Справа № 916/342/17
судді Касаційного господарського суду у складі Верховного суду Стратієнко Л.В.
на постанову від 22.06.2018
у справі № 916/342/17
Відповідно до частини 3 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України викладаю окрему думку.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.07.2017 позов державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до товариства з обмеженою відповідальністю "Яхт-клуб" Одеса-2009" задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Яхт-клуб "Одеса-2009" заборгованість з орендної плати у розмірі 112 312,06 грн, пеню у сумі 3 925,67 грн, 3% річних у розмірі 420,61 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 748,38 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ "Яхт-клуб "Одеса-2009" звернулося до суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 у справі призначено комплексну судову оціночно-будівельну та економічну експертизу. Доручено проведення комплексної судової оціночно-будівельної та економічної експертизи Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Апеляційне провадження у справі № 916/342/17 зупинено у зв'язку з призначенням комплексної судової оціночно-будівельної та економічної експертизи.

Позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив ухвалу Одеського апеляційного господарського суду про зупинення провадження у справі № 916/342/17 від 30.10.2017 скасувати, а справу направити до Одеського апеляційного господарського суду для продовження розгляду по суті.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.06.2018 касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" задоволено.

Ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 про зупинення провадження у справі № 916/342/17 скасовано. Справу № 916/342/17 передано до Одеського апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Хоча вказана ухвала зазначена як ухвала про зупинення провадження (така назва вказана судом апеляційної інстанції), нею вирішено питання і про призначення експертизи і вона скасована також і в цій частині.

Приймаючи таку постанову, колегія суддів Касаційного господарського суду виходила з того, що постановляючи ухвалу про призначення експертизи та зупинення провадження у справі, суд апеляційної інстанції не навів обґрунтувань необхідності призначення у цій справі судової експертизи, оскільки не вказав, які саме спеціальні знання необхідні для перевірки розрахунку заборгованості, що виникла через невиконання товариством своїх зобов'язань з оплати орендної плати за договором, і чому таку перевірку суд не може здійснити самостійно. Апеляційний господарський суд не зазначив, які фактичні дані, що входять до предмета доказування, з урахуванням наявних у справі доказів, не можуть бути встановлені судом при вирішенні цього спору без призначення комплексної судової оціночно-будівельної та економічної експертизи.

Необґрунтоване призначення судової експертизи призвело до прийняття судом неправильного рішення (ухвали) про зупинення провадження у справі.

За вимогами пункту 1 частини 2 статті 79 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь у судовому процесі, або за своєю ініціативою у разі призначення господарським судом судової експертизи. При цьому право суду зупинити провадження у справі на підставі наведеної норми не є безумовним, оскільки перебуває у тісному взаємозв'язку із обґрунтованістю та правомірністю призначеної експертизи. Наявність дійсної потреби у спеціальних знаннях та неможливість правильного вирішення спору по суті за відсутності висновку експерта має бути належним чином обґрунтовано у відповідній ухвалі.

Щодо питання можливості перегляду у касаційному порядку ухвали апеляційного господарського суду про призначення експертизи у справі та зупинення провадження у справі, суд касаційної інстанції зазначив, що, враховуючи, що правомірність зупинення провадження у справі на підставі ст.79 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) залежить від обґрунтованості призначення судової експертизи, суду необхідно виходити з того, що призначення судової експертизи як процесуальна дія суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, та, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованим. При цьому призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 74 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" зазначено, що "розумний строк" провадження має бути оцінений відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних державних органів, а також важливість предмета спору для заявника (див. серед інших "Фридлендер проти Франції" [GC], № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VI).

Очевидне безпідставне призначення судової експертизи є порушенням наведених приписів, що має наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи, у тому числі права на розгляд справи судом встановленим законом, у розумний строк, тому у такому випадку перегляд цієї ухвали, з урахуванням взаємозв'язку правомірності зупинення провадження як наслідку призначення у справі судової експертизи, та її скасування є виправданим, а також таким, що ґрунтується на засадах верховенства права.

Аналогічної правової позиції дотримується об'єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 11.06.2018 у справі №922/2716/17.

З наведеними висновками не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 2 червня 2016 року N 1401-VIII, який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України були внесені зміни, зокрема, п. 8 ч. 2 ст. 129 викладено у такій редакції: "забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення". До прийняття таких змін у п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України передбачалось, що однією з засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Тобто, раніше на рівні Конституції гарантувалось касаційне оскарження будь-якого судового рішення, і така можливість була обмежена лише випадками прямого, недвозначного виключення (заборони) на рівні закону.

Порівняльний аналіз чинної та попередньої редакцій п. 8 ст. 129 Конституції України свідчить про те, що чинна редакція гарантує особі право на касаційне оскарження судового рішення лише у визначених законом випадках.

Згідно з висновками Конституційного Суду України від 20 січня 2016 року N 1-в/2016 та від 30 січня 2016 року N 2-в/2016 нова редакція статті 129 Конституції України не передбачає скасування чи обмеження прав і свобод людини і громадянина. Також Конституційний Суд України у п. 3.6.3 висновку від 20 січня 2016 року N 1-в/2016 вказав, що виходить із того, що особі має бути гарантовано право на перегляд її справи судом апеляційної інстанції. Після апеляційного розгляду справи сторони судового процесу можуть бути наділені правом оскаржити судові рішення першої та апеляційної інстанцій до суду касаційної інстанції у випадках, визначених законом, що сприятиме забезпеченню реалізації принципу верховенства права.

На час прийняття оскаржуваної ухвали особливості реалізації права на оскарження ухвал апеляційного господарського суду регулювалося лише процесуальним законодавством.

Зокрема, за змістом ст. 111-13 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) ухвали місцевого та апеляційного господарського суду господарського суду могли бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених частиною першою статті 106 цього Кодексу.

Вказаною нормою передбачено оскарження ухвали про зупинення провадження у справі. Ухвала про призначення експертизи у вказаному переліку відсутня.

На час розгляду справи судом касаційної інстанції питання оскарження ухвал суду апеляційної інстанції регулюється п.3 ч.1 ст. 287 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017). В зазначеному в цій нормі переліку також відсутня ухвала про призначення експертизи, а лише про зупинення провадження у справі.

Отже, системне тлумачення ст. ст. 106, 111-13 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), п.3 ч.1 ст.287 ГПК України, у сукупності з нормою п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України дає можливість дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягають ухвали суду апеляційної інстанції лише, якщо їх включено до переліку або, коли це прямо передбачено в інших статтях ГПК України, що регулюють винесення ухвал.

Такі процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал окремо від остаточного рішення суду встановлені задля запобігання зловживанню стороною права на оскарження з метою затягування провадження.

Про неможливість оскарження ухвал про призначення експертизи також було роз'яснено у п.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи",

Водночас, за приписами п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) господарський суд мав право зупинити провадження у справі у випадку призначення судової експертизи, а згідно з частиною п'ятою цієї ж статті ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.

Розглядаючи у касаційному порядку цю справу, суд касаційної інстанції зауважив, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відтак, безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв'язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.

Щодо питання дотримання у цій справі вимог п. 1 ст. 6 Конвенції, про що зазначено у постанові суду касаційної інстанції, то я вважаю, що, безперечно, розгляд справи в судовому засіданні повинен відповідати всім вимогам Конвенції, і суди повинні розглядати кожну справу з належною ретельністю та впродовж розумного строку. Водночас, можливість перегляду касаційним судом ухвал про призначення судової експертизи також здатна вплинути на швидкість розгляду та ухвалення судових рішень у справі. На прикладі цієї справи вбачається, що справа по суті не розглядається через застосування процедури касаційного оскарження з 13.02.2018. Разом з тим, відповідно до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, строк проведення експертизи становить максимум 60 календарних днів - щодо матеріалів з великою кількістю об'єктів та вирішуваних питань або складних за характером досліджень, а більший розумний строк установлюється за письмовою домовленістю з органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), після попереднього вивчення експертом наданих матеріалів. Отже, відповідно до вимог чинного законодавства суд має можливість погоджувати та контролювати строк проведення експертизи, виходячи з конкретних обставин справи. А виключення можливості касаційного перегляду ухвали про призначення експертизи навпаки призводить до прискорення судового провадження.

Крім того, в контексті застосування п.1 ст. 6 Конвенції хочу звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), де суд констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза "встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, процедура перегляду судових рішень у касаційному порядку повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Враховуючи, що процесуальний закон як на час постановлення оскаржуваної ухвали, так і на час її перегляду судом касаційної інстанції не передбачає повноважень суду касаційної інстанції на перегляд ухвал про призначення експертизи, то ухвала Одеського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 в частині призначення судової оціночно-будівельної та економічної експертизи не підлягала перегляду в касаційному порядку і в цій частині в прийнятті касаційної скарги необхідно було відмовити на підставі п.1 ч.1 ст. 293 ГПК України, а в частині зупинення провадження у справі - залишити без змін, оскільки в цьому випадку мала місце підстава для зупинення провадження у справі, передбачена п.1 ч.2 ст. 79 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Суддя Л.В. Стратієнко