ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2018

Справа № 910/4970/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/4970/18

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Файн Кап";

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестфор";

про

cтягнення 190 600,62 грн.

без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Файн Кап" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестфор" про стягнення 173 205,0 грн. боргу, 11 999,50 грн. пені, 1083,00 грн. 3% річних, 4313,32 грн. інфляційних втрат та 20 000,00 грн. витрат на оплату правової допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням своїх обов'язків за договором поставки № 30-11/17 від 30.11.2017.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2018 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд зазначає про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом направлення на адресу суду поштовим відправленням.

З огляду на ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАЙН КАП» (продавець) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕСТФОР» (покупець) укладено договір поставки від 30.11.2017 № 30-11/17 (надалі-договір), за умовами якого продавець зобов’язується відповідно до умов цього договору та видаткової накладної передати у власність покупця), а покупець зобов’язується прийняти та оплатити стаканчики з ламінованого картону та/ або аксесуари до них (надалі Товар) в асортименті, кількості і у терміни , обговорені сторонами.

Найменування товару, його кількісні та якісні показники, ціна товару за одиницю та по позиціях, а також загальна вартість товару, поставка якого буде здійснюватися відповідно до цього Договору, вказуються у накладних та/або специфікаціях Продавця; у такому випадку видаткова накладна виконує роль специфікації (п.1.2. Договору).

Загальна сума договору складає сукупну вартість товару, визначену у видаткових накладних за період дії цього договору (п.1.3. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору поставка товару здійснювалась на умовах - EXW (Україна, Львівська обл., м. Пустомити, вул. Фабрична, 19А). Згідно п.2.3. договору вантажовідправником та/чи Вантажоодержувачем товару від імені продавця та чи покупця можуть виступати треті особи.

Згідно з п. 2.4. договору передача товару покупцеві оформляється шляхом підписання видаткової накладної в місці поставки.

На виконання умов договору позивачем було передано товар на загальну суму 218205 грн., що підтверджується видатковою накладною від 9 січня 2018 року №3 про передачу товару на суму 99 365, 00 грн. та видатковою накладною від 23 січня 2018 року №13 на суму 118 840,00 грн.

Відповідно до п.3.1. договору оплата товару здійснюється покупцем за кожну поставлену партію протягом 14 календарних днів з моменту передані (поставки) продавцем такої партії товару покупцю, на підставі виставленого продавцем рахунку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця.

Позивач зазначає, що на виконання договору поставки відповідачем було сплачено лише 45 000,00 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки складає 173 205,00 грн.

У матеріалах справи наявна копія листа- гарантії щодо сплати суми боргу в розмірі 173205 грн. за поставлений товар.

Однак, всупереч умов договору поставки, які є його невід’ємною частиною, відповідачем не виконано своїх зобов’язань щодо повної оплати вартості поставленого Товару.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідач заявлені вимоги не заперечив, обставин прострочки оплати за договором поставки в сумі 173 205,00 грн. не спростував, а тому, при розгляді заявленого спору суд вважає за належне керуватися наявними у справі доказами.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості за поставлений товар суду не надано, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 173 205,00 заборгованості, а відповідач належними і допустимими доказами не довів суду належного виконання ним своїх зобов’язань, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу за договором поставки № 30-11/17 від 30.11.2017 р. у сумі 173 205,00 грн. визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

Позивач за прострочення строків оплати за поставлений товар, керуючись пунктом 4.2 договору нарахував та просить стягнути з відповідача 11 999,50 грн. пені.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов’язань.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 4.2 договору сторони передбачили, що у разі прострочення покупцем строків оплати товару покупець зобов’язується сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу..

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов’язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю у розмірі 11 999,50 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 4 313,12 грн. інфляційних втрат та 1 083,00 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов’язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, а саме, у розмірі 1 083,00 грн. та 4 313,12 грн. відповідно за визначений позивачем період.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Позивач у своїй позовній заяві також просить суд стягнути з відповідача 20 000,00 грн. витрат, пов’язаних з оплатою правової допомоги.

Згідно ч. 1-3 ст. 126 ГПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

В порушення ч. 3 ст. 126 ГПК України відповідачем не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених відповідачем витрат.

Окрім того відповідачем не надано доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, не надано доказів на підтвердження виконання послуг, перелік складових наданих послуг.

Враховуючи вище викладене, та те, що відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договору на надання правової допомоги, актів виконаних робіт, детального опису виконаних робіт, платіжних доручень, квитанцій, тощо), вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Файн Кап" про стягнення з відповідача 20 000,00 грн. витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають у зв'язку з недоведеністю та не обґрунтованістю означених витрат.

Враховуючи зібрані докази по справі, пояснення представників сторін та керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 ГПК України

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестфор" (03149, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 148/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Файн Кап" (81110, Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Стрийська, будинок 22; ) 173 205 (сто сімдесят три тисячі двісті п’ять) грн. 00 коп. основного боргу, 11 999 (одинадцять тисяч дев’ятсот дев’яносто дев’ять) грн. 50 коп. пені, 4 313 (чотири тисячі триста тринадцять) грн. 12 коп. інфляційних втрат, 1 083 (одну тисячу вісімдесят три) грн. 07 коп. 3% річних та 2 859 (дві тисячі вісімсот п’ятдесят дев’ять) грн. судового збору. Видати наказ.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко