КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про призначення експертизи

"10" липня 2018 р. Справа№ 907/742/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання Шмиговська А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фонду державного майна України

на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 р.

у справі №907/742/16 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Фонду державного майна України

до 1) Закарпатської обласної ради

2) Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Карпати» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»

3) Приватного акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця»

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору

1) Міністерство культури України

2) Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України

3) Державна архівна служба України

про визнання права власності та витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Фонд державного майна України звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Закарпатської обласної ради, ДП «Клінічний санаторій «Карпати» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» про визнання права власності на будівлю Палацу графа Шенборна, яка розташована за адресою: Закарпатська обл., Мукачівський р-н, с. Карпати будинок 1, загальною площею 2958,5 кв.м., за державою в особі Фонду державного майна України та витребування з незаконного володіння ДП «Клінічний санаторій Карпати» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» будівлю Палацу графа Шенборна, яка розташована за адресою: Закарпатська обл., Мукачівський р-н, с, Карпати будинок 1, загальною площею 2958,5 кв.м.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 30.01.2017 р. справу №907/742/16 передано за виключною підсудністю до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.07.2017 р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги Фонду державного майна України до Закарпатської обласної ради та ДП «Клінічний санаторій «Карпати» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про визнання права власності в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 р. апеляційну скаргу Фонду державного майна України на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 р. залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017 р.).

Не погоджуючись з ухвалою суду, Фонд державного майна України звернувся з касаційною скаргою, в якій просив ухвалу від 09.10.2017 р. скасувати, справу №907/742/16 передати до суду апеляційної інстанції для розгляду по суті апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 р.

Постановою Верховного Суду від 12.03.2018 р., касаційну скаргу Фонду державного майна України задоволено. Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 р. скасовано. Справу №907/742/16 направлено на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

15.05.2018 р. до Київського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 р. справу було призначено до розгляду в судовому засіданні.

В процесі розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції у суду виникла необхідність встановлення суми судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Разом із цим імперативні приписи вищенаведеної норми спеціального Закону фактично регламентують дії суду першої інстанції при сплаті (недоплаті) позивачем коштів за подання позовної заяви.

Натомість вказана норма не регламентує дії суду апеляційної інстанції, який, перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, має встановити й повноту сплати стороною судового збору та обґрунтованість визначення останнього перед ухваленням відповідного рішення, що серед іншого має містити й приписи щодо сплати недоплаченої суми або повернення переплати судового збору.

З урахуванням викладеного, для визначення дійсної вартості спірного майна у суду апеляційної інстанції виникла потреба у призначенні судової експертизи.

Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах ч. 5 ст. 216, ст. 1212 ЦК України), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за приписами ГПК України такий обов'язок покладається на позивача. На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею, з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій, а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна).

Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже й суми судового збору здійснюється господарським судом на підставі поданих учасниками судового процесу доказів, а за їх недостатності для цього - шляхом призначення відповідної судової експертизи (експертної оцінки майна).

З пояснень представника позивача, наданих у судових засіданнях, вбачається, що ним не вчинялось будь-яких дій, спрямованих на визначення вартості спірного майна. Більше того, позивач не розцінює дії щодо визначення такої вартості своїм обов'язком. Натомість вважає, що обов'язок вчинення дій щодо визначення вартості спірного майна, покладено на суд і саме він і повинен вчиняти такі дії.

Як повідомлено представниками сторін у судовому засіданні, довідка відповідача 2 щодо балансової вартості майна (а.с.133 т. 1) містить інформацію лише про частину спірного майна.

Колегією суддів неодноразово витребовувались у сторін докази щодо дійсної вартості спірного майна, проте сторонами не надано інших доказів, крім тих, що містяться в матеріалах справи.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що з метою встановлення розміру судового збору, у справі слід призначити судову оціночно-будівельну експертизу спірного майна.

Слід зазначити, що призначення судової експертизи в даному випадку не стосується обставин справи, які суд може самостійно встановити в процесі її розгляду. Визначення вартості спірного майна потребує спеціальних знань та необхідне лише для встановлення розміру судового збору на день подання позову (14.11.2016 р.).

Відповідно до ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судову експертизу може бути призначено судом як у порядку підготовки справи до розгляду, так і в процесі розгляду. Учасники судового процесу вправі пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені експертом. Ці питання можуть бути запропоновані у позовній заяві, у відзиві або в окремому письмовому клопотанні сторони. Проте остаточне коло питань судовому експерту визначається господарським судом.

Суд, розглядаючи справу, має вживати заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов'язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності.

Правом встановити доцільність призначення судової експертизи та визначити коло питань (з урахуванням питань, запропонованих учасниками судового процесу), які мають бути роз'яснені судовим експертом, діючим законодавством наділений суд.

В інформаційному листі Вищого господарського суду України від 22.04.2016 р. №01-06/1444/16 «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, юрисдикцію та практику Європейського суду з прав людини», зазначено, що компетенцією національних судів є вирішення того, чи необхідно звертатися за зовнішньою порадою (рішення Суду у справі Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013 р.).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 228 ГПК України передбачено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, призначення судом експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ГПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених, зокрема, пунктом 2 частини першої статті 228 цього Кодексу - на час проведення експертизи.

Враховуючи п. 1.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5 та за згодою представників сторін, які були присутні у судовому засіданні, колегія суддів, у відповідності до Закону України «Про судову експертизу» та ст. 99 ГПК України, проведення експертизи доручає Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

В зв'язку з призначенням експертизи судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 228 ГПК України провадження у справі підлягає зупиненню.

Витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення експертизи. Після закінчення розгляду справи такі витрати підлягають розподілу господарським судом на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

З огляду на те, що подання позову у даній справі, а також подання апеляційної скарги було ініційоване саме Фондом державного майна України з метою визнання права власності на спірне майно та його витребування, колегія суддів вважає, що витрати за проведення судової експертизи слід покласти на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 99, 100, 228, 229 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Призначити по справі №907/742/16 судову оціночно-будівельну експертизу з метою визначення вартості будівлі Палацу графа Шенборна загальною площею 2958,5 кв.м. (Закарпатська область, Мукачівський район, с. Карпати, будинок 1), проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6), на вирішення якої поставити наступні питання:

- Яка дійсна вартість будівлі Палацу графа Шенборна загальною площею 2958,5 кв.м. (Закарпатська область, Мукачівський район, с. Карпати, будинок 1) станом на 14.11.2016 р.?

Витрати, які підлягають сплаті за проведення експертизи покласти на Фонд державного майна України з наступним їх розподілом в порядку, передбаченому ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Попередити експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

Направити експерту копію ухвали та матеріали справи №907/742/16.

Провадження по справі № 907/742/16 зупинити до надання висновку експерта.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк