КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2018 р. Справа№ 910/592/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання - Молокопой І.А.

за участю представників:

від позивача: Кучер О.І. - директор;

від відповідача: не з'явився;

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2018

у справі №910/592/18 (суддя А.І. Привалов)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД"

до Міністерства оборони України

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 у справі №910/592/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 у справі №910/592/18 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" в повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2018 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивної Л.В., Дідиченко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2018 апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" було прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 27.06.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2018 задоволено заяву Дідиченко М.А. про самовідвід. Справу передано на повторний автоматичний розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2018 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивної Л.В., Руденко М.А.

У судове засідання 27.06.2018 з'явився представник позивача. Представники відповідача у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 у справі №910/592/18 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" в повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

13.11.2017 між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено Договір № 286/3/17/319 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету України), за умовами якого постачальник зобов'язується у 2017 році поставити замовнику радіатори і котли для систем опалення та їх деталі (4462) (Душова установка-котел швидкісного нагріву води), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються Специфікацією, викладеною у п.1.2. договору.

Так, згідно з умовами Специфікації, постачальник здійснює поставку товару у кількості 50 шт. до 15.12.2017 (включно). Ціна товару з ПДВ складає 1747 500,00 грн.

Відповідно до умов п. 10.1. договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017.

Згідно з п. 11.5. договору, зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод, які будуть додаватися до тексту цього договору як невід'ємні його частини.

20.11.2017 сторони підписали Додаткову угоду № 1 до Договору від 13 листопада 2017 року № 286/3/17/319 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету України), згідно з п. 1 якої абзац перший пункту 10.1 розділу Х виклали у наступній редакції: "Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення". В інших питаннях, які не врегульовані цією додатковою угодою, сторони керуються договором (п. 2). Всі інші положення Договору від 13 листопада 2017 року № 286/3/17/319 залишаються без змін (п.3).

Як вбачається з наданих позивачем до справи доказів, листом за вих. №801 від 14.12.2017 позивач повідомив ТВО директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України полковника Лутченко О.М., що душові установки в кількості 50 шт. будуть готові для проведення приймально-здавальних випробувань за договором від 13.11.2017 № 286/3/17/319 до 27 грудня 2017 року.

В подальшому, позивач звернувся до Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України з листами-запрошення № 1 від 10.10.2018 та № 5 від 11.2018, в яких просив направити представників для проведення приймального контролю якості готової продукції у кількості 25 штук.

Головне управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України у відповідь на лист-запрошення позивача № 1 від 10.01.2018, повідомило про відсутність підстав для проведення приймального контролю якості готової продукції, у зв'язку з закінченням строку дії договору № 286/3/17/319 від 13.11.2017.

11.01.2018 позивач звернувся до ТВО директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України полковника Лутченко О.М. за роз'ясненнями відносно чинності договору № 286/3/17/319 від 13.11.2017 та отримання готової до передачі продукції.

Листом від 15.01.2018 за № 286/6/202 відповідач повідомив позивачу, що відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду. Регламентом роботи казначейства період завершення бюджетного 2017 року та початку 2018 року визначено до 12 години 26 грудня 2017 року останнім днем для подання підтверджуючих документів для здійснення операцій за бюджетними зобов'язаннями. Спірні питання щодо умов виконання договорів стосовно термінів поставки товару, розміру штрафних санкцій тощо, вирішуються у судовому порядку.

Отже, предметом спору у даній справі є вимоги позивача про зобов'язання відповідача прийняти товар, який становить предмет Договору № 286/3/17/319 від 13.11.2017.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до частини 1 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, 13.11.2017р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 286/3/17/319 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету України), за умовами якого постачальник зобов'язується у 2017 році поставити замовнику товар, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

У п. 1.2. договору сторони визначили строк поставки товару 15.12.2017р. (включно).

Нормами частини 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 ЦК України.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Позивач у встановлений договором строк товар відповідачу не поставив, натомість листом за вих. №801 від 14.12.2017, що товар буде готовий для передачі до 27 грудня 2017 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що і 27 грудня 2017 року товар не був поставлений відповідачу, а лише 11 січня 2018року позивач запропонував відповідачу отримати тільки половину товару від кількості, визначеної умовами договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання.

При цьому, умовами п. 11.5. договору передбачено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод, які будуть додаватися до тексту цього договору як невід'ємні його частини.

Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони не вносили зміни або доповнення до умов договору № 286/3/17/319 від 13.11.2017р. в частині перенесення строків поставки товару, що становить предмет цього договору.

Водночас, суд звертає увагу на те, що поняття "строк дії договору" та "строк поставки товару" не є тотожними поняттями за своєю суттю і в часі не співпадають.

Отже, судом встановлено порушення позивачем умов договору №286/3/17/319 від 13.11.2017 в частині поставки товару у встановлений договором строк.

При цьому, позивачем належними засобами доказування не доведено, що порушення зобов'язання сталось внаслідок непереборної сили або інших обставин, які перешкоджали виконанню зобов'язання.

Відповідно зі ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Крім того, відповідач є бюджетною установою, що фінансується за рахунок державного бюджету та на його дії під час розпорядження бюджетними коштами розповсюджується норми Бюджетного кодексу України.

Згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, на даний час у відповідача в силу закону відсутня об'єктивна можливість щодо прийняття товару за договором № 286/3/17/319 від 13.11.2017р., зміни до якого в частині перенесення строків поставки товару у визначений договором спосіб внесені не були.

Згідно ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та не підтверджуються належними і допустимими доказами, а відтак задоволення не підлягають.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 у справі №910/592/18.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 у справі №910/592/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 у справі №910/592/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/592/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко