РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.06.2018Справа №910/4493/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В.В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю.Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрпошта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК"

про стягнення 141554,88 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 27.06.2018,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Укрпошта" (далі - Укрпошта) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК" (далі - Товариство) про стягнення 141554,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з поставки товару за договором поставки №091017-04/12Р200 від 09.10.2017, у зв'язку з чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 100730,88 грн та штраф у розмірі 40824,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №910/4493/18 відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні 31.05.2018. У подальшому, ухвалою суду від 24.04.2018 судом була виправлена описка в ухвалі від 06.04.2018 щодо визначення дати судового засідання та визначено, що підготовче засідання відбудеться в судовому засідання, призначеному на 10.05.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 було відкладено підготовче засідання у справі на 07.06.2018.

За наслідками судового засідання 07.06.20118 судом була постановлена ухвала, якою було закрито підготовче провадження та призначено справу №910/4493/18 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 27.06.2018.

До судового засідання 27.06.2018 з'явились представники позивача та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, поданих до суду через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва 04.06.2018.

Відповідач не направив свого представника для участі в судовому засіданні 27.06.2018, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення 12.06.2018.

Згідно приписів частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частина 3 стаття 202 ГПК України).

З огляду на наведені приписи ГПК України, приймаючи до уваги відсутність будь-яких повідомлень відповідача та його представників про причини їхньої неявки в судове засідання 27.06.2018, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2017 між Укрпоштою та Товариством був укладений договір поставки №091017-04/12Р200 (далі - договір), за умовами пункту 1.1. якого відповідач зобов'язався поставити у власність покупця (позивача) бензин та дизельне паливо дрібним оптом - партіями (згідно коду ДК 021:2015 - 09130000-9 Нафта та дистилят, для потреб Дирекції «Автотранспошта»), а покупець (позивач) - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах цього договору.

Додатковою угодою №1 від 20.11.2017 до договору сторони встановили ціну за 1 літр дизельного палива у розмірі 17,81 грн, без ПДВ.

Згідно пунктів 5.1, 5.2 договору поставка товару здійснюється постачальником за заявкою покупця в особі Дирекції ПАТ "Укрпошта". Строк поставки товару - протягом п'яти календарних днів з дати направлення відповідачу заявки, направленої в порядку пункту 5.4. договору.

Пунктом 5.4 договору сторони дійшли згоди про те, що заявка направляється Укрпоштою (покупцем) в особі дирекцій ПАТ "Укрпошта", шляхом відправлення електронного листа на електронну пошту постачальника ІНФОРМАЦІЯ_1, з подальшим надсиланням оригіналу письмової заявки на адресу постачальника, зазначену в розділу 14 цього договору, або передається під підпис уповноваженій особі постачальника (ОСОБА_1, посада - менеджер зі збуту, контактний номер телефону - НОМЕР_1), як це передбачено пунктом 5.5. договору.

На виконання умов договору, 13.10.2017 позивач направив Товариству заявку №10-921 від 12.10.2017. Копія вказаної заявки наявна в матеріалах справи.

Вказана заявка на поставку товару була отримана уповноваженим представником відповідача 13.10.207, що підтверджується відміткою про отримання на копії заявки, наявної в матеріалах справи. Факт отримання відповідачем під час розгляду даної справи не спростовано.

Оскільки в установлені договором строки поставка товару на користь Укрпошти здійснена не була, позивач звернувся до товариства із претензією №421-868 від 09.02.2018 щодо сплати штрафних санкцій за договорами.

Вказана претензія залишена з боку відповідача без розгляду, грошових коштів на користь Укрпошти не надходило від Товариства, позивач звернувся із даним позовом до суду, в межах якого просить суд стягнути з Товариства 100730,88 грн пені та 40824,00 грн штрафу.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористувався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із нормами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується факт направлення та отримання відповідачем заявки на поставку товару від 12.10.2017 згідно договору, що також не заперечується відповідачем.

Заявка містила замовлення на поставку 30000 л дизельного палива, отримана відповідачем 13.10.2017, що підтверджується розпискою на ній зробленою уповноваженою особою постачальника.

Нормами частини 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням вказаних вище положень статті 530 ЦК України та п. 5.2 Договору відповідач був зобов'язаний поставити продукцію згідно Договору по заявці по 18.10.2017.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджується факт не виконання зобов'язання з поставки продукції на підставі договору по заявці станом на момент звернення із позовом до суду. Відповідачем вказаний факт не спростований, доказів такого не надано.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Звертаючись із даною позовною заявою позивач просив стягнути з відповідача на його користь за період прострочення з 19.10.2017 по 27.03.2018 пеню у розмірі 100730,88 грн та штраф у розмірі 40824,00 грн.

Судом встановлено, що відповідач допустив прострочення виконання зобов'язання з поставки товару за договором, а тому дії відповідача є порушенням зобов'язання, і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 ЦК України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до частини 1 статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 549 ЦК України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з нормами статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні статті 549 ЦК України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов'язань.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що за порушення строків поставки партії товару (в тому числі нездійснення/несвоєчасне здійснення поставки партії товару) постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленої/невчасно поставленої партії товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% (семи відсотків) вказаної вартості.

Виходячи з того, що сторони умовами договору передбачили застосування у разі порушення терміну поставки продукції пені та штрафу від суми несвоєчасно поставленого/непоставленого товару, спірні правовідносини є господарськими, а відповідно до статті 193 ГК України господарські санкції, зокрема, пені, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов'язань, а не тільки за невиконання грошового зобов'язання, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими.

Суд звертає увагу, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України в постановах від 28.02.2011 у справі №23/225 та від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача пеню в розмірі 100730,88 грн та 7% штрафу у розмірі 40824,00 грн за невиконання зобов'язання з поставки товару згідно договору.

Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги підлягають повністю.

Судовий збір відповідно до положень статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК" про стягнення 141554,88 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ТК" (01030, місто Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 5-В; ідентифікаційний код 40955753) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 22; ідентифікаційний код 21560045) 100730,88 грн (сто тисяч сімсот тридцять гривень 88 копійок) пені, 40824,00 грн (сорок тисяч вісімсот двадцять чотири гривні 00 копійок) штрафу та 2123,32 грн (дві тисячі сто двадцять три гривні 32 копійки) судового збору

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 27.06.2018.

СУДДЯ В.В.ДЖАРТИ