ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.06.2018 Справа № 920/55/18
Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О. при секретарі судового засідання Олтушевській І.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/55/18 в порядку загального позовного провадження

за позовом: фізичної особи-підприємця Шевцова Сергія Юрійовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1),

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Глухівський хлібокомбінат» (вул. Гоголя, буд. 4, м. Глухів, 41400, ідентифікаційний код 00379608),

про стягнення 33295,67 грн. на підставі договору відступлення права вимоги (цессії) б/н від 28.05.2014.

за участю представників сторін:

позивача: Шевцов С.Ю.

відповідача: Погорєлов О.В. за довіреністю б/н від 02.01.2018.

ВСТАНОВИВ:

В січні місяці позивач, фізична особа-підприємець Шевцов Сергій Юрійович, звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, Товариства з додатковою відповідальністю «Глухівський хлібокомбінат» про стягнення заборгованості у розмірі 33295,67 грн., з яких: 28235,39 грн. сума основного боргу, 675,33 грн. 3% річних, 4384,95 грн. інфляційні втрати на підставі договору відступлення права вимоги (цессії) б/н від 28.05.2014, а також судові витрати покласти на відповідача.

Відповідно до заяви б/н від 19.04.2018 про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 30044,38 грн., з яких: 24706,19 грн. сума основного боргу, 967,00 грн. 3 % річних, 4371,19 грн. інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 24.04.2018 у справі № 920/55/18 прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду, закрито підготовче провадження та призначено зазначену справу до судового розгляду по суті на 24.05.2018 о 14 год. 30 хв.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором відступлення права вимоги (цессії) б/н від 28.05.2014.

Позивач, посилаючись на вимоги статей 205, 207, 208, 512, 514, 525, 526, 530, 625 та 638 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь основний борг в сумі 24706,19 грн. за договором відступлення права вимоги (цессії) б/н від 28.05.2014, 3 % річних в сумі 967,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 4371,19 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву б/н від 14.02.2018 б/н (вх. № 1308 від 15.02.2018) заперечує проти позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю, та просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що за договором про відступлення права вимоги (цессії) б/н від 28.05.2014 жодний товар не передавався, не виникали ніякі грошові зобов'язання, а в самому договорі відсутня інформація за яким саме основним договором виникли зобов'язання по оплаті товару.

У письмових пояснення від 05.03.2018 б/н (вх. № 2079 від 15.03.2018) представник відповідача зазначає, що на дату укладання договору про відступлення права вимоги б/н (цессії) від 28.05.2014, відповідно до чинного законодавства, повноваження по управлінню ПАТ «Глухівський хлібокомбінат» належали комісії з припинення (реорганізації) та її голові. Повноваження Голови та членів правління на ту дату були припинені. Отже, зазначення в договорі про відступлення права вимоги (цессії), що від імені ПАТ «Глухівський хлібокомбінат» діє «Голова правління» є неправомірним, а ОСОБА_3 не мав права підписувати будь-які документи, в тому числі вищезазначений договір, як «Голова правління», оскільки, на той момент дана посада в ПАТ «Глухівський. хлібокомбінат» була скасована.

23.04.2018 позивачем надано до суду відповідь на відзив і пояснення відповідача, в якій позивач зазначає, що факт поставки товарів, а також наявність заборгованості, підтверджується виписками про рух коштів по рахунку фізичної особи-підприємця Бабкіна В.І., декларування податкових зобов'язань з податку на додану вартість ФОП Бабкіним В.І., декларування податкового кредиту з податку на додану вартість ПАТ «Глухівський хлібокомбінат». Станом на 28.05.2014 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців містилася інформація про те, що керівником та підписантом був ОСОБА_3. Жодної інформації про те, що останній був відсторонений від посади чи не мав права підписувати будь-які документи, у витязі не міститься.

21.05.2018 відповідач подав письмові пояснення, в яких зазначає, що в договорі про відступлення права вимоги (цессії) від 28.05.2014 відсутній предмет договору, тому цей договір є неукладеним. Надані позивачем копії розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів ФОП Бабкіна В.І. не можуть бути допустимими доказами в розумінні статті 77 Господарського процесуального кодексу України, що доводять факт поставки товарів ФОП Бабкіним В.І. ПАТ «Глухівський хлібокомбінат». Крім того, заява про зменшення розміру позовних вимог підтверджує безпідставність позовних вимог позивача, оскільки позивач не вказує, які документи бере до уваги при розрахунку основної суми боргу.

Ухвалами суду від 24.04.2018 та від 24.05.2018 у справі № 920/55/18 витребувано від Глухівського відділення Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області копії декларацій з податку на додану вартість Публічного акціонерного товариства «Глухівський хлібокомбінат» (ідентифікаційний код 00379608) за період з 01.07.2011 по 01.07.2014 року із розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів.

Глухівське відділення Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області на виконання вимог ухвал суду разом із супровідним листом № 1597/10/1804-005/1792/10 від 05.06.2015 надало суду для долучення до матеріалів справи наявні в Архіві електронної звітності Автоматизованої системи «Єдине вікно приймання електронної звітності» ДФС України роздруковані електронні оригінали Податкових декларацій з податку на додану вартість та додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» по Товариству з додатковою відповідальністю «Глухівський хлібокомбінат» (ідентифікаційний код 00379608, індивідуальний податковий номер платника ПДВ 47) за період з 01.07.2011 по 01.07.2014 року на 175 арк. Зазначені електронні декларації підписані електронними цифровими підписами посадових осіб підприємства та скріплені його електронною печаткою.

В судовому засіданні 21.06.2018 позивач підтримав вимоги викладені в позовній заяві, та просить суд задовольнити вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 21.06.2018 представник відповідача заперечував проти задоволення вимог, оскільки вважає вимоги позивача безпідставними.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За приписами частини другої статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 43 та 33 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, у відповідності до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 21.06.2018 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до поданої позивачем позовної заяви б/н, б/д (вх. № 162 від 22.01.2018) між фізичною особою-підприємцем Шевцовим Сергієм Юрійовичем та фізичною особою-підприємцем Бабкіним Вадимом Іллічем укладено договір б/н від 28.5.2014 про відступлення права вимоги (цессії) (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого, ФОП Бабкін В.І. - цедент безоплатно відступає цессіонарію - ФОП Шевцову С.Ю. право вимоги по оплаті за товар загальною вартістю 28235,39 грн., яке виникло між цеденотм - фізичною особою-підприємцем Бабкіним Вадимом Іллічем та Приватним акціонерним товариством «Глухівський хлібокомбінат», правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Глухівський хлібокомбінат» (вул. Гоголя, буд. 4, м. Глухів, 41400, ідентифікаційний код 00379608).

Право вимоги підтверджується наступними документами:

1. __________________;

2. __________________;

3. __________________.

Відповідно до пункту 1.2 договору, позивач набуває права вимоги від відповідача належного виконання своїх зобов'язань.

Пунктом 1.3 договору визначено, що відповідач не заперечує проти заміни цедента - ФОП Бабкіна В.І. на цессіонарія - позивача, ФОП Шевцова С.Ю. в основному договорі і підписуючи зі свого боку цей договір, відповідач підтверджує, що його повідомлено про зміну кредитора у його зобов'язанні, що виникло на підставі основного договору, а також відповідач підтверджує про відсутність у нього заперечень проти вимог позивача, стосовно зобов'язань відповідача за основним договором, які у нього виникли перед ФОП Бабкіним В.І.

Пунктом 1.4 договору визначено, що договори та інші документи перелічені в пункті 1.1 договору, передаються ФОП Бабкіним В.І. позивачу у момент підписання договору, а пунктом 1.5 договору визначено, що відступлення права вимоги за цим договором не тягне за собою жодних інших змін умов основного договору, окрім тих, що пов'язані зі зміною кредитора.

Відповідно до пункту 2.1 договору ФОП Бабкін В.І. зобов'язаний передати позивачу документи, що підтверджують право вимоги за основним договором, та перелічені в пункті 1.1 договору, а пунктом 2.2 договору визначено, що позивач має право вимагати від відповідача виконання ним зобов'язань, що виникли у останнього перед позивачем за основним договором та підтверджуються документами, зазначеними у пункті 1.1 договору.

Згідно пункту 2.3 договору, відповідач, як боржник за цим договором зобов'язується виконати позивачеві свої зобов'язання по оплаті товару, загальною вартістю 28235,39 грн.

Згідно пункту 4.1 договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що у договорі строк (термін) виконання відповідачем своїх зобов'язань не встановлений то зазначені правовідносини регулюються частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України, яка визначає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідачем не виконано свого обов'язку щодо сплати заборгованості за отриманий товар, позивачем на виконання вимог частини другої статті 530 Цивільного кодексу України направлено відповідачеві вимогу 26.12.2016, а тому, як вважає позивач, граничний строк виконання відповідачем зобов'язання настав 03.01.2017, проте станом на 20.10.2017 відповідачем зобов'язання перед позивачем виконано не було, і у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання перед позивачем, останнім у відповідності до вимог статті 625 Цивільного кодексу України, нараховано відповідачеві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, 3 % річних в сумі 967,00 грн. за період з 03.01.2017 по 24.04.2018 та інфляційні втрати в сумі 4371,19 грн. за період з січня 2017 року по квітень 2018 року.

Як вбачається з позовної заяви б/н, б/д (вх. № 162 від 22.01.2018) та доданих до неї документів, а саме: з претензії-вимоги № 1 від 26.12.2016 ФОП Бабкіним В.І. відпущено відповідачеві автозапчастини згідно рахунків та накладних № 103 від 02.04.2011 - 3172,00 грн., № 153 від 17.05.2012 - 2472,00 грн., № 212 від 08.05.2012 - 884,00 грн., № 271 від 27.12.2013 - 1756,00 грн., № 10 від 26.01.2014 - 1569,00 грн., № 22 від 13.02.2014 - 2435,00 грн. із зобов'язанням подальшої оплати. Станом на 26.12.2017 зобов'язання відповідачем не виконано.

Проте, господарський суд, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов'язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України, частини першої статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою в наслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому слід зазначити, що факт передачі товару відповідачу та, відповідно, набуття права власності на нього, мають підтверджуватись належним чином оформленими видатковими накладними, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які мають відповідати вимогам, зокрема, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції, однак, таких первинних облікових документів матеріали справи не містять.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21.06.2018 у справі № 920/1062/16.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Права і обов'язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Позивач у відповіді на відзив посилається на те, що між відповідачем та фізичною особою-підприємцем Бабкіним Вадимом Іллічем у період з 01.07.2011 по 01.07.2014 існували правовідносини з купівлі-продажу товару, а саме автомобільних запчастин. У претензії-вимозі № 1 від 26.12.2016 позивачем зазначено, що ФОП Бабкіним В.І. відпущено відповідачеві автозапчастини згідно рахунків та накладних № 103 від 02.04.2011 - 3172,00 грн., № 153 від 17.05.2012 - 2472,00 грн., № 212 від 08.05.2012 - 884,00 грн., № 271 від 27.12.2013 - 1756,00 грн., № 10 від 26.01.2014 - 1569,00 грн., № 22 від 13.02.2014 - 2435,00 грн. із зобов'язанням подальшої оплати.

В обґрунтування факту існування між відповідачем та фізичною особою-підприємцем Бабкіним Вадимом Іллічем у період з 01.07.2011 по 01.07.2014 правовідносини з купівлі-продажу товару позивач посилається на податкові декларації з податку на додану вартість ФОП Бабкіна В.І. за період з 01.07.2011 по 01.07.2014 із розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, в яких були задекларовані податкові зобов'язання з ПДВ на Публічне акціонерне товариство «Глухівський хлібокомбінат» (ІПН ), правонаступником якого є відповідач.

Видаткові накладні, які були надані відповідачем не є первинними документами в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містять змісту та факту здійснення господарських операцій між відповідачем та ФОП Бабкіним В.І. та не підтверджуються первинними документами бухгалтерського обліку.

За своєю правовою природою договір відступлення права вимоги є похідним від основного зобов'язання на підставі якого відбувається передача права вимоги (до боржника) від первісного кредитора (цедента) до нового кредитора (цессіонарія). Дані правовідносини регулюються статтями 512-519 Цивільного кодексу України. Договір відступлення права вимоги лише змінює кредитора у зобов'язанні і не може бути самостійною підставою для пред'явлення вимоги про сплату боргу. Боржник може бути винним за основним договором, а не за договором відступлення права вимоги.

А тому посилання позивача в обґрунтування своїх позовних вимог тільки на договір про відступлення права вимоги суд вважає необґрунтованим, оскільки за даним договором товар відповідачеві не передавався, грошові зобов'язання не виникали, а в самому договорі про відступлення права вимоги відсутні будь-які посилання на основний договір, за яким би виникли грошові зобов'язання відповідача.

У договорі б/н від 28.5.2014 про відступлення права вимоги (цессії) (далі - договір) йде мова про «Основний договір», проте незазначено саме який договір є основним та не надано позивачем під час розгляду даної справи на огляд суду оригінал «Основного договору» та його копії для долучення до матеріалів даної справи.

Крім того, у пункті 1.1 договору зазначається, що право вимоги підтверджується наступними документами:

4. __________________;

5. __________________;

6. __________________.

Пунктом 1.4 договору визначено, що договори та інші документи перелічені в пункті 1.1 договору, передаються ФОП Бабкіним В.І. позивачу у момент підписання договору, а пунктом 2.1 договору визначено, що ФОП Бабкін В.І. зобов'язаний передати позивачу документи, що підтверджують право вимоги за основним договором, та перелічені в пункті 1.1 договору, а також пунктом 2.2 договору визначено, що позивач має право вимагати від відповідача виконання ним зобов'язань, що виникли у останнього перед позивачем за основним договором та підтверджуються документами, зазначеними у пункті 1.1 договору.

Проте, як зазначено вище, у пункті 1.1 договору не наведено переліку документів, якими підтверджується право вимоги позивача до відповідача у сумі 24706,19 грн.

На підтвердження факту існування правовідносини з купівлі-продажу товару між відповідачем та фізичною особою-підприємцем Бабкіним Вадимом Іллічем у період з 01.07.2011 по 01.07.2014 позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про перехід права вимоги від ФОП Бабкіна В.І. до позивача за конкретним зобов'язанням, оскільки, як встановлено судом ФОП Бабкіним В.І. позивачеві при укладенні договору про відступлення права вимоги не передано а ні письмових договорів (з визначеним предметом, ціни та строком дії), а ні первинних документів про передачу товару (виникнення зобов'язання).

Тому суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що між відповідачем та фізичною особою-підприємцем Бабкіним Вадимом Іллічем у період з 01.07.2011 по 01.07.2014 існували правовідносини з купівлі-продажу товару, а саме автомобільних запчастин, на виконання яких здійснювались поставки товару (автомобільних запчастин), оскільки позивачем не доведено факту отримання відповідачем від ФОП Бабкіна В.І. за період з 01.07.2011 по 01.07.2014 товару та нездійснення відповідачем розрахунків за поставлений ФОП Бабкіним В.І. товар.

Що стосується позиції позивача про укладення договорів між суб'єктами господарювання в усній формі і підтвердження існування правовідносин з купівлі-продажу товарів на підставі інформації внесеної до декларацій з податку на додану вартість відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 208 Цивільного кодексу України, у письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;

2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 Цивільного кодексу України;

3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 Цивільного кодексу України;

4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно частини першої статті 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини третьої статті 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно частини першої статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною восьмою статті 181 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Тобто, виходячи з вищенаведених правових норм, зобов'язання між відповідачем та ФОП Бабкіним В.І. в 2011-2014 роках мали бути оформлені у формі господарського договору, а кожна операція з передачі товарно-матеріальних цінностей мала супроводжуватись складанням належних первинних документів бухгалтерського обліку у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (актів прийому-передачі, видаткових накладних, тощо). Надання позивачем копії довідки про надходження коштів на рахунок ФОП Бабкіна В.І. № 5, яка не є документом, що підтверджує повноту розрахунків між контрагентами, може бути підтвердженням лише перерахуванням протягом 2011-2013 років ВАТ «Глухівський хлібокомбінат», а потім ПАТ «Глухівський хлібокомбінат» грошових коштів на користь ФОП Бабкіна В.І., однак достеменно визначити підстави зарахування зазначених коштів на умовах попередньої оплати, часткової оплати чи оплати за товарно-матеріальні цінності, чи за надані послуги ФОП Бабкіну В.І., на підставі наданих позивачем доказів не вбачається можливим.

Надані позивачем розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів ФОП Бабкіна В.І. не є належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, що в повній мірі доводять факт поставки товарно-матеріальних цінностей ФОП Бабкіним В.І. відповідачеві.

Згідно пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

ФОП Бабкін В.І., якщо він у спірний період був платником ПДВ, мав право вносити до показників податкової звітності дані, виходячи із вищезазначеної норми податкового кодексу України, або по факту надходження коштів на рахунок, або поставки товару.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до вимог статті 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Як зазначає позивач у відповіді на відзив і пояснення відповідача, підписаних відповідачем видаткових накладних ФОП Бабкін В.І. йому не передавав, з посиланням на відсутність у ФОП Бабкіна В.І. таких видаткових накладних, а тому підстави внесення такої інформації у податкові декларації ФОП Бабкіна В.І. є неправомірними, оскільки окрім виписок банку за період з 2011-2013 роки про надходження коштів у останнього відсутні будь-які інші первинні документи бухгалтерського обліку в підтвердження факту здійснення господарських операцій з відповідачем.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що на дату складання договору про відступлення права вимоги (цессії), тобто, 28.05.2014 ОСОБА_3 не займав посаду Голови правління ПАТ «Глухівський хлібокомбінат», а з 09.04.2014 був призначений на посаду комерційного директора, що підтверджується наказом відповідача № 19 від 09.04.2014.

08.04.2014 відповідно до протоколу № 1/2014 загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Глухівський хлібокомбінат» розпочато процедуру припинення Публічного акціонерного товариства «Глухівський хлібокомбінат» шляхом реорганізації у Товариство з додатковою відповідальністю «Глухівський хлібокомбінат». У відповідності до вимог статті 105 Цивільного кодексу України та статті 91 Господарського кодексу України протоколом загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Глухівський хлібокомбінат» № 1/2014 від 08.04.2014 призначено Комісію з припинення (реорганізації) Публічного акціонерного товариства «Глухівський хлібокомбінат» (питання 10 протоколу) та припинено повноваження Голови та членів правління Публічного акціонерного товариства «Глухівський хлібокомбінат» (питання 17 протоколу).

Таким чином на дату укладення між позивачем та фізичною особою-підприємцем Бабкіним В.І. договору про відступлення права вимоги (цессії) б/н від 28.05.2014, повноваження по управлінню Публічним акціонерним товариством «Глухівський хлібокомбінат» належали, у відповідності до діючого законодавства, до повноважень Комісії з припинення (реорганізації) Публічного акціонерного товариства «Глухівський хлібокомбінат» та її голові. Повноваження голови та членів правління Публічного акціонерного товариства «Глухівський хлібокомбінат» були припинені.

З наведеного випливає, що голова правління Публічного акціонерного товариства «Глухівський хлібокомбінат» ОСОБА_3 на час укладення договору про відступлення права вимоги (цессії) б/н від 28.05.2014, не мав повноважень та права підписувати від імені відповідача зазначений договір та взагалі будь-які документи, оскільки посада «Голова правління» 08.04.2014 була скасована.

З огляду на викладене та враховуючи наведені вище норми матеріального права, підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 30044,38 грн., з яких: 24706,19 грн. сума основного боргу за період з 01.07.2011 по 01.07.2014, 967,00 грн. 3 % річних за період з 03.01.2017 по 24.04.2018 та 4371,19 грн. інфляційні втрати за період з січня 2017 по квітень 2018, в даному випадку відсутні, а заперечення відповідача є обґрунтованими і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на свою користь збитків задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача у зв'язку з відмовою в задоволенні його позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 185, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне рішення складено 02 липня 2018 року.

Суддя Н.О. Спиридонова