ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" червня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/580/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

розглянувши справу № 916/580/18

за позовом: Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області /, місцезнаходження - 68451, Одеська обл., Арцизький р-н, с. Долинівка, вул. Комсомольська, 46, e-mail: /

до відповідача: Арцизької районної державної адміністрації Одеської області /68401, Одеська обл., Арцизький р-н, м. Арциз, вул. Соборна, 46, /

за участю залученої третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області /, місцезнаходження - 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, e-mail: /

про визнання припиненим права колективної власності на земельну ділянку, визнання державного акту на право колективної власності на землю таким, що втратив чинність та зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників:

від позивача: Узунов С.О., довіреність в матеріалах справи;

від відповідача: не з'явився, повідомлений належним чином;

від третьої особи: Ярошенко Г.Ю., довіреність в матеріалах справи.

ВСТАНОВИВ:

28.03.2018 року позивач по справі - Долинівська сільська рада Арцизького району Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою (вх. № 619/18) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якій просило суд: визнати припиненим з 17.04.2001 року право колективної власності на землю за КСП ім. Мічуріна на земельну ділянку площею 129,8 га (Літ. Т-У-Ф-С відповідно до опису меж згідно з планом державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-02-01 від 12.07.1995 року); визнати таким, що втратив чинність, державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-02-01 від 12.07.1995 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 01, виданий колективному сільськогосподарському підприємству ім. Мічуріна, зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 01 запис про реєстрацію державного акту на право колективної власності на землю № ОД-02-01 від 12.07.1995 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що згідно з копією державного акту на право колективної власності на землю серії ОД -02-01, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 01, КСП ім.Мічуріна було передано у колективну власність 3308,00га землі за межами населених пунктів, яка знаходиться на території Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області, в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та листа ГУ Статистики в Одеській області від 02.08.2017 року за 03.3-12/1232. КСП ім.Мічуріна (код ЄДРПОУ - 03765996, місцезнаходження: 65451, Одеська область. Арцизький район, село Долинівка, вул. Комсомольська буд.46) було ліквідовано (припинено) 17.04.2001 за заявою власника або рішенням вищого органу управління, орган ліквідації - Арцизька державна адміністрація Одеської області. Вважає, що існування чинного Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД -02- 01 від 12.07.1995р. та наявність відповідного запису порушує законні права та охоронювані законом інтереси позивача. Звертає увагу суду, що вже 17 років господарська діяльність КСП ім.Мічуріна припинена, а частина земель, які належали КСП ім.Мічуріна, не використовуються, проте наявність державного акту на право колективної власності на землю серії ОД -02-01 від 12.07.1995 та запису про реєстрацію в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 01 про реєстрацію Державного акту на право колективної власності на землю, унеможливлюють передання земельної ділянки у передбаченому законом порядку у користування іншим особам. Вказував, що відповідно до додатку 1 державного акту на право колективної власності на землю серії Д-02-01, членами КСП ім.Мічуріна були 398 осіб, які в подальшому отримали відповідні мельні части (паї) у власність, що підтверджується фотовитягом (скріншотом) з Публічної кадастрової карти, які додаються. За наслідками передачі у власність членам КСП ім.Мічуріна земельних часток (паїв), частина земель (землі для сінокосіння та випасання худоби), які належали КСП ім.Мічуріна, в тому числі земельна ділянка площею 129,8 га (Літ. Т-У-Ф-С відповідно до опису меж згідно з планом Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-02-01) залишились незатребуваними, не передавались у власність або у будь-яке користування третім особам та фактично є землями запасу. З посиланням на положення ст.ст. 11, 15, 91, 104, 346 Цивільного кодексу України, ст. 23, 30, 84, 116, 122, п. 17 Прикінцевих положень Земельного кодексу України, Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Закон України «Про місцеве самоврядування» просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

11.04.2018 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі № 916/580/18, розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого засідання на 11.05.2018 року о 12:00.

Відповідачем по справі - Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області 10.05.2018 року надано відзив на позовну заяву, в якому з посиланням на положення ст.ст. 151-1, 122 Земельного кодексу України, п.п. 13 п. 4 Положення про Головне управління з 01.01.2013 року, зазначено про відсутність порушення прав позивача з боку Головного управління Держгеокадастру. Вказував, що на час проведення паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарських підприємств, установ, організацій, Земельний кодекс України від 18.12.1990 року (втратив чинність з 01.01.2002 року ), Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року (втратив чинність з 01.01.2004 року) та Закон України „Про власність" від 07.02.1991 року (втратив чинність з 20.06.2007 року) визначали такі форми власності як приватна, колективна та державна. З посиланням на положення Земельного кодексу України, укази Президента України „Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва", „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарських підприємств", „Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" зазначав про видачу кожному члену підприємства, кооперативу, товариства сертифікату на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосоподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства мав право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю. Вказує, що названим земельним законодавством було визначено основними учасниками процесу паювання земель колективної власності відповідні сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації. Зазначає, що за інформацією Відділу в Арцизькому районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на території Долинівської сільської ради колективному сільськогосподарському підприємству ім. Мічуріна був виданий державний колективний акт на право колективної власності на землю серії ОД-02-01, зареєстрований за № 01 від 12.07.1995 року на загальну площу 3308,00 га. В 2000 році була розроблена Схема поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Мічуріна Арцизького району Одеської області. Згідно Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Мічуріна Арцизького району Одеської області, із загальної площі 3308,000 га. З них:

- всього підлягають поділу - 2594,1 га сільськогосподарських угідь, в тому числі 2538,1 га - ріллі і 56,00 га - багаторічних насаджень, 26,0 га садів, 30,0 га - виноградників;

- землі, що не підлягають поділу і повинні використовуватися сумісно 535,6 га в т.ч.: ріллі - 127,3 га, сіножаті - 139,0 га, пасовища - 269,3 га;

- землі, що не підлягають паюванню 178,3 га.

Корегування Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Мічуріна Арцизького району Одеської області не розроблялось. Згідно книги реєстрації сертифікатів 410 особи отримали сертифікати на право на земельну частку (пай), з них 403 особи - отримали державні акти на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів, а 7 осіб не отримали з різних об'єктивних причин (померли, не вирішене питання спадщини). Таким чином залишилось із земель, що не підлягають паюванню земельні ділянки площею 178,3 га, які не розподілені між членами КСП ім. Мічуріна Арцизького району Одеської області та фактично продовжують залишатися у колективній власності.

З посиланням на те, що Головне управління не приймало жодного рішення стосовно розпаювання земель колективної власності КСП ім. Мічуріна Арцизького району Одеської області, видачі, реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), вважає вимоги заявлені до Головного управління як відповідача безпідставними. З посиланням на положення ст. 33 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 13 Закону України „Про місцеві державні адміністрації" вказував, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і Законами України , належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Вказує, що учасниками процесу паювання земель колективної власності КСП ім. Мічуріна були Долинівська сільська рада Арцизьского району Одеської області, якою було прийнято рішення про передачу земель в колективну власності КСП ім. Мічуріна та підписаний державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Мічуріна та Арцизька районна державна адміністрація Одеської області, якою видавалися та реєструвалися сертифікати на право на земельну частку (пай) на державні акти на право власності на землю із земель КСП ім. Мічуріна.

11.05.2018 року позивачем по справі заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на належного - Арцизьку районну державну адміністрацію в Одеські області та про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, яке судом задоволено, про що постановлено ухвалу від 11.05.2018 року.

05.06.2018 року від Арцизької районної державну адміністрацію в Одеські області надійшли письмові пояснення, в яких з посиланням на положення ст. 1 Закону України „Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток часток (паїв)" не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог за умови дотримання прав та законних інтересів колишніх членів КСП ім. Мічуріна. (а.с. 69). Також просить проводити судове засідання без участі представника Арцизької районної державну адміністрацію в Одеські області.

Залученою до участі у третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області - надано заяву, в якій Головне управління просить відзив по справі вважати поясненнями по справі та розглянути справу з їх урахуванням (а.с. 70).

06.06.2018 року в судовому засіданні розглянуто клопотання Арцизької районної державної адміністрації в Одеській області щодо залучення до участі у справі у якості третіх осіб колишніх членів КСП ім. Мічуріна, і з урахуванням пояснень представників Долиніської сільської ради та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області вказане клопотання залишено без задоволення.

06.06.2018 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.06.2018 року о 15:00.

Присутні в судовому засіданні представники позивача та третьої особи підримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Повідомлений належним чином відповідач по справі в судове засідання не з'явився, справу розглянуто з урахуванням його пояснень та клопотання проводити судове засідання без його участі.

Дослідивши матеріли справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених вимог, враховуючи наступне.

Безпосереднім дослідженням матеріалів справи встановлено:

Згідно з копією Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД -02-01, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 01, КСП ім.Мічуріна було передано у колективну власність 3308,00га землі за межами населених пунктів, яка знаходиться на території Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області, в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 14-23).

Згідно з даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та листа ГУ Статистики в Одеській області від 02.08.2017 року за 03.3-12/1232. КСП ім.Мічуріна (код ЄДРПОУ - 03765996, місцезнаходження: 65451, Одеська область. Арцизький район, село Долинівка, вул. Комсомольська буд.46) було ліквідовано (припинено) 17.04.2001 за заявою власника або рішенням вищого органу управління, орган ліквідації - Арцизька державна адміністрація Одеської області (а.с. 13, 24).

У зв'язку з тим, що при ліквідації КСП ім.Мічуріна відповідна державна реєстрація державного акту на право колективної власності на землю не була скасована, а також відсутній правовий механізм передачі земель колективної форми власності до державної у зв'язку із ліквідацією КСП ім.Мічуріна, вирішення питання щодо припинення права колективної власності можливо лише у судовому порядку.

Існування чинного Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД -02- 01 від 12.07.1995р. та наявність відповідного запису порушує законні права та охоронювані законом інтереси позивача.

Так, відповідно до п.11 ч.І ст.346 ЦК України однією з підстав для припинення права власності є припинення юридичної особи, яка, в силу ст.104 ЦК України припиняється, зокрема, в результаті ліквідації.

За змістом положень частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлений перелік способів захисту не є вичерпним, однак у разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який нежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Так, відповідно до ст.5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений коном або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту рушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги кої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Положеннями ст.11 ГПК України передбачено наступне, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР й з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України та статті 10 Цивільного кодексу України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1V «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до положень ст. 30 Земельного кодексу України при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку.

Земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються, включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного Кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за тішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Враховуючи, що господарська діяльність КСП ім.Мічуріна припинена, то частина земель, які належали КСП ім.Мічуріна, не використовуються, проте наявність державного акту на право колективної власності на землю серії ОД -02-01 від 12.07.1995 та запису про реєстрацію в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 01 про реєстрацію державного акту на право колективної власності на землю, унеможливлюють передання земельної ділянки у передбаченому законом порядку у користування іншим особам.

Відповідно до пп. 14.1.147. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Статтею 270 ПК України передбачено, що 270.1 об'єктами оподаткування земельним податком є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до вимог п. 287.1. ст. 271 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Статтею 69 Бюджетного кодексу України передбачено, що до доходів загального фонду бюджетів міст районного значення, сільських, селищних бюджетів належить, зокрема, податок на майно, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування.

Враховуючи, що КСП ім.Мічуріна було ліквідовано (припинено) ще 17.04.2001, нерозпайована частина земель, які належали КСП ім.Мічуріна, не використовуються, їх статус не визначений, плата за землю від їх використання не сплачується, а наявність державного акту на земельну ділянку не дозволяє у встановленому законом порядку надати її в користування іншим особам.

Внаслідок цього Долинівська територіальна громада позбавлена можливості отримувати доходи до місцевого бюджету у вигляді плати за землю (земельного податку, орендної плати) від передання земельної ділянки в користування, та використовувати ці кошти для розвитку та поліпшення інфраструктури села.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, і представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Представницьким органом місцевого самоврядування відповідно до положень ст. 1 вказаного Закону є виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.Таким чином, Долинівська сільська рада Арцизького району Одеської області є представницькми органом, уповноваженим представляти інтереси територіальної громади с. Долинівка.

В даному випадку охоронюваний законом інтерес позивача полягає в реалізації його зава на отримання доходів місцевого бюджету від передання земельної ділянки в користування, яке може бути досягнуте шляхом припинення права колективної власності на земельну ділянку, визнання таким, що втратив чинність державного акту та скасування запису про його реєстрацію.

У відповідності до ст.20 Закону України "Про власність", що діяв на момент виникнення права колективної власності на землю, суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

03.12.1999 Указом Президента України за №1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки" передбачалося реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом: забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування).

З аналізу ст.5 Земельного кодексу України від 18.12.1990р, а також положень Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 № 1529/99, якими передбачено, зокрема, на основі колективних сільськогосподарських підприємств створення приватних (приватно-орендних) підприємств, сільських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, заснованих на приватній власності вбачається, що відносини права колективної власності на земельні ділянки припиняються і не допускають правонаступництва.

З матеріалів справи вбачається, що КСП ім.Мічуріна, () ліквідоване 17.04.2001 за заявою власника або рішенням вищого органу управління, орган ліквідації - Арцизька державна адміністрація Одеської області.

Відповідно до додатку 1 державного акту на право колективної власності на землю серії Д-02-01, членами КСП ім.Мічуріна були 398 осіб, які в подальшому отримали відповідні земельні части (паї) у власність (йфотовитяг (скріншот) з Публічної кадастрової карти в матерілах справи, а.с. 14-23).

За наслідками передачі у власність членам КСП ім.Мічуріна земельних часток (паїв), частина земель (землі для сінокосіння та випасання худоби), які належали КСП ім.Мічуріна, в тому числі земельна ділянка площею 129,8 га (Літ. Т-У-Ф-С відповідно до опису меж згідно з планом Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-02-01) залишились незатребуваними, не передавались у власність або у будь-яке користування третім особам та фактично є землями запасу.

При цьому судом враховані надані третьою особою пояснення що, за інформацією Відділу в Арцизькому районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на території Долинівської сільської ради колективному сільськогосподарському підприємству ім. Мічуріна був виданий державний колективний акт на право колективної власності на землю серії ОД-02-01, зареєстрований за № 01 від 12.07.1995 року на загальну площу 3308,00 га. В 2000 році була розроблена Схема поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Мічуріна Арцизького району Одеської області. Згідно Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Мічуріна Арцизького району Одеської області, із загальної площі 3308,000 га. З них:

- всього підлягають поділу - 2594,1 га сільськогосподарських угідь, в тому числі 2538,1 га - ріллі і 56,00 га - багаторічних насаджень, 26,0 га садів, 30,0 га - виноградників;

- землі, що не підлягають поділу і повинні використовуватися сумісно 535,6 га в т.ч.: ріллі - 127,3 га, сіножаті - 139,0 га, пасовища - 269,3 га;

- землі, що не підлягають паюванню 178,3 га.

Корегування Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Мічуріна Арцизького району Одеської області не розроблялось. Згідно книги реєстрації сертифікатів 410 особи отримали сертифікати на право на земельну частку (пай), з них 403 особи - отримали державні акти на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів, а 7 осіб не отримали з різних об'єктивних причин (померли, не вирішене питання спадщини). Таким чином залишилось із земель, що не підлягають паюванню земельні ділянки площею 178,3 га, які не розподілені між членами КСП ім. Мічуріна Арцизького району Одеської області та фактично продовжують залишатися у колективній власності.

Відповідно до ч.4 ст.91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Положеннями пункту 11 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України встановлено, що припинення юридичної особи чи смерть власника є підставою для припинення права власності.

За таких обставин, право колективної власності КСП ім.Мічуріна на земельні ділянки було припинено 17.04.2001 - з дати ліквідації КСП ім.Мічуріна.

Відповідно до пп. «г» п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про знесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (із змінами та доповненнями) з дня набрання чинності цим Законом у державній власності залишаються наступні землі: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження га безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту З нього розділу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 84 Земельного кодексу України у державній власності -перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту «є-1» частини 1 статті 15-1 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері: земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII право власності право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства і у колективній власності громадян.

Відповідно до статті 5 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (в редакції кону № 2196-ХІІ від 13.03.1992) земля може належати громадянам на праві колективної власності. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників.

При цьому, суб'єктами права колективної власності на землю визнані колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості).

Відповідно до статей 28, 40 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (в редакції Закону №2196-ХІІ від 13.03.1992), власники земельних ділянок і землекористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати використання землі відповідно до цільового призначення та умов її надання та своєчасно вносити земельний податок або орендну плату за землю. При цьому, у разі систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди, або невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва право колективної власності на земельну ділянку припиняється в судовому порядку.

Проведення паювання переданих у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам земель здійснювалося за указами Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95, «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 3 грудня 1999 року № 1529/99 та прийнятими у їх розвиток відомчими нормативно-правовими актами (зокрема, «Методичні рекомендації щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій», затверджені наказом Держкомзему, Мінсільгосппроду та УААН від 04.06.1996 за № 47/172/48 - далі - Методичні рекомендації).

Право на земельну частку (пай) мали члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишались членами значеного підприємства відповідно до списку, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю.

Пунктами 2, 4 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення кмеяьної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 94 встановлювалось, що кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Кожний член елективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та : держати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що освідчується державним актом на право приватної власності на землю.

Аналогічним чином, згідно пунктів 1, 2, 6 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціями» від 8 серпня 1995 року № 720/95: паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на евості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського/!^ риємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного риства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами наченого підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до .жавного акта на право колективної власності на землю. У разі виходу власника земельної 'тки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського перативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється дення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на о приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) вертається до районної державної адміністрації.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.5, 2.7, 3.9 Методичних рекомендацій передача в натурі земельної частки паю громадянину здійснюється після складання Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї), яка затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів сільськогосподарських підприємства погоджується районними (міськими) державними адміністраціями (виконавчими комітетами міських рад). На схемі виділяються земельні масиви паїв та земельні ділянки загального користування. Технічна документація щодо передачі земельної частки (паю) в натурі є підставою для прийняття рішення місцевою радою про видачу громадянину державного акту на право приватної власності та повернення сертифікату на земельну частку (пай) до районної (міської) державної адміністрації (виконавчого комітету міської ).

Пунктом 17 Прикінцевих положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-І1І начено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV основним і документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну -частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Після відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку власнику земельної -частки (паю) видається державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, який у подальшому стає правовстановлюючим документом підтверджуючий право власності на вже сформовану земельну ділянку. Сертифікат на право на земельну частку (пай) підлягав поверненню до районної державної адміністрації.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених нормативно-правових актів, слідує, до з моменту отримання власником земельної частки (паю) сертифікату на право на земельну -астку (пай) та після її виділення в натурі, отримання державного акту на право приватної власності на землю, державний акт на право колективної власності на землю втрачає свою чинність, так як не може мати місце правова ситуація, за якої право приватної власності на виділену в натурі земельну ділянку переходить до фізичної особи і посвідчується державним акт на право приватної власності на землю і при цьому на цю ж земельну ділянку існує державний акт на право колективної власності на землю, виданий юридичній особі.

Отже, оскільки КСП ім.Мічуріна припинило свою діяльність, а його членами отримано відповідні земельні частки (паї) у власність, державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-02-01, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 01, є таким, що втратив чинність, а тому підлягають задоволенню заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому суд враховує пункт п.2.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6, що державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Саме така ж правова позиція наведена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.02.2013 р. у справі №6-169цс12.

Відповідно до ч.2 ст.8 Основного Закону України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно з ч.4 ст.13 Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.1 ст.86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області у повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 ГПК України, у зв'язку з задоволенням позовних вимог судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі сплаченого судового збору у розмірі 5 286,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області - задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати припиненим з 17.04.2001 року право колективної власності на землю за КСП ім. Мічуріна на земельну ділянку площею 129,8 га (Літ. Т-У-Ф-С відповідно до опису меж згідно з планом державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-02-01 від 12.07.1995 року).

3. Визнати таким, що втратив чинність державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-02-01 від 12.07.1995 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 01, виданий колективному сільськогосподарському підприємству ім. Мічуріна.

4. Зобов'язати Арцизьку районну державну адміністрацію Одеської області скасувати в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 01 запис про реєстрацію державного акту на право колективної власності на землю № ОД-02-01 від 12.07.1995 року.

5. Стягнути з Арцизької районної державної адміністрації Одеської області /68401, Одеська обл., Арцизький р-н, м. Арциз, вул. Соборна, 46, / на користь Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області /, місцезнаходження - 68451, Одеська обл., Арцизький р-н, с. Долинівка, вул. Комсомольська, 46, e-mail: / судовий збір у розмірі 5 286,00 грн. /п'ять тисяч двісті вісімдесят шість гривень 00 копійок/.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.06.2018 року.

Суддя Н.Д. Петренко