 року на суму 19 444,24 грн. згідно з платіжним дорученням №68 від 23.09.2015, з яких: 5 725,39 грн. було сплачено за червень 2015 року по коду абонента №5-50360 поза межами спірного періоду і лише 13 718,85 грн. по коду №5-360 за спірний період.

Натомість відповідач всі вказані платежі в повному розмірі зараховує в період прострочення, вказаний у позові.

Зважаючи на надані сторонами пояснення та докази, суд дійшов висновку про те, що за спірний період з власного розрахункового рахунку відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 620 316,94 грн.

Окрім того, відповідач підтверджує той факт, що управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у місті Києві адміністрації, пільги та субсидії за гаряче водопостачання перераховує не позивачу, а іншій юридичній особі - ПАТ "Київенерго". Наведене підтверджується наданими відповідачем актами звірки, де зазначено, що саме ПАТ "Київенерго" надходять пільги та субсидії за гарячу воду. Отже, кошти у вигляді пільг та субсидій (за гаряче водопостачання в розмірі 235 261,83 грн.), які не надійшли на рахунки позивача, не можуть бути враховані при розрахунку його заборгованості перед позивачем.

До матеріалів справи залучено витяги з реєстрів фінансування управління праці та соціального захисту населення Оболонського району за період з 01.04.2015 по 30.09.2017, з яких вбачається, що за спірний період до позивача для відповідача надійшло 102 428,44 грн. пільг та субсидій від управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у місті Києві адміністрації.

Також судом враховано, що вже після порушення провадження у даній справі, відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у сумі 33 989,47 грн. згідно з платіжним дорученням №235 від 26.12.2017 з призначенням платежу: "оплата за 09.17р. ХВП 5 360 = 33 989,47 грн. зг. договору №06899/04-05 від 19.09.2006р." У зв'язку з викладеним, позивач просив суд закрити провадження в цій частині вимог.

В п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки спір між сторонами щодо заборгованості у розмірі 33 989,47 грн. відсутній, то місцевим господарським судом правомірно закрито провадження у справі в цій частині вимог з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального України.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач надав суду докази оплати на користь позивача 34 256,47 грн., 14,21 грн. та 3 580,42 грн. згідно з платіжними дорученнями №236, №237 та №238 від 26.12.2017, однак як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, в призначенні платежу зазначено, що оплата за жовтень та листопад 2017 року, тоді як в даній справі оспорюваний період закінчується 30.09.2017.

Нормами ст. 22 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання" та ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" встановлено обов'язок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

В порядку та строки, визначені Договором, відповідач не здійснив повну оплату вартості наданих послуг, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 64 889,83 грн.

Наведене вище свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань перед позивачем, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 64 889,83 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В ст. 549 названого Кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.п.4.2, 4.6 Договору у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. За безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити.

Окрім того, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що в процесі судового розгляду було встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань за Договором, нарахування інфляційних втрат, 3% річних, штрафу та пені є обґрунтованим.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, 3% річних, штрафу та пені, колегія суддів дійшла висновку про його арифметичну правильність, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 21 877,48 грн. інфляційних втрат, 7 498,38 грн. 3% річних, 18 702,22 грн. пені та 4 943,97 грн. штрафу, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що місцевим господарським судом не було надано належної оцінки умовам укладеного між сторонами Договору є безпідставними.

В ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Доказів на підтвердження внесення змін в розділ 2 спірного Договору, яким визначений порядок обліку води та здійснення розрахунків, суду не надано, що свідчить про погодження сторонами умов договору.

Зокрема, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, в п.2.1.6 п.2.1 Договору передбачено проведення звіряння сторонами облікових даних Абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг.

Натомість відповідач у встановлені Договором строки не направив свого представника до позивача з необхідними документами для проведення звіряння (щодо кількості або вартості отриманих з 01.04.2015 по 30.09.2017), тому облікові дані позивача вважаються прийняті відповідачем та погоджені ним.

Наявними в матеріалах справи документами, зокрема, Актами про зняття показань з приладів обліку за спірний період, розшифровками рахунків абонента, підтверджується надання позивачем у спірному періоді відповідачу послуг з холодного водопостачання та водовідведення.

Доводи відповідача щодо невідповідності постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.06.2014 №756, від 31.03.2015 №969, від 26.04.2017 №551, від 16.06.2016 №1141 вимогам законодавства є необґрунтованими та непідтвердженими належними доказами.

Посилання відповідача на те, що одночасне нарахування штрафу та пені суперечить вимогам чинного законодавства є безпідставним, оскільки пеня відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України є видом неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Таким чином, стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, одночасно штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, а відповідно до ч.4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Надані до матеріалів справи докази та пояснення свідчать про обґрунтованість вимог позивача в частині вимог про стягнення з відповідача 64 889,83 грн. основного боргу, 21 877,48 грн. інфляційних втрат, 7 498,38 грн. 3% річних, 18 702,22 грн. пеню та 4 943,97 грн. штрафу, і вказані вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 86, 269, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Кристал-5" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2018 у справі №910/21115/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2018 у справі №910/21115/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/21115/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Є.Ю. Пономаренко

С.О. Алданова