КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2018 р. Справа№ 34/3-8/160

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Сєров Є.І., довіреність № 10-541 від 23.08.2017;

від відповідача - Михайлець О.В., довіреність № 632/0/4-18 від 06.03.2018;

від третіх осіб - представники не прибули,

розглянувши апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2018 про відмову у задоволенні заяви Державного агентства резерву України про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №34/3-8/160 (суддя Чебикіна С.О.) за позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Державного агентства резерву України, за участю третіх осіб - Міністерства фінансів України та Міністерства аграрної політики України про стягнення 130 614 067, 93 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Рішенням Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001р. у справі №8/160 стягнуто з Державного агентства з управління державним матеріальним резервом на користь відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" 130.614.067,93 грн. заборгованості та 1.700,00 грн. витрат по сплаті державного мита.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2008р. у справі № 34/3-8/160 змінено порядок та спосіб виконання рішення Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001р. у справі № 8/160 шляхом стягнення з Державного комітету України з державного матеріального резерву з усіх відкритих рахунків на користь Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" 102.555.442,93 грн. заборгованості, 1.700,00 грн. витрат по сплаті державного мита.

На виконання зазначеної вище ухвали видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 04.08.2017 року поновлено строк пред'явлення наказу від 18.09.2008 року до виконання до 05.08.2020 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 року вищевказану ухвалу Господарського суду міста Києва 04.08.2017 року скасовано та в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22.02.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 року залишено без змін.

До Господарського суду міста Києва звернувся відповідач із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 у справі №34/3-8/160, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22.02.2018 року, було відмовлено у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу від 18.09.2008 року до виконання, отже, за доводами заявника, строк є пропущеним, та відповідно застосування виконавчих заходів не припустиме, а тому зазначений наказ слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2018 у справі №34/3-8/160 відмовлено у задоволенні заяви Державного агентства резерву України про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції, посилаючись на постанову Верховного Суду від 22.02.2018 року у справі №34/3-8/160, в якій вказано, що стягувачем не пропущено строк для пред'явлення наказу до виконання, а тому необхідність у поновленні пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання відсутня, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання наказу від 18.09.2008 року таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Державне агентство резерву України звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та визнати наказ таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, посилаючись на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 у справі №34/3-8/160, залишену без змін постановою Верховного Суду від 22.02.2018 року, вказує, що виконавче провадження з виконання наказу від 18.09.2008 року підлягає закінченню з огляду на пропущення строку пред'явлення його до виконання, який не може бути поновлений.

Згодом, апелянтом були подані до суду доповнення до апеляційної скарги.

Позивач, вказуючи на те, що вказані доповнення були подані апелянтом із пропуском строку на їх подання, просить залишити зазначені доповнення без руху.

В свою чергу, колегія суддів, дійшла до висновку про залишення доповнень Державного агентства резерву України до апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2018 у справі №34/3-8/160 без розгляду, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

2. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала прийнята Господарським судом міста Києва 17.05.2018 року, дата складання повного тексту ухвали - 21.05.2018.

Відповідно, останнім днем строку подання апеляційної скарги на вказану ухвалу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, є 31.05.2018 року.

З апеляційною скаргою на вказану ухвалу апелянт звернувся в межах вказаного строку, проте вказав, що оскільки станом на дату подання цієї скарги, повний текст ухвали на адресу відповідача не надходив, після його отримання будуть надані доповнення до апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, повний текст оскаржуваної ухвали відповідач отримав 31.05.2018, що підтверджується підписом його представника на ухвалі (т.9, а.с.89, зворотній бік).

Враховуючи дату отримання повного тексту оскаржуваної ухвали, з доповненнями до апеляційної скарги апелянт міг звернутися до суду до 10.06.2018 року, тобто протягом десяти з днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

В свою чергу, доповнення до скарги були подані відповідачем до суду лише 27.06.2018 року, що підтверджується відбитком штампу канцелярії апеляційного господарського суду, тобто з пропуском строку, без клопотання про його поновлення.

Згідно ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Залишення без руху доповнень до апеляційної скарги Господарським процесуальним кодексом України не передбачено.

Враховуючи подання відповідачем доповнень до апеляційної скарги після спливу строку на їх подання, без відповідного клопотання при цьому про його поновлення, колегія суддів дійшла висновку про залишення доповнень Державного агентства резерву України до апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2018 у справі №34/3-8/160 без розгляду.

Стосовно клопотання позивача про ненадання слова представнику третьої особи - Міністерства аграрної політики України, оскільки останнє не є учасником апеляційного провадження в силу положень ст. 328 Господарського процесуального кодексу України, то воно було знято представником позивача з розгляду, у зв'язку з неприбуттям у дане судове засідання представника зазначеного міністерства.

В судовому засіданні року представник апелянта - відповідача у справі, підтримав вимоги за апеляційною скаргою та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача надав пояснення, яким просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Треті особи правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Так, представник Міністерства аграрної політики України був присутній у судовому засіданні 02.07.2018 та ознайомився під розписку із датою та часом наступного слухання справи.

Крім цього, Міністерством фінансів України ухвалу про призначення справи до розгляду було отримано завчасно, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від третіх осіб до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін та третіх осіб не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення третіх осіб, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як вже вказувалося, відповідач посилаючись на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 у справі №34/3-8/160, залишену без змін постановою Верховного Суду від 22.02.2018 року, вказує, що виконавче провадження з виконання наказу від 18.09.2008 року підлягає закінченню з огляду на пропущення строку пред'явлення його до виконання, який не може бути поновлений.

Колегія суддів вважає відсутніми підстави для визнання наказу від 18.09.2008 року таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне.

Так, постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 року ухвалу Господарського суду міста Києва 04.08.2017 року скасовано та у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22.02.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 року залишено без змін.

У вищевказаній постанові Верховного Суду від 22.02.2018 року у справі №34/3-8/160 зазначено, що визнання в судовому порядку недійсною постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №12979679 від 14.05.2013 про повернення виконавчого документа стягувачу має наслідком відновлення вищевказаного виконавчого провадження, що усуває факт пропущення стягувачем строку для пред'явлення наказу до виконання, а отже і необхідність його відновлення.

Таким чином, відповідач помилково вважає, що строк пред'явлення наказу до виконання було пропущено, оскільки про зворотні обставини було вказано у постанові Верховного Суду від 22.02.2018 року у справі № 34/3-8/160.

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що виконавче провадження з виконання наказу від 18.09.2008 року підлягає закінченню з огляду на пропущення строку пред'явлення його до виконання, який не може бути поновлений відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення без задоволення заяви відповідача про визнання наказу від 18.09.2008 року таким, що не підлягає виконанню.

Статтею 129 - 1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України рішення суду по даній справі, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі "Чижов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пар. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2018 у справі №34/3-8/160 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 09.07.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко