ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2018

Справа № 910/3075/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства “Дніпровський Машинобудівний Завод”

до Публічного акціонерного товариства “БТА Банк”

про стягнення 75 092,39 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство “Дніпровський Машинобудівний Завод” (далі - ПАТ “ДМЗ”) із позовом до Публічного акціонерного товариства “БТА Банк” (далі - ПАТ “БТА Банк”) про стягнення збитків у сумі 1 198 571,20 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.03.2018 р. позовні вимоги ПАТ “ДМЗ” до ПАТ “БТА Банк” про стягнення 1 198 571,20 грн. були роз'єднані шляхом виділення їх у самостійні провадження.

Предметом даної справи є позовні вимоги ПАТ “ДМЗ” про стягнення з ПАТ “БТА Банк” збитків в сумі 75 092,39 грн., завданих внаслідок неправомірних дій відповідача.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.04.2018 р. розгляд даної справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов'язків.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що за ПАТ “ДМЗ” обліковується земельна ділянка, кадастровий номер :07:202:0076, площею 42,0902 га, розташована по вул. Будівельників, 34, місто Дніпро. На вказаній земельній ділянці знаходиться, в тому числі, нерухоме майно – склад холодильників корпус № 100 літ К-1, загальною площею 1 745 м. кв., яке, як зазначив позивач, ПАТ “БТА Банк” набув на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі та споруд № 3927 від 18.06.2013 р.

Однак, ПАТ “БТА Банк”, як власник вказаних будівель, не виконує умови зазначеного договору в частині відшкодування позивачу коштів за користування земельною ділянкою, на якій знаходиться цей об'єкт нерухомості, у зв'язку із чим позивач зазнав збитків, сплативши земельний податок до Державного бюджету у сумі 75 092,39 грн. у період з 01.11.2014 р. по 30.11.2017 р.

У позові, посилаючись на ст. 636 ЦК України, 287 ПК України та ст. 224 ГК України, ПАТ “ДМЗ” просить суд стягнути з відповідача понесені збитки у сумі 75 092,39 грн.

Відповідач у строк, визначений законом, надав суду відзив, у якому проти позову заперечив з тих підстав, що відповідно до податкового законодавства саме на позивача -власника земельної ділянки (землекористувача) покладений обов’язок сплачувати земельний податок. Також вказав на відсутність зобов’язань у відповідача щодо відшкодування витрат на сплату податку на землю, що виключає наявність складу цивільного правопорушення в діях банку перед позивачем. Просив відмовити у задоволенні позову.

У відповідь на відзив, позивач заперечив проти доводів відповідача, зазначивши, що банк ухиляється від урегулювання відносин з відшкодування сум земельного податку, а тому він має відшкодувати завдані збитки.

Суд, розглянувши подані сторонами заяви по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.06.2013 р. між ТОВ «Промислові енергетичні системи» (продавець) та ТОВ «Технокомплект» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу № 3927. Відповідно до умов цього договору продавець продав, а покупець купив, зокрема, склад холодильників корпус № 100 літ К-1, загальною площею 1 745 м. кв. Указане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер :07:202:0076, площею 42,0902 га, за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, 34 (п.п. 1.1, 1.2 договору купівлі-продажу).

Згідно з п. 3.1 договору купівлі-продажу право власності на нежитлову будівлю, що є предметом цього договору, виникає у покупця з дня реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. 7.4 договору купівлі-продажу сторони домовились, що покупець відшкодовує користувачу земельної ділянки (ПАТ “ДМЗ”) витрати, пов'язані із сплатою земельного податку за земельну ділянку, на якій знаходиться відчужуване майно, виходячи із розрахунку загальної площі забудови предмету договору, що становить 1 889,1 кв.м. Період за який здійснюється відшкодування, починається з моменту підписання акту приймання-передачі і закінчується моментом державної реєстрації укладеного покупцем договору оренди зазначеної земельної ділянки. При цьому, до відшкодування підлягає фактично сплачений землекористувачем (ПАТ “ДМЗ”) земельний податок за вказаний період, згідно з погодженим розрахунком, наданим користувачем.

У подальшому, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 19.06.2013 р. право власності на склад холодильників корпус № 100 літ К-1, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, 34, було набуте ПАТ "БТА Банк" за договором купівлі-продажу № 446 від 19.06.2013 р., укладеного із ТОВ “Техкомплект”.

Матеріали справи свідчать, що земельна ділянка належить ПАТ “ДМЗ” на праві постійного користування, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ДП № 007019, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право постійного користування за № 001194 від 15.01.2001 р. Позивач у період з 01.11.2014 р. по 30.11.2017 р., як землекористувач указаної земельної ділянки, сплатив до Державного бюджету земельний податок за користування земельною ділянкою площею 1 889,1 м. кв., – у розмірі 75 092,39 грн., які він просить стягнути з відповідача.

За змістом ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України).

Отже, у розумінні наведених норм права, ПАТ “ДМЗ” є землекористувачем земельної ділянки, кадастровий номер :07:202:0076, площею 42,0902 га, за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, 34, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ДП № 007019.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Таким чином, враховуючи, що ПАТ “ДМЗ” є користувачем земельної ділянки (кадастровий номер :07:202:0076) по вул. Будівельників, 34 у місті Дніпрі, то саме на нього покладений обов'язок сплачувати земельний податок у встановленому законодавством порядку.

Щодо посилань позивача на договір купівлі-продажу № 3927 від 18.06.2013 р., за яким відповідач повинен відшкодувати належну ПАТ “ДМЗ” суму витрат з відшкодування податку, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Як вже встановлено судом, договір купівлі-продажу нерухомого майна № 3927 від 18.06.2013 р. містить елементи договору на користь третьої особи, а саме - зобов'язання щодо відшкодування податку на землю на користь ПАТ “ДМЗ”. Водночас, такий обов'язок з відшкодування податку на землю за вказаним договором купівлі-продажу був покладений на іншу особу - ТОВ “Техкомлект”, а не на ПАТ "БТА Банк". Будь-яких інших доказів, які б свідчили про перехід зобов'язань щодо відшкодування ПАТ "БТА Банк" позивачу земельного податку, матеріали справи не містять. При цьому позивачем не був наданий суду і договір купівлі-продажу № 446 від 19.06.2013 р., за яким ПАТ "БТА Банк" набуло право власності на вказаний об'єкт нерухомості від ТОВ “Техкомлект”, що вбачається із матеріалів справи.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відносини між ПАТ “ДМЗ” (землекористувачем) та ПАТ "БТА Банк" щодо користування земельною ділянкою не були оформлені належним чином, окремого договору користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт нерухомості ПАТ "БТА Банк", сторони не уклали.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки позивач не надав доказів, які підтверджують виникнення у ПАТ "БТА Банк" обов'язку відшкодувати ПАТ “ДМЗ” земельний податок за земельну ділянку у розмірі 1 889,1 кв.м., а за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 3927 від 18.06.2013 р., на який посилається позивач, такий обов'язок виник у іншої особи, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних із сплатою земельного податку у сумі 75 092,39 грн. є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Посилання позивача на ст. 120 Земельного кодексу України та на те, що ПАТ "БТА Банк" має відшкодувати сплачений податок за користування частиною земельної ділянки, як власник будівель, що знаходяться на цій частині, суд відхиляє, оскільки як вже вказувалось платником земельного податку, є власник землі - ПАТ “ДМЗ” - у порядку, передбаченому податковим законодавством, а у матеріалах справи відсутні докази переходу до ПАТ "БТА Банк", як до набувача права власності на об'єкти нерухомості, права користування земельною ділянкою від попереднього власника (користувача землі) (відсутній договір оренди землі).

Стосовно тверджень ПАТ “ДМЗ” про те, що несплачена сума у розумінні ст. 224 ГК України є збитками, суд зазначає, що під час розгляду справи встановлено, що із метою врегулювання питання щодо відшкодування сплачених ПАТ “ДМЗ” сум земельного податку, позивач звертався до банку з листами № 92/99 від 21.07.2017 р., № 92/65 від 03.06.2015 р., № 0002/81-1 від 26.01.2017 р., № 0002/81-23 від 20.09.2017 р. про погодження проекту укладення договору про відшкодування сум земельного податку. Однак, такий договір відповідачем підписаний не був.

У той же час, судом не встановлено усіх елементів складу цивільного правопорушення (зокрема, наявність обов'язку у відповідача щодо сплати податку, вини відповідача у заподіянні шкоди), що виключає можливість стягнення збитків, як таких.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства “Дніпровський Машинобудівний Завод” до Публічного акціонерного товариства “БТА Банк” про стягнення 75 092,39 грн.

Повне судове рішення складено 9 липня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя                                                                                 Головіна К.І.