ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.06.2018 р. Справа№ 914/598/18

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи, а також заяву про самовідвід судді Пазичева В.М. у справі № 914/598/18:

за позовом: Приватного підприємства "СКРАП ПЛЮС", м. Червоноград

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія", м. Львів

про: витребування майна з чужого незаконного володіння.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Вашкевич Н.І.

Представники:

від позивача: Кріль Н.Г., довіреність № 2/71 від 12.02.2018 р.

від відповідача: не з'явився.

Суть спору: 03.04.2018 року за вх. № 639 в канцелярії Господарського суду Львівської області зареєстровано позовну заяву (як зазначено в заяві у справі № 914/2441/15) Приватного підприємства "СКРАП ПЛЮС" до Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія" про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Судом, ухвалою від 05.04.2018, позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк до 15.04.2018 року на усунення недоліків, допущених при оформленні та поданні позову.

13.04.2018 р. за вх. № 13165/18 представник позивача подав заяву на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.04.2018 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання на 08.05.2018 року. 24.04.2018 року за вих. № 914/598/18/1/18, сторонам надіслано лист Господарського суду Львівської області, в якому повідомлялось, що, у зв'язку з відсутністю судді Пазичева В.М. в період з 04.05.2018 р. по 11.05.2018 р., судове засідання відбудеться 14.05.2018 р. о 16:30 год. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.05.2018 року, підготовче засідання відкладено на 07.06.2018 року, згідно клопотання позивача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.06.2018 року, підготовче засідання відкладено на 18.06.2018 року, у зв'язку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.06.2018 року, підготовче засідання відкладено на 25.06.2018 року, згідно клопотання сторін.

Суд зазначає, що у зв'язку із прийняттям Закону України від 03.10.2017 року № 2147-УІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", нова редакція Господарського процесуального кодексу України, вступила в дію з 15.12.2017р.

Оскільки, за складністю та категорією дану справу, слід розглядати за правилами загального позовного провадження, суд призначив розгляд цієї справи в підготовчому провадженні.

Відповідно до ст. 222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг"

Позивач вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 16.04.2018 року, про відкладення підготовчого засідання від 31.05.2018 року, від 07.06.2018 року, від 18.06.2018 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

14.05.2018 р. за вх. № 16901/18 представник позивача подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

14.05.2018 року за вх. № 1286/18 представник позивача подав клопотання про продовження строку підготовчого засідання.

31.05.2018 року за вх. № 19511/18 від представника позивача надійшла факсограма про відкладення розгляду справи.

04.06.2018 року за вх. № 19940/18 представник позивача подав пояснення по справі.

07.06.2018 року за вх. № 20645/18 представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з отриманням інформації, що введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відносно відповідача.

08.06.2018 року за вх. № 21022/18 представник позивача подав заперечення по справі.

18.06.2018 року за вх. № 22384/18 представник позивача подав клопотання.

18.06.2018 року за вх. № 22479/18 представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 16.04.2018 року, про відкладення підготовчого засідання від 31.05.2018 року, від 07.06.2018 року, від 18.06.2018 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуті на адресу суду, що знаходяться у матеріалах справи, а явка якого була визнана судом обов'язковою.

27.04.2018 року за вх. № 1129/18 представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі.

У клопотанні відповідач зазначає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.04.2018 р. було порушено провадження у справі № 914/598/18 (суддя Пазичев В.М.) за позовом Приватного підприємства «Скрап плюс» до Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія" про витребування майна з чужого незаконного володіння. ПАТ "Львівська вугільна компанія" вважає, що дана справа є пов'язаною зі справою № 914/2441/15 про банкрутство "Львівська вугільна компанія".

Відповідач зазначає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.08.2015 р, було порушено провадження у справі № 914/2441/15 про банкрутство ПАТ "Львівська вугільна компанія" і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, що виникли до порушення провадження в справі про банкрутство (ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 р. у справі № 914/2441/15 ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.08.2015 р. залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016 р. у справі № 914/2441/15 було скасовано Ухвалу Господарського суду від 25.08.2015 р. у справі № 914/2441/15 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 р. у справі № 914/2441/15, а справу передано на розгляд до Господарського Львівської області на стадію підготовчого засідання в іншому складі суду. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.12.2016 року (суддя Цікало А.І.) було поновлено провадження у справі № 914/2441/15 про банкрутство ПАТ "Львівська вугільна компанія".

Позивач ПП «Скрап плюс» в своєму позові посилається на договір купівлі-продажу металобрухту від 05,06.2015 р. № 11/06-15, як на підставу виникнення його права вимагати від ПАТ "Львівська вугільна компанія" належного йому на праві власності металобрухту. Продаж металобрухту по договору купівлі-продажу від 05.06.2015 р. № 11/06-15 було здійснено до 25.08.2015 р., тобто до порушення провадження у справі № 914/2441/15 про банкрутство ПАТ "Львівська вугільна компанія".

У відповідності до приписів ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», конкурсні кредитори, та вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до Господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути переведено в грошові одиниці і заявлені до Господарського суду в порядку, визначеному вище згаданою статтею Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

ПАТ "Львівська вугільна компанія" вважає, що існує зв'язок між справою № 914/2441/15 про банкрутство ПАТ "Львівська вугільна компанія" справою № 914/598/18 про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки майнові вимоги ПП «Скрап плюс», які виникли до 25.08.2015 р., не було переведено в грошові одиниці і заявлено в якості вимог конкурсного кредитора, а Ухвала Господарського суду Львівської області від 18.03.2016 р. про затвердження реєстру вимог кредиторів в справі № 914/2441/15 є діючою, та оскільки на час звернення з позовом Господарським судом Львівської області не прийняте рішення по наслідках підготовчого засідання в справі № 914/2441/15 про банкрутство ПАТ "Львівська вугільна компанія", існує об'єктивна неможливість розгляду справи № 914/598/18 та прийняття по ній обґрунтованого законного рішення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

У клопотанні позивач просить, зупинити провадження у справі № 914/598/18 до прийняття в установленому порядку рішення по наслідках підготовчою засідання в справі № 914/2441/15 про банкрутство ПАТ "Львівська вугільна компанія"

04.05.2018 р. за вх. № 15633/18 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

31.05.2018 р. за вх. № 19510/18 представник відповідача подав відзив на позов.

05.06.2018 р. за вх. № 20052/18 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

18.06.2018 р. за вх. № 22299/18 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

Правова позиція Європейського Суду з прав людини передбачає, що об'єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішнiй вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об'єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. Тому, важливою є та довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати у громадськості (див.: Hauschildt v. Denmark judgment of 24 May 1989, Series A, No. 154, p. 48).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див. рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24.02.1993 року, пп. 27, 28, 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). Крім того, відповідно до об'єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв'язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі (див. рішення у справі "Бочан проти України" (Заява N 7577/02) від 3 травня 2007 року п. 64). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullarv. UnitedKingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

У контексті об'єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії", п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії", від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (DeCubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "КастіллоАльгар проти Іспанії" (CastilloAlgar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року N 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Відповідності до підпункту 9 пункту 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Стаття 35 ГПК України детально визначає перелік підстав для відводу (самовідводу) судді. Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Згідно ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Вказане положення кореспондується з ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI, що набрав чинності 19.01.2013), згідно з вимогами якого суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Зважаючи на наведені норми чинного законодавства та виключну підсудність майнових спорів з вимогами до боржника, щодо якого здійснюється провадження у справі про банкрутство, з 19.01.2013 виключно судами, у провадженні яких перебуває справа про банкрутство, незалежно від того, за нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у якій редакції (чинній до 19.01.2013 чи після зазначеної дати), здійснюється саме провадження судових процедур банкрутства, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що позовна заява про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно, вказане в позовній заяві, на загальну суму заборгованості 20 929 200 грн., повинна була розглядатися у справі № 914/1964/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Трістар Авто Еліт" як спір, що пов'язаний з майновими вимогами до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Трістар Авто Еліт" за договором іпотеки № 1249-030114/І від 03.01.2014 (укладений на підставі кредитного договору № 565-260412 від 26.04.2012).

Відповідно до правової позиції ВГСУ, суд зазначає, що системний аналіз положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника і спеціальні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" застосовуються переважно щодо інших законодавчих актів. За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів (така правова позиція викладене в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Як вбачається з матеріалів справи № 914/2441/15, що є у провадженні Господарського суду Львівської області, ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.07.2015 р. заяву Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", м. Київ, про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія" (с. Сілець, Сокальський район, Львівська область, ) прийнято до розгляду у справі № 914/2441/15, після чого в межах даної справи були вчинені відповідні процесуальні дії.

03.04.2018 року за вх. № 639 як зазначено у матеріалах заяви, в межах справи № 914/2441/15 від Приватного підприємства "СКРАП ПЛЮС" надійшла заява з майновими вимогами до боржника - Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія".

Однак, всупереч вимогам чинного законодавства України та норм, якими регулюється процес автоматизованого розподілу позовних та інших заяв та інших процесуальних документів, що надходять до Господарського суду Львівської області, керівником апарату суду 03.04.2018 р. видано розпорядження № 166 « щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 914/598/18.

В розпорядженні зазначено:

« 03.04.2018 року на адресу господарського суду Львівської області подано позовну заяву (вх.№639) ПП «СКРАП ПЛЮС» до ПАТ «Львівська вугільна компанія» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

За результатами автоматизованого розподілу справу розподілено судді Морозюку А.Я. та присвоєно номер справи 914/598/18. Розподіл справи відбувся між суддями, до спеціалізації яких входить розгляд справ про банкрутство суб'єктів господарювання, оскільки до автоматизованої системи внесено дані про подання позову про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія». Однак, як вбачається з ухвали Господарського суду Львівської області від 18.09.2017 року у справі 914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія» призначено лише підготовче засідання.

Відтак, провадження у справі про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія» не порушено, а сама справа перебуває на стадії підготовчого засідання.

Беручи до уваги те, що Господарським судом Львівської області не порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія», а розподіл справи №914/598/18 мав відбуватись на загальних підставах з урахуванням категорії спору про витребування майна з чужого незаконного володіння, керівник апарату

РОЗПОРЯДИВСЯ

1. Відповідно до пункту 2.3.52. Положення про автоматизовану систему документообігу суду та Рішення зборів суддів Господарського суду Львівської області від 22.01.2018 року призначити повторний автоматичний розподіл справи № 914/598/18.

2. Заступнику начальника відділу по роботі зі службовою кореспонденцією, програмного забезпечення та інформаційної безпеки Антоняку Роману Михайловичу прийняти це розпорядження до виконання під підпис. 3. Контроль за виконанням цього розпорядження залишаю за собою.»

Разом з тим, вищенаведені дані не відповідають фактичним обставинам справи.

Так зокрема, всупереч вимогам чинних норм законодавства України, що регулюють питання обліку процесуальних документів, вищезазначеним матеріалам присвоєно окремий номер справи № 914/598/18, незважаючи на те, що у законодавстві чітко зазначено, що вони мають розглядатись в межах справи № 914/2441/15.

Крім того, в розпорядження керівника апарату № 166 від 03.06.2018 р. безпідставно зазначено, що у справі № 914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія», призначено лише підготовче засідання, однак, з матеріалів справи вбачається, що було порушено провадження у справі про банкрутство, а також вчинено ряд процесуальних дій в межах провадження у справі про банкрутство, що підтверджується відповідною ухвалою суду у даній справі від 24.05.2018 р., про що сторони повідомили суд у судовому засіданні 18.06.2018 р.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України, з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід.

Згідно з ч. 1 ст. 39 ГПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 9 ст. 39 ГПК України, питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Згідно з ч. 11 ст. 39 ГПК України, за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

У зв'язку з тим, що розгляд даної справи не належить до спеціалізації колегії № 4, до складу якої входить суддя Пазичев В.М., а позовна заява подана в межах справи № 914/2441/16 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія», даний факт може викликати сумнів у неупередженості судді, а отже заява про самовідвід судді Пазичева В. М. у справі № 914/598/18 підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 2, п. 4 ч. 1 ст. 35, 38, 39, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд-

У Х В А Л И В :

1. Заяву судді Пазичева В.М. про самовідвід - задоволити.

2. Справу № 914/598/18 передати для здійснення перерозподілу автоматизованою системою документообігу Господарського суду Львівської області.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України, і не підлягає оскарженню окремо від рішення у справі.

Суддя Пазичев В.М.