ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2018 р.м. Харків Справа № 922/1445/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши справу

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав", 02002, м. Київ, вул. Є.Сверстюка, будинок 23, офіс 106, ;

до фізичної особи-підприємця Драган В.Б., 61143, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1;

про стягнення заборгованості за договором №КБР-62/11/16 від 01.11.2016 у розмірі 10541,27грн.

за участі представників учасників справи:

позивача - не зявився;

відповідача - не зявився;

Суть спору:

Приватна організація "Українська ліга авторських та суміжних прав" звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до фізиної особи-підприємця Дараган Володимира Борисовича та просить стягнути з останнього заборгованість за договором №КБР-62/11/16 від 01.11.2016, яка складається з 5400,00грн. - основного боргу, 526,48грн. - інфляційних витрат, 114,79 - 3% річних від простроченої суми, 4200,00грн. - штрафу за прострочення понад 4 місяці та 300грн. - суми дострокової сплати винагороди (роялті).

В обґрунтовування позовних вимог вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №КБР-62/11/16 від 01.11.2016 в частині повного та своєчасного внесення платежів, передбачених п. 1.1. додатку № 2 до договору, у зв'язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на 26.04.2018 року склала 5400,00грн., на яку нарахована інфляційні втрати в сумі 526,48uрн. та три проценти річних в сумі 114,79грн. Здійснюючи правове обґрунтування посилається на ст. ст. 526, 610, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 193, 230, 231, 232 ГК України.

Ухвлою господарського суду Харківської області від 04.06.2017 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 11 год. 00 хв. 03.07.2018 року.

Позивач у судове засідання, 03.07.2018, не з'явився, явку свого повноважного представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про одержання 07.06.2018, що повернулось до суду 13.06. 2018.

Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві. Проте ухвала суду повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання". Разом з цим, судом перевірено адресу відповідача, згідно з наданого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 09.07.2018 року, місцезнаходження відповідача -, АДРЕСА_1, та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК (стара редакція ГПК України). За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Таким чином, суд вважає, що сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але не з'явились у судове засідання, водночас судом вжито всі заходи для належного їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.11.2016 року між Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" (УЛАСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАНТЕР" (користувач) було укладено Договір № КБР-62/11/16 (надалі - Договір), відповідно до предмету якого користувач здійснює публічне виконання оприлюднених музичних творів, фонограм, а також зафіксованих у фонограмах виконань, публічну демонстрацію відеограм, а також зафіксованих у відеограмах виконань (далі -Твори), а УЛАСП надає користувачу, на умовах, визначених Договором, право (невиключну ліцензію) на таке виконання та здійснює збір винагороди (роялті). Користувач зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП відповідно до умов цього Договору та Закону України "Про авторське право і суміжні права". (арк. справи 24-29).

За умовами п. 3.3. Договору, користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору, не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця за який здійснюється платіж, після чого надати позивачу акт про виплату роялті згідно з п. 3.5. даного договору.

Пунктом 6.1. Договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до "31" жовтня 2017 року, а в частині невиконаних фінансових зобов'язань, фінансових санкцій, та будь-яких інших зобов'язань до їх повного виконання.

При цьому у пункті 6.2. Договору зазначено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 6.1. дати припинення дії договору, дія договору вважається подовженою ще на один календарний рік і так кожного разу.

Враховуючи те, що жодна із сторін не повідомляла іншу сторону про припинення дії договору, на поточний момент строк дії договору визначається періодом: з 01.11.2016 року по 31.12.2018 року.

У додатку № 2 до Договору сторонами погоджено розмір щомісячної винагороди (роялті) за використання Творів, загальна сума якої з дня набуття чинності договору становить 300 грн. (арк. справи 29).

За підрахунками позивача відповідачем мали бути здійсненні платежі за 19 місяці - 300 грн. за кожен місяць, тому заборгованість відповідача станом на 26.04.2018 року склала 5400,00грн. на яку нараховано 526,48грн.-інфляційних витрат та 114,79грн. - 3% річних за користування коштами, а також згідно умов договору штраф за прострочення оплати за один місяць понад 4 місяці у розмірі 4200,00грн. та 300грн. - суми дострокової сплати винагороди (роялті).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до функцій організацій колективного управління належать збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладання договорів з особами, які використовують ці об'єкти.

У п. 49.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які й не перебувають в їх управлінні (але не вилучені з нього в установленому порядку), законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо).

Згідно ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 73 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 5,400,00грн. (сума основного боргу) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь втрати від інфляції у розмірі 526,48 грн. та трьох проценти від простроченої суми у розмірі 114,79 грн., суд виходить з наступного.

Приписами п. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування інфляційних в розмірі 526,48грн. та 3% річних за користування коштами в сумі 114,79грн., суд провівши власні розрахунки встановив, що в повному обсязі підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 114,79 грн..

Разом з цим, судом встановлено, що розмір інфляційних збитків понесених позивачем розрахований не вірно. У зв'язку з чим, судом проведено власні розрахунки інфляційних виходячи з періодів вказаних позивачем протягом якого нараховувались інфляційні.

Відповідно до п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і ст. 43 ГПК України (старої редакції) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Грудень 2016 - Квітень 2018100.9 101.1 101 101.8 100.9 101.3 101.6 100.2 99.9 102 101.2 100.9 101 101.5 100.9 101.1 100.6119.46300.00358.3858.38
Січень 2017 - Квітень 2018101.1 101 101.8 100.9 101.3 101.6 100.2 99.9 102 101.2 100.9 101 101.5 100.9 101.1 100.6118.40300.00355.2055.20
Лютий 2017 - Квітень 2018101 101.8 100.9 101.3 101.6 100.2 99.9 102 101.2 100.9 101 101.5 100.9 101.1 100.6117.11300.00351.3351.33
Березень 2017 - Квітень 2018101.8 100.9 101.3 101.6 100.2 99.9 102 101.2 100.9 101 101.5 100.9 101.1 100.6115.95300.00347.8547.85
Квітень 2017 - Квітень 2018100.9 101.3 101.6 100.2 99.9 102 101.2 100.9 101 101.5 100.9 101.1 100.6113.90300.00341.7041.70
Травень 2017 - Квітень 2018101.3 101.6 100.2 99.9 102 101.2 100.9 101 101.5 100.9 101.1 100.6112.88300.00338.6438.64
Червень 2017 - Квітень 2018101.6 100.2 99.9 102 101.2 100.9 101 101.5 100.9 101.1 100.6111.44300.00334.3234.32
Липень 2017 - Квітень 2018100.2 99.9 102 101.2 100.9 101 101.5 100.9 101.1 100.6109.68300.00329.0429.04
Серпень 2017 - Квітень 201899.9 102 101.2 100.9 101 101.5 100.9 101.1 100.6 109.46300.00328.3828.38
Вересень 2017 - Квітень 2018102 101.2 100.9 101 101.5 100.9 101.1 100.6109.57300.00328.7128.71
Жовтень 2017 - Квітень 2018101.2 100.9 101 101.5 100.9 101.1 100.6107.42300.00322.2622.26
Листопад 2017 - Квітень 2018100.9 101 101.5 100.9 101.1 100.6106.15300.00318.4518.45
Грудень 2017 - Квітень 2018101 101.5 100.9 101.1 100.6105.20300.00315.6015.60
Січень 2018 - Квітень 2018101.5 100.9 101.1 100.6104.16300.00312.4812.48
Лютий 2018 - Квітень 2018100.9 101.1 100.6102.62300.00307.867.86
Березень 2018 - Квітень 2018101.1 100.6101.71300.00305.135.13
Квітень 2018 - Квітень 2018100.6100.60300.00301.801.80
Всього: 497.13
Таким чином, судом встановлено, що позивачем при здійсненні розрахунку не вірно зазначені індекси інфляції, що призвело до невірного нарахування інфляційних збитків. У зв'язку з чим, суд вважає, що стягненню підлягають інфляційні збитки у розмірі 497,13грн., а тому вимога позивача щодо стягнення інфляційних витрат підлягає задоволенню в частині 497,13грн..

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь штрафу у сумі 4 200грн. за період з 01.11.2016 року по 26.04.2018 року суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 3.6 договору, якщо відповідач прострочить платіж стосовно одного місяця на строк більший ніж 4 місяці то відповідач повинен сплатити на користь позивача штраф, що складає 100% від простроченого платежу. Крім цього, в разі зазначеної прострочки позивач набуває право на дострокове отримання винагороди (роялті) за строк в повному обсязі.

Згідно п. 3.7 договору, у разі невиконання або неналежного виконання п. 3.4, 4.2 цього договору, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 100% від загального розміру щомісячного платежу, що визначений сторонами у відповідних додатках до цього договору.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, який нарахований з 01.11.2016 року по 26.04.2018 року по кожному платежу окремо у 100% розмірі місячної винагороди (роялті), дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 4200,00грн. та стягнення штрафу у 100% розміру щомісячної винагороди (роялті) - 300,00грн., є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості за договором №КБР-62/11/16 від 01.11.2016, у розмірі 10511,92грн., яка складається з 5400,00грн. - основного боргу, 497,92грн. - інфляційних витрат, 114,79 - 3% річних від простроченої суми, 4200,00грн. - штрафу за прострочення понад 4 місяці, 300грн. - суми дострокової сплати винагороди (роялті).

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума сплаченого судового збору становить 1762,00грн.

Беручи до уваги те, що позов задоволено частково та враховуючи правила п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у звязку з чим витрати по сплаті судового збору у розмірі 1757,14грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в іншій частині вимог позивача про відшкодування судового збору відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Драган В.Б., (61143, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02002, м. Київ, вул. Євгена Свестюка, 23, офіс 1016, , п/р 2452 в АТ "Укрексімбанк" в м. Києві, МФО 322313) суму заборгованості за договором №КБР-62/11/16 від 01.11.2016, у розмірі 10511,92грн., яка складається з 5400,00грн. - основного боргу, 497,92грн. - інфляційних витрат, 114,79 - 3% річних від простроченої суми, 4200,00грн. - штрафу за прострочення понад 4 місяці, 300грн. - суми дострокової сплати винагороди (роялті) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1757,14 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 09.07.2018 р.

Суддя Н.А. Новікова