ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 червня 2018 р. Справа № 903/250/18

за позовом Приватного підприємства АГРО-В

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МУЛАРТ УКРАЇНА

про стягнення 166413,81 грн.

Суддя Шум М.С.,

Секретар с/з ОСОБА_2

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3, дов. №23 від 05.04.2018р.

від відповідача: н/з

Суть спору: Приватне підприємство АГРО-В звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МУЛАРТ УКРАЇНА про стягнення 166 413,81 грн., з них 35621 грн. основна заборгованість, 8745,81 грн. інфляційні втрати, 1756 грн. 3% річних, 120291 грн. штраф. Позов обґрунтований невиконанням відповідачем договорів №13 від 06.05.2015р. та №16 від 18.08.2016р., в частині оплати за поставлений товар.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, відзиву на позов не подав.

Ухвали суду неодноразово направлялися відповідачу на адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 45008, Волинська обл., місто Ковель, вул. Олени Пчілки, будинок 5, проте останні поверталися з позначкою відділення звязку за закінченням терміну зберігання.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами,-

встановив:

06.05.2015р. між приватним підприємством Агролайф Волинь та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МУЛАРТ УКРАЇНА укладено договір поставки №13.

18.08.2016р. між Приватним підприємством АГРО-В (постачальник згідно договору) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МУЛАРТ УКРАЇНА (покупець згідно договору) укладено договір поставки №16.

Згідно п.1.1 договору постачальник передає у власність та/або на зберігання /резервування товар, а покупець приймає, зберігає/резервує та оплачує товар.

Пунктом 1.3 договору партія товару вважається його кількість, зазначена в одній накладній, що є невідємною частиною договору.

Відповідно до п.5.1 даного договору, покупець здійснює розрахунки за товар у формі попередньої оплати у розмірі 100% вартості партії товару

На виконання умов договорів поставки №13 та №16 позивачем поставлено товару відповідачу по накладним №185 від 27.06.2016р., №252 від 18.08.2016р. та №259 від 29.08.2016р. на суму 40097 грн. (а.с.14-16).

Однак відповідачем лише частково оплачено за поставлений товар по накладній №185 від 27.06.2016р. на суму 4476 грн., проте ця оплата здійснена з протермінуванням строків оплати. Тобто неоплаченою залишилась сума 35 621 грн.

Згідно п.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредиторприйняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому судом було застосовано розрахунки пені здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Щодо стягнення 3% річних суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а тому нарахування позивачем 8745,81 грн. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 1756 грн. за період прострочення відповідають зазначеній нормі та підлягають до стягнення.

Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 120291 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ст.216 Господарського кодексу України (далі ГК України), учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання (ст.230 ГК України).

Поняттям штраф та пеня дано визначення ч.ч.2, 3 ст.549 ЦК України.

Згідно пункту 7.1 договору у випадку прострочення оплати вартості товару більше ніж на 2 календарних місяці покупець сплачує постачальнику штраф у трикратному розмірі від суми поставки строк по якій було порушено.

Суд перевіривши правильність нарахування штрафу приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 120 291 грн. підставна та підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що спір до суду було доведено з вини відповідача, сплата боргу відповідачем мала місце після звернення позивача до суду та порушення провадження у справі, то судові витрати в сумі 2 496,22 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України суд покладає

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МУЛАРТ УКРАЇНА (45000, Волинська обл., місто Ковель, вул. Олени Пчілки, буд. 27, код 38367093) на користь Приватного підприємства АГРО-В (45032, Волинська обл., Ковельський р-н, с. Вербка, провулок Ватутіна, 9, код 38740655) 166413,81 грн., з них 35621 грн. боргу, 1756 грн. 3% річних, 8745,81 грн. інфляційних втрат, 120291 штрафу та 2496,22 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення

Повний текст рішення складено

27.06.2018

Суддя М. С. Шум