ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

26.06.2018

Справа № 910/8070/18

Суддя господарського суду міста Києва Літвінова М.Є., розглянувши

позовну заяву          Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в

інтересах держави

до                              Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут комплексного

проектування об’єктів будівництва»

про                              стягнення 43 104, 43 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 (далі – прокурор) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут комплексного проектування об’єктів будівництва» (далі – відповідач) про стягнення штрафних санкцій в сумі 43 104, 43 грн., у тому числі пені за прострочення виконання зобов’язання щодо строків здачі робіт в сумі 26 434, 21 грн. та штрафу за прострочення виконання робіт понад 30 днів в сумі 16 670, 22 грн. на користь держави на розрахунковий рахунок 0003, отримувач: УК у м. Миколаїв/Заводський р-н/2108050, , ГУДКСУ у Миколаївській області, МФО 826013, код платежу 21080500, «Інші надходження».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги прокурор вказує на те, що 13.05.2017 року між Службою автомобільних доріг у Миколаївській області та відповідачем було укладено Договір № 15/2017 про закупівлю робіт за державні кошти, предметом якого є розроблення проектної документації на капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення з Р-006 Ульяновка-Миколаїв (через м. Вознесенськ), км 75+500 – км 77+500, Миколаївська область. Проте, відповідачем роботи виконані з порушенням визначених договорів строків, внаслідок чого виникли підстави для нарахування штрафних санкцій на підставі статті 231 Господарського кодексу України та пункту 7.2. Договору.

Дослідивши матеріали поданої на розгляд суду позовної заяви на предмет наявності правових підстав для прийняття її до розгляду та відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру» однією із функцій прокуратури є представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Положеннями частин 3 та 4 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Як зазначає Конституційний суд України у своєму рішенні від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 (далі - Рішення від 08.04.1999 № 3-рп/99), прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України, є підставою для порушення справи в арбітражному суді.

Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04. 1999 року № 3-рп/99 встановлено, що прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (частина 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

В обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави у суді, прокурором зазначено, що держава зацікавлена в отриманні спірних грошових коштів шляхом їх зарахування до бюджету. Надходження коштів від застосованих штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов’язання являє публічний інтерес, оскільки від повноти та своєчасності їх зарахування до бюджету залежить ефективність і результативність виконання останнього, можливість запровадження і реалізації програм розвитку і функціонування об’єктів дорожнього сервісу, що, в свою чергу, надає державі можливість виконувати гарантовані Конституцією України зобов’язання перед її народом.

При цьому, прокурор вказує на те, що відповідно до Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України № 121 від 27.04.2016, Служба автомобільних доріг України є одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування. Разом з цим, вказаним Положенням не передбачено повноважень Служби автомобільних доріг на звернення до суду, в тому числі, із позовами про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання робіт за договорами про закупівлю за державні кошти.

Проте, вказані доводи прокурора суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав. Зокрема, Європейський суд у низці справ роз'яснював, що одна лише участь ("активна" чи "пасивна") прокурора або іншої співмірної посадової особи може розглядатися як порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Мартіні проти Франції" від 12.04.2006 року). Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони почуття нерівності (рішення у справі "Кресс проти Франції" від 07.06.2001 року).

При цьому, принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Останній потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції" від 24.07.2003 року, рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії" від 18.02.1997 року).

Отже, право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позов прокурором подано в інтересах держави без зазначення органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, які виникли з господарського договору, укладеного між відповідачем та Службою автомобільних доріг у Миколаївській області.

За своїм статусом, Служба автомобільних доріг у Миколаївській області є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України, яка у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами профільного міністерства, нормативно-правовими актами Укравтодору, рішеннями органів місцевого самоврядування, прийнятими в межах їх компетенції, а також Положенням про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області (далі - Положення).

Так, Служба автомобільних доріг у Миколаївській області є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (п. 1.3. Положення).

Відповідно до п. 3.1.6 Положення Служба автомобільних доріг у Миколаївській області має право, зокрема, представляти і захищати свої інтереси у державних, громадських, кооперативних, підприємницьких та інших органах.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Служба автомобільних доріг у Миколаївській області має підстави і можливість самостійно захистити свої права шляхом подання до відповідача позову про стягнення штрафних санкцій за порушення виконання умов Договору.

Зазначення прокурором у позовній заяві Службу автомобільних доріг у Миколаївській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не спростовує вищевикладеного висновку щодо наявності у неї об'єктивної можливості самостійно звертатися з відповідним позовом до суду.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого органу - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні уповноважені органи, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного уповноваженого органу, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного уповноваженого органу.

При цьому, суд зазначає, що позов прокурора подано в інтересах держави, але фактично він просить стягнути штрафні санкції за Договором № 15/2017 від 13.05.2017, укладеним між Службою автомобільних доріг у Миколаївській області та відповідачем як самостійними суб’єктами господарської діяльності.

З огляду на викладене суд вважає, що у даній справі немає передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, а твердження прокурора про відсутність у Служби автомобільних доріг у Миколаївській області права на звернення суду з даним позовом є безпідставними.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

На підставі вищевикладеного, керуючись пунктом 4 частини 5 статті 174, статтею 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1.          Позовну заяву Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут комплексного проектування об’єктів будівництва» про стягнення 43 104, 43 грн. повернути.

2.          Ухвала набирає законної сили 26.06.2018 року та може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя                                                                                                    М.Є. Літвінова