ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/2632/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Селиверстова М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Беліков Д.Л. (за довіреністю), Прутян О.С. (за довіреністю),

від відповідача - Достаєвський Д.М. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міськзелентрест»

на рішення Господарського суду Одеської області від 05.04.2018

за позовом Комунального підприємства «Міськзелентрест»

до Фізичної особи-підприємця Кобко Олени Михайлівни

про стягнення

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 року Комунальне підприємство «Міськзелентрест» (далі - Підприємство, позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Кобко Олени Михайлівни (далі - ФОП Кобко О.М., відповідач) про стягнення 100 596,52 грн.

Позов обґрунтований тим, що між сторонами 23.03.2004 був укладений договір оренди нерухомого майна. Додатковою угодою № 1 від 14.12.2009 та додатковими погодженнями № 2 від 01.03.2011, № 3 від 01.09.2011, №4 від 29.02.2012, додатковою угодою б/н від 31.12.2014 строк дії Договору було продовжено, зокрема, до 31.12.2015. З 05.09.2016 по 28.11.2016 працівниками південного офісу державної аудиторської служби в Україні було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.03.2013 по 31.08.2016, в ході якої встановлено, що орендоване приміщення загальною площею 613,5 кв.м, за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Мирне, вул.Леніна, 121, надане ФОП Кобко О.М. у строкове платне користування, використовується не за цільовим призначенням. Крім того, позивач зазначає, що за період з 01.01.2015 по 31.08.2016 ФОП Кобко О.М. сплачувала орендну плату у розмірі меншому, ніж визначено Договором або нормативно-правовими документами , або взагалі не сплачувала, що підтверджується Актом перевірки №06-11/13 від 05.12.2016. За таких обставин, на думку позивача, за період з 01.01.2015 по 31.08.2016 він недоотримав коштів від оренди приміщень на загальну суму 100 596,52 грн., які просить суд стягнути з відповідача.

Також, позивач зазначив, що, незважаючи на закінчення строку дії Договору 31.12.2015 та існування судових рішень про виселення ФОП Кобко О.М. з орендованого приміщення, відповідач продовжує здійснювати господарську діяльність та використовувати орендоване приміщення не за цільовим призначенням.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції позивач неодноразово надавав до суду заяви про збільшення розміру позовних вимог. Так, відповідно до заяви від 13.03.2018 позивач просить суд стягнути з ФОП Кобко О.М. заборгованість по орендній платі за період з 01.01.2015 по 31.08.2016 у сумі 100 596,53 грн., заборгованість по орендній платі за період з 01.09.2016 по 31.01.2018 у сумі 169 170,88 грн. (включаючи інфляційне збільшення боргу та 3% річних), матеріальну шкоду (збитки) у сумі 1 472,12 грн., неустойку у сумі 98 584,04 грн.

02 квітня 2018 року Підприємством до господарського суду було подано заяву про уточнення позовних вимог, яка залишена судом першої інстанції без розгляду на підставі ст. 207 ГПК України, оскільки, без поважних причин не була заявлена у підготовчому засіданні, а подана до суду після закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.04.2018 (суддя Рога Н.В.) в задоволенні позову - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем у справі не доведено достовірними та достатніми доказами обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Підприємство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки господарського суду про те, що позивачем не надані належні та допустимі докази того, що відповідач продовжує використовувати спірне приміщення є хибними, оскільки спростовуються наданими до матеріалів справи доказами, а саме, актом обстеження нерухомості майна комунальної власності від 14.09.2017 разом із фотоматеріалами. Апелянт вважає висновки суду першої інстанції, що орендні правовідносини припинилися помилковими, оскільки матеріали справи не містять доказів виселення та припинення взаємовідносин між сторонами, а докази перебування відповідача у спірному приміщенні нічим не спростовані. У зв'язку з чим, позивач вважає, що відповідач весь час користується приміщенням та не сплачує ні заборгованості, ні поточну оренду плату. Також апелянт зазначає, що при поданні позовної заяви Підприємство зазначило Департамент комунальної власності ОМР як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, однак суд незважаючи, що приміщення належить Одеській міській раді в особі Департаменту комунальної власності ОМР, не залучив їх до участі у справі.

Ухвалами суду апеляційної інстанції від 13.06.2018 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляд на 04.07.2018.

03.07.2018 до Одеського апеляційного господарського суду від Підприємства надійшло клопотання про залучення третіх осіб на стороні позивача Департамент комунальної власності Одеської міської ради та Південного офісу держаудитслужби Державної аудиторської служби України.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

В судовому засіданні 04.07.2018 представники позивача надали пояснення, в яких підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити останню. Також, представники Підприємства підтримали клопотання про залучення третіх осіб.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.07.2018 надав пояснення, в яких заперечував проти апеляційної скарги та просив суд, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення, представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Південного офісу держаудитслужби Державної аудиторської служби України не підлягає задоволенню, оскільки дане клопотання було заявлено до суду апеляційної інстанції з порушенням приписів ст. 207 ГПК України (позивач не довів поважні причини, з яких дане клопотання не було заявлено в суді першої інстанції).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 23 березня 2004 року між Підприємством (Орендодавець) та ФОП Кобко О.М. (Орендар) був укладений договір № 2/10/1, згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в платне володіння та користування виробничі приміщення площею 316,5 кв.м., розміщені за адресою: с. Мирне, Біляївського району, Одеської області, вул. Леніна, 121, з метою здійснення підприємницької діяльності.

26 грудня 2008 року сторонами підписано нову редакцію Договору оренди нежитлового приміщення № 2/10/1 від 23.02.2004.

Додатковою угодою № 1 від 14.12.2009 до Договору оренди та додатковими погодженнями № 2 від 01.03.2011, № 3 від 01.09.2011, №4 від 29.02.2012, додатковою угодою б/н від 31.12.2014 строк дії Договору було продовжено, зокрема, до 31.12.2015.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ч.5 зазначеної статті у випадках, встановлених актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Господарським судом вірно встановлено, що рішенням господарського суду Одеської області від 25.05.2016 у справі №916/242/16 стягнуто з ФОП Кобко О.М. на користь КП «Міськзелентрест» заборгованість по орендній платі у сумі 13 617,37 грн. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 у справі №916/242/16, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.12.2016, рішення господарського суду Одеської області від 25.05.2016 змінено, доповнено резолютивну частину рішення пунктом 3. наступного змісту: «п.3 виселити Фізичну особу-підприємця Кобко О.М. з приміщення загальною площею 316,5 кв.м., за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Мирне, вул. Леніна (вул. Центральна), 121 на користь КП «Міськзелентрест». В іншій частині рішення залишено без змін. На виконання зазначених рішення та постанови господарським судом Одеської області видано наказ від 02.11.2016 на підставі якого головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Кольца О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53193984 від 27.12.2016.

Також, матеріали справи містять постанову державного про закриття виконавчого провадження №53193984 від 02.02.2017 у справі №916/242/16 у зв'язку з виконанням в повному обсязі боржником вимог виконавчого документу в строк, встановлений державним виконавцем щодо стягнення заборгованості у розмірі 14 995,37 грн. на користь КП «Міськзелентрест». А також постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження №53193984 від 02.02.2017 у справі №916/242/16 у зв'язку з виконанням в повному обсязі боржником вимог виконавчого документу в строк, встановлений державним виконавцем щодо виселення ФОП Кобко О.М. з приміщення загальною площею 316,50 кв.м за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Мирне, вул. Леніна (вул. Центральна), 121 на користь КП «Міськзелентрест».

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність судових рішень та постанов державного виконавця підтверджують, що орендні правовідносини між ФОП Кобко О.М. та КП «Міськзелентрест» припинилися, адже у рішенні господарського суду Одеської області та у постанові Одеського апеляційного господарського суду у справі №916/242/16 було зазначено, що листом від 11.12.2015 №2858 КП «Міськзелентрест» повідомило ФОП Кобко О.М., що договір оренди №2/1081 від 23.03.2004 закінчує свою дію 31.12.2015 та на новий строк продовжуватися не буде. І саме з підстав закінчення строку договору судом було прийнято рішення про виселення ФОП Кобко О.М. з орендованих приміщень.

За таких обставин відсутні підстави для нарахування відповідачу орендної плати за період після 31.12.2015.

Крім того, слід зауважити, що зазначеними рішеннями суду з ФОП Кобко О.М. було стягнуто заборгованість по орендній платі за період по 31.12.2015.

Нарахування інфляційних втрат та неустойки у даному випадку є вторинним по відношенню до заборгованості, у зв'язку з чим дані вимоги не підлягають задоволенню та судом першої інстанції було правомірно відмовлено в задоволенні позову в цій частині.

Також, господарським судом вірно зазначено, що виконавцем проводилися дії щодо виконання рішення суду, у зв'язку з чим приміщення було повернуто державному виконавцю, який мав передати його КП «Міськзелентрест», протилежних доказів позивач до суду не надав.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять доказів виселення та припинення взаємовідносин між сторонами, а докази перебування відповідача у спірному приміщенні нічим не спростовані, оскільки апелянтом не надано як до суду першої інстанції так і апеляційної належних та допустимих доказів в обґрунтування даних доводів.

Частиною 4 ст. 74 ГПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Згідно вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Отже, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи, згідно приписів ст.269 ГПК України, справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та встановивши відсутність порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст. ст. 277-279 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 05.04.2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Разюк Г.П.

Савицький Я.Ф.