ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 906/550/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Пількова К.М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" ,

представники позивача: Домашенко М.В. (довіреність від 24.05.2018 №1-25);

Кравченко С.В. (довіреність від 02.03.2018 №6-670),

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут",

представник відповідача - Соловйов К.К. (довіреність від 22.12.2017 №007.1-84-1217),

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - Товариство)

на рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.2017 (суддя Маріщенко Л.О.) та

постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 (головуючий суддя - Філіпова Т.Л., судді: Мельник О.В. і Бучинська Г.Б.)

у справі №906/550/16

за позовом Товариства

до товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (далі - Підприємство)

про стягнення 13 023 558,76 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення з Підприємства: 10 851 557,76 грн. основного боргу; 944 679,63 грн. пені; 68 688,43 грн. - 3% річних; 142 779,25 грн. "інфляційних втрат"; 1 015 853 69 грн. - 7 % штрафу, - у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати наданих протягом липня 2015 року - квітня 2016 року послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами природного газу за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 № /Н012 (далі - Договір).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 12.07.2016 у справі, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 25.07.2016 виправлено описку, допущену у резолютивній частині рішення від 12.07.2016, а саме резолютивну частину рішення викладено у такій редакції: "у задоволенні позову про стягнення 12 967 233,34 грн. відмовлено".

Додатковим рішенням від 25.07.2016 стягнуто з Підприємства на користь Товариства 4 232,56 грн. - 3% річних, 62 092,86 грн. пені, 994,88 грн. судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2016: рішення місцевого господарського суду скасовано; прийнято нове рішення, яким припинено провадження у справі № 906/550/16 у частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 10 861 557,76 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2017 скасовано рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи, рішенням господарського суду Житомирської області від 30.05.2017, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.10.2017: припинено провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 9 967 031,18 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Прийняті судові акти мотивовані відсутністю правових підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, Товариство звернулося з касаційною скаргою, в якій посилається на те, що всупереч фактичним обставинам справи суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки доказам та обґрунтованим вимогам позивача, не перевірили надані позивачем на виконання вимог постанови Вищого господарського суду України від 28.02.2017 у даній справі розрахунки пені, 3% річних та "інфляційних витрат", не надали належної правової оцінки доказам позивача щодо вимог про правильність стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання умов Договору, чим порушили приписи статей 526, 536, 550, 611, 625, 631 ЦК України, статті 193 , частини третьої статті 198 ГК України, статей 42 , 32, 34, 43 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2018. У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови в стягненні пені в розмірі 692 006, 47 грн., 3% річних в розмірі 51 414, 48 грн. та інфляційних витрат у розмірі 141 393, 98 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

У відзиві на касаційну скаргу Підприємство не погоджується з доводами касаційної скарги, зазначаючи, що позовні вимоги є необґрунтованими, такими, що не враховують дійсних обставин справи, є такими, що не відповідають нормам законодавства, а рішення судів попередніх інстанцій прийняті з урахуванням вказівок Вищого господарського суду України, з дослідженням у повній мірі обставин справи та урахуванням норм законодавства і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

У відповіді на відзив Товариство заперечувало проти аргументів Підприємства викладених у відзиві на касаційну скаргу та просило суд касаційної інстанції задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та "інфляційних витрат".

У запереченнях на відповідь на відзив Підприємство заперечувало проти позиції Товариства викладеної у відповіді на відзив та просило суд касаційної інстанції залишити касаційну скаргу Товариства без задоволення, а рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, зокрема, таке.

Товариством (газотранспортне підприємство) та Підприємством (замовник) укладено Договір, за умовами якого:

- газотранспортне підприємство зобов'язалося надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення-газорозподільних станцій, а замовник зобов'язався сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору (пункт 1.1);

- послуги з транспортування газу магістральними газопроводами оформляються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (пункти 3.1, 3.4);

- вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (пункт 5.4 );

- оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 % попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, в якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (пункт 5.5 );

- у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, в якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (пункт 5.6);

- у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 7.3);

- цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 11.1).

На виконання умов Договору позивач протягом липня 2015 року - квітня 2016 року надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 33 198 518,24 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами наданих послуг.

Відповідачем сплачено вартість наданих послуг у розмірі 22 346 960,48 грн.

Станом на час звернення позивача з позовом до суду сума основного боргу відповідача за послуги, надані позивачем протягом лютого - квітня 2016 року, за розрахунком позивача складала 10 851 557,76 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання, позивачем на підставі пункту 7.3 Договору, абзацу третього частини другої статті 231 ГК України та статті 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу: 944 679,63 грн. пені (за період з вересня 2015 по травень 2016), 68 688,43 грн. - 3% річних, 142 779,25 грн. "інфляційних втрат", 1 015 853 69 грн. - 7 % штрафу.

Упродовж 2015 року позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської облдержадміністрації, НАК "Нафтогаз України" підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, а саме: від 20.10.2015 №2230/у, від 19.11.2015 №2485/у, від 19.11.2015 №3046, предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" на загальну суму 1 166 265 грн.

Одночасно Товариством, Підприємством, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України", відповідно до вимог Постанови КМУ від 11.01.2005 №20, укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, а саме: від 20.05.2016 №1607/у на суму 962 000 грн., від 21.06.2016 №1788/у на суму 2 000 000 грн., від 19.07.2016 №1890/у на суму 4 450 000 грн.,від 20.07.2016 №1889/у на суму 4000000 грн., від 20.09.2016 №2396/у на суму 100 000 грн., предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Судами попередніх інстанцій щодо стягнення суми основного боргу зазначено таке: на момент звернення з позовом до суду основний борг у сумі 884 526,58 грн. був погашений згідно зі спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків від 20.05.2016 № 1607/у, відтак на момент порушення провадження у справі №906/550/16 основний борг за Договором складав 9 967 031,18 грн., який був погашений після порушення провадження у даній справі згідно зі спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків від 21.06.2016 №1788/у на суму 2 000 000 грн., від 19.07.2016 №1890/у на суму 4 450 000 грн., від 20.07.2016 №1889/у на суму 3 517 831,18 грн. (від загальної суми 4 000 000 грн.); тому провадження у справі в частині стягнення з відповідача 9 967 031,18 грн. основного боргу підлягає припиненню на підставі пункту 11 частини першої статті 80 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017; в інший частині основного боргу в сумі 884 526,58 грн. у позові слід відмовити з огляду на відсутність такого боргу на час порушення судового провадження

Касаційний господарський суд звертає увагу на те, що в частині основного боргу рішення судів попередніх інстанцій не оскаржується жодною із сторін.

Товариство оскаржує рішення та постанову судів попередніх інстанцій виключно в частині відмови у стягненні 3% річних, "інфляційних втрат" та пені.

За змістом статті 300 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог у стягненні 3% річних, пені, "інфляційних витрат", суд першої інстанції зазначив таке:

- спільні протокольні рішення змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу, надані відповідно до Договору, тому відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат на заборгованість за надані послуги за 2016 рік, яка була предметом регулювання спільних протокольних рішень;

- нарахування відповідачу 7% штрафу в сумі 1 015 853, 69 грн. згідно з положеннями статті 231 ГК України є безпідставними, оскільки сплата відповідачем заборгованості є грошовим зобов'язанням, а штрафні санкції передбачені абзацом третім статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання;

- за прострочення відповідачем виконання зобов'язання по оплаті транспортування у 2015 році природного газу позивачем було нараховано 3% річних у сумі 4 232, 56 грн. та пені у сумі 62 092, 86 грн. однак відповідачем основний борг за 2015 рік сплачено в повному обсязі. З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо зумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, Підприємство було позбавлене можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу, що, в свою чергу, свідчить про відсутність вини відповідача у прострочені платежів, тому такі обставини згідно із статтею 218 ГК України та статтею 614 ЦК України виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, так само як і нарахування 3% річних та "інфляційних втрат" за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні 3% річних, "інфляційних втрат" та пені, апеляційний господарський суд виходив з того, що: у спірний період при виконанні Договору, оплата вартості послуг за транспортування газу здійснювалась відповідачем двома способами, а саме: зі спеціального рахунку, відкритого в установі банку відповідно до Порядку відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 № 792, а також шляхом фінансування за рахунок коштів державного бюджету України на підставі спільних протокольних рішень, підписаних у порядку виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 ; підписання сторонами у 2015-2016 роках спільних протокольних рішень і виконання їх положень свідчить про те, що сторони фактично погодились, що часткова оплата наданих послуг з транспортування газу за Договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного окремо спільного протокольного рішення. Спільні протокольні рішення змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу, надані відповідно до Договору; державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами; відповідно до положень статті 216-218 ГК України відповідальність учасників господарських правовідносин наступає у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання; загальні правові засади притягнення до відповідальності у цивільно-правових відносинах передбачають наявність вини як необхідної складової для визначення наявності порушення, за яке настає відповідальність певного виду. З огляду на господарський характер правовідносин, у контексті конкретних обставин справи притягнення відповідача до фінансової відповідальності за відсутності його вини у проведенні розрахунків не у встановлені строки є неможливим, оскільки проведення розрахунків зі спеціального рахунку відбувається без вчинення ним будь-яких розпорядчих дій.

В апеляційній скарзі Товариство зазначало, що нарахування штрафних санкцій у розмірі 884 814, 93 грн. (692 006, 47 грн. - пені, 51 414, 48 грн. - 3% річних, 141 393, 98 грн.) було здійснено на заборгованість, погашену відповідачем власними коштами, поза межами прядку та строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Проте, суд апеляційної інстанції даним обставин оцінки не надав, не перевірив, на які саме суми позивачем здійснено нарахування санкцій, 3% річних та "інфляційних витрат" та не встановив, чи здійснено нарахування лише на суми, які визначені спільними протокольними рішеннями, або й на ту заборгованість, яка була сплачена відповідачем самостійно на виконання умов Договору, але з порушенням строків оплати, та не здійснив оцінки пов'язаних з цим доказів, наявних у матеріалах справи.

З огляду на вимоги частини першої статті 47 ГПК у редакції, чинній до 15.12.2017 щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 ГПК у тій же редакції стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійснених позивачем нарахувань. При цьому якщо їх обчислення помилкове, - суд зобов'язує позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або може зробити це самостійно.

Проте, не здійснивши такої перевірки, суд тим самим не з'ясували правової природи тієї суми заборгованості, на яку позивачем нараховано неустойку, "інфляційні втрати" та 3% річних.

Зазначаючи, що притягнення відповідача до фінансової відповідальності за відсутності його вини у проведенні розрахунків не у встановлені строки є неможливим, суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного Договору та не надав належної правової оцінки умовам Договору які визначають порядок проведення розрахунків, з урахуванням тієї обставини, що умови Договору в будь-якому разі є обов'язковими для його сторін в силу припису статті 629 ЦК України про обов'язковість умов договору для його сторін.

Крім того, в апеляційній скарзі Товариство просило повністю скасувати рішення місцевого господарського суд та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Проте, як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, судом апеляційної інстанції зовсім не надано правової оцінки позовним вимогам про стягнення 7% штрафу.

Не встановивши, таким чином, обставин які входять до предмета доказування апеляційний господарський суд припустився порушень вимог частини першої статті 47 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу (в тій же редакції) стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності;

Водночас суд касаційної інстанції згідно з частиною другою статті 300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення зі справи з направленням останньої на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як це передбачено статтею 310 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017).

Оскільки у касаційній скарзі Товариство оскаржує судові рішення виключно в частині відмови у стягненні 3% річних, "інфляційних втрат" та пені, постанова апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції лише в зазначеній частині із залишенням відповідної постанови у решті без змін.

У новому розгляді судам необхідно врахувати викладене, встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін і поданим ними доказам належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу відповідних судових витрат зі справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити частково.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 та зі справи № 906/550/16 скасувати в частині відмови в стягненні 3% річних, "інфляційних втрат" та пені.

Справу № 906/550/16 у зазначеній частині передати на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду.

У решті відповідну постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя К. Пільков