ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/429/18
Господарський суд Одеської області у складі: судді Волкова Р.В.

секретар судового засідання - Кришталь Д.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП"; (вул.Глибочицька,44,Київ 50,04050)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС" (вул.Леніна,145,Біляївка, Одеська область,67600)

про стягнення 17456,99 грн.;

Представники:

Від позивача - не з`явився.,

Від відповідача - Коваленко Л.С. (за довіреністю від 04.01.18)

встановив:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія" КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС" про стягнення 17 456, 99грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на комплексний договір страхування транспортного засобу (№06/02-40К-049097 від 15.08.2014р.), на підставі якого ТОВ "ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС" повинен здійснити виплату завданих збитків ПАТ "Українська страхова компанія" КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" у розмірі 17 456, 99 грн.

Відповідач надав відзив (зареєстрований за вхід. № 7853/18 від11.04.2018р.) в якому заперечує проти задоволення позову. Звертає увагу суду на те, що розмір матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу визначається на підставі «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003р., при заміні пошкоджених деталей позивач повинен був врахувати коефіцієнт фізичного зносу.

Звертає увагу суду на те, що позивач не повідомляв відповідача та страхову організацію ПАТ «ХДІ Страхування» про огляд КТЗ, а також в позовних вимогах відсутні посилання на наявність звіту про оцінку пошкодженого майна (а.с.59-63).

21.05.2018р. позивач надав відповідь на відзив (зареєстрований за вхід. № 10073/18) в якому надав пояснення щодо страхування цивільно-правової діяльності, в яких зазначає, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його.

Що стосується відшкодування шкоди у зв'язку із зносом, то ПАТ «ХДІ Страхування» сплатило Позивачу страхове відшкодування у розмірі 18 195,03 грн. у зв'язку із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу (у відповідності до ст. 29 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ»). Наголосив, що жоден страховик за полісом ОСЦПВВНТЗ (як в даному випадку ПАТ «ХДІ Страхування») ніколи не компенсує фактично сплачені кошти за ремонт автомобіля. Страхова компанія сплачує страхове відшкодування, яке значно обмежується нормами спеціального закону «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо виплати позивачем страхового відшкодування, позивач зазначає, що матеріали судової справи містять платіжне доручення про перерахування страхового відшкодування та акт виконаних робіт. Згідно п.п б) п.23.6 укладеного Договору страхування розмір страхового відшкодування може визначатись на підставі калькуляції вартості відновлювального ремонту СТО, обраної Страхувальником за умови попереднього погодження зі Страховиком. Позивач погодив наданий Страхувальником рахунок, про що свідчить відповідна відмітка на рахунку №АРМ-01976 від 31.03.2015 р. (погодження начальником відділу оцінки збитків від 12.05.2015 р.). Таким чином, Позивач правомірно визначив розмір страхового відшкодування на підставі попередньо погодженого рахунку СТО.

12.06.2018р. від позивача надійшло клопотання (зареєстроване за вхід. № 11740/18) в якому просить визнати неявку його представника поважною та розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документів.

У судовому засіданні від 02.07.2018р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст.240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

15.08.2014р. між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (позивач) та ТОВ «Транс-Логістик» було укладено Комплексний договір № 06/02-40К-049097 страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) (далі - Договір страхування), за яким був застрахований автомобіль «MAN» д.р. № НОМЕР_3.

Відповідно до п.14 Договору строк дії Договору страхування 15.08.2014р. - 14.08.2015р.

11.03.2015р. в м. Одеса сталася ДТП за участю автомобілів: «MAN» д.р. № НОМЕР_3 та «International» д.р. № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3.

Зіткнення відбулося в результаті порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України. Зазначена обставина підтверджується Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області.

Відповідно до Рахунку № АРМ-01976 від 31.03.2015 р. вартість ремонту автомобіля «МАN» д.р. № НОМЕР_2 становить 35 652,02 грн.

На виконання умов Договору страхування ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 35 652,02 грн.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. (ст. 993 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, (ст. 1187 ЦК України).

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом, (ст. 1191 ЦК України).

На підставі зазначеного, до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» перейшло право вимоги звернутися до особи, винної у скоєнні зазначеної ДТП із заявою про виплату коштів (в зворотному порядку) у зв'язку із виплатою страхового відшкодування в розмірі 35652,02 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, станом на момент скоєння ДТП, була застрахована у ПАТ «ХДІ Страхування» (правонаступник - ПАТ СК «Євроінс Страхування») згідно полісу № АІ/2140521 (ліміт відповідальності - 50 000 грн., франшиза - 1 000 грн.)

12.06.2015р. ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» звернулося до ПАТ СК «Євроінс Страхування» із заявою щодо відшкодування коштів у зворотному порядку.

На підставі зазначеної заяви ПАТ СК «Євроінс Страхування» здійснила виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в розмірі 18195,03 грн.

При виплаті страхового відшкодування Страховиком було застосовано знос (ст. 29 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ») та вирахувано розмір франшизи (ст. 12 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ»).

За таких обставин, згідно розрахунку: розмір збитку (35652,02грн.) - сплачені кошти (18 195,03 грн.) = 17456,99грн. сума боргу.

Згідно постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.04.2015 р. на момент скоєння ДТП ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ламан Транс-Експрес» (яке, згідно відповідної довідки поліції, є власником т.з. «International» д.р. № НОМЕР_1).

18.12.2017р. позивач на адресу Відповідача направив заяву про відшкодування коштів в сумі 17456,99 грн.

Вказана заява була залишена без задоволення, що спричинило звернення позивача до господарського суду Одеської області з позовною заявою в рамках провадження по даній справі.

Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Перевіривши обґрунтованість доводів позивача, господарський суд дійшов висновку про задоволення його вимог, виходячи з наступного.

Згідно п. 1.6. ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Приписами ч.1 ст.1166 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Положеннями ст.993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З урахуванням п. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до вимог ст.33 (п. 33.1.4.) Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до ст.38 (п.38.1.1.) Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. При цьому, як було роз'яснено у постанові Верховного Суду України від 12.02.2014р., неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17.02.2011р. № 3045-VI „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", на може обмежувати встановлене ст. 38 Закону право страховика подати регресний позов у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому не може бути підставою в задоволенні такого позову.

У відповідності до положень п.1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ст.224 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Правомірність такого звернення та стягнення різниці страхового відшкодування із роботодавця особи, що визнано винною у скоєнні ДТП підтверджується і вже сталою судовою практикою. Зокрема постановою Верховного суду України від 02.12.2015 р. по справі 6-691 цс 15 ( по аналогічному спору) суд стягнув із роботодавця винної особи різницю між частиною страхового відшкодування та реальним розміром заподіяних збитків.

Згідно постанови Верховного Суду України від 26.10.2016р. по справі 6-954цс16 право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його.

Постановою Верховного суду України від 02,12.2015 р. по справі № 6-691цс15, де суд стягнув з винної у ДТП особи, на користь потерпілого, різницю між страховою виплатою та фактичною вартістю ремонту. При цьому суд врахував/дослідив/встановив, що страхова компанія винної у ДТП особи правомірно сплатила з урахуванням зносу (у відповідності до прямих норм матеріального права), і у Страховика відсутній обов'язок по відшкодуванню 100 % збитку.

22.03.2017р. Верховний суд України (справа № 3- 1304гс16), скасував рішення усіх трьох попередніх інстанцій у аналогічній справі №910/3650/16 про стягнення коштів (без утриманого зносу) та зазначив наступне: «страховик винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст.1194ЦК України відшкодовую особа, яка завдала збитків».

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" є законними, обґрунтованими та підтвердженими необхідними доказами, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідача на користь позивача 17456,99 грн.

Відповідно до ст.ст.123, 129 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 996, 1166, 1172, 1187, 1188, 1191, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.27 Закону України «Про страхування», ст. 224 Господарського Кодексу України, ст.ст. 46, 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС" про стягнення 17456,99 грн. - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС" (67600, Одеська область, м. Біляївка, вул.Леніна,145, код 35775931) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" (04050, м. Київ, вул.Глибочицька,44, код 24175269) 17456/сімнадцять тисяч чотириста п'ятдесят шість/грн. 99коп. - основного боргу, 1762/одну тисячу сімсот шістдесят дві/грн. - витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом двадцяти днів з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 02.07.2018р. Повний текст рішення складений та підписаний 06 липня 2018 р.

Суддя Р.В. Волков