ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Справа № 923/229/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А. при секретарі судового засідання Борхаленко О.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - уповн. предст., дов. від 14.04.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2 - уповн. предст., дов. від 22.12.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз", м.Херсон

про стягнення 2360грн. 08коп.,

Описова частина рішення: Провадження у справі відкрито за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз" 244,15грн. в якості 3% річних, 2115,93грн. пені у правовідносинах за договором №17-093-ВТВ від 23.03.2017р.

Позов обґрунтований твердженням про несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань з оплати вартості переданого природного газу.

24.04.2018р. від представника відповідача за вх.№2/964/18 надійшли пояснення по справі, у яких відповідач просить суд застосувати норми ч.2 ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір пені до 1грн. Також просить суд відмовити у задоволенні вимог про стягнення 3% річних, проте правового обгрунтування такої позиції ним не наведено.

31.05.2018р. за вх.№2/1383/18 від відповідача надійшло клопотання про зменшення пені на 30%. Відповідач зазначає, що у виникненні заборгованості відсутня пряма вина боржника. Так, за твердженнями відповідача, на законодавчому рівні ПАТ "Херсонгаз" було позбавлено права на самостійних розрахунок ВТВ (газу який постачається позивачем відповідно до умов договору №17-093-ВТВ від 23.03.2017р. для використання його відповідачем виключно для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормативних витрат) у процесі встановлення тарифів, що в свою чергу фактично призвело до збитковості відповідача, оскільки НКРЕКП, затверджуючи тариф для ПАТ "Херсонгаз" на 2017р. передбачила у структурі тарифу річні обсяги ВТВ у розмірі 19895,тис.м.куб, що є меншим від розрахованих ПАТ "Херсонгаз" на підставі затверджених методик, очікуваних річних обсягів ВТВ.

Відповідач наголошує, що ним прострочено виконання зобовязань по оплаті отриманого газу на не значний строк, а саме на 5 днів.

Ухвалою суду від 31.05.2018р. підготовче провадження у справі було закрито, а розгляд справи по суті призначено у судовому засіданні на 26.06.2018р.

Позивач підтримав позовні вимоги у судовому засіданні 26.06.2018р. та наполягав на їх задоволенні, заперечуючи проти зменшення розміру пені.

Відповідач у судовому засіданні 26.06.2018р. проти наявності прострочення з оплати поставленого газу не заперечував, наполягав на зменшенні розміру пені заявленої позивачем до стягнення на 30%.

На підставі ст. 240 ГПК України в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

23.03.2017р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та ПАТ "Херсонгаз" (Споживач) укладений договір на постачання природного газу №17-093-ВТВ (надалі - договір).

Відповідно до предмету укладеного між сторонами договору, Постачальник зобовязується передати у власність Споживачу у 2017 році природний газ, а Спожитвач зобовязується прийняти та оплати газ на умовах договору (п.1.1. договору).

Газ, що продається за цим договором, використовується Споживачем виключно для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормативних витрат Споживача (п.1.2. договору).

Відповідно до п. 1.4. договору, за цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).

Згідно п.2.1. договору Постачальник передає Споживачу з 01.03.2017р. по 31.03.2017р. (включно) газ обсягом до 4 мільйона куб.м.

Сторони у п.2.1.2. договору узгодили, що підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п.3.3. цього договору вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу.

Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, Споживач зобовязується надати Постачальнику підписані та скріплені печаткою Споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються обсяги використаного за цим договором газу, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути Споживачу один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою. У разі непідписна Постачальником акту приймання-передачі газу, Постачальник письмово повідомляє Споживача про причини не підписання акта (п. 3.3. договору).

Відповідно до п.5.2. договору ціна за 1000куб.м газу з 01.03.2017р. становить 7866грн., крім того податок на додану вартість (20%) -1573,20грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ -9439,20грн.

Згідно з п.6.1. договору оплата планових обсягів газу здійснюється Споживачем у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 6.6. договору оплата Споживачем Постачальнику вартості послуги Оператора ГСМ з балансування здійснюється з урахуванням положень п.3.4. цього договору в наступному порядку:

- Споживач сплачує Постачальнику вартість послуги Оператора ГТС з балансування на підставі рахунку Постачальника протягом 5-ти банківських днів з дня отримання такого рахунку (п. 6.6.1. договору);

- Оплата здійснюється на розрахунковий рахунок Постачальника, який зазначається у рахунку, із призначенням платежу відповідно до складеного Постачальником рахунку (п. 6.6.2. договору);

- У разі несплати або несвоєчасної оплати Споживачем вартості послуги балансування оператор ГТС згідно складеного Постачальником та направленого Споживачу рахунку, споживач несе відповідальність перед Постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством (п. 6.6.3. договору).

Сторони у п.8.2. договору узгодили, що у разі невиконання Споживачем умов пунктів 6.1. та 6.6. договору він зобовязується сплатити Постачальнику крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу.

Позивачем на виконання умов договору за березень 2017р. було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ обсягом 1631,911 тис.куб.м на загальну суму 15403934,32 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2018р. (а.с. 19).

Відповідач сплатив основний борг за отриманий природний газ, що підтверджується довідками про операції та сальдо та не заперечується позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача 244,15грн. в якості 3% річних, нарахованих за квітень 2017р. на суму заборгованості по поставленому відповідачу у березні 2017р. природному газу за договором постачання природного газу №17-093-ВТВ від 23.03.2017р., а також вимога про стягнення 2115,93грн. пені за прострочення строків сплати заборгованості за поставлений газ.

Підставою позову є неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо оплати вартості отриманого природного газу у строки обумовлені договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та пені, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на те, що платежі відповідачем здійснювались після 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, що свідчить про порушення останнім строку виконання зобов'язання.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

На підставі ст.ст.11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов'язання, яке в силу ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін .

Відповідно до ч.1 ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, згідно вимог ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначалося вище, згідно з п.6.1. договору оплата планових обсягів газу здійснюється Споживачем у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що оплата за поставлений газ здійснювалась ним після 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності із ст.ст. 610, 611, ч.1 ст.612, Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідальність у вигляді сплати річних наступає у випадку прострочення оплати переданого товару.

Позивач вимагає застосування до відповідача відповідальності згідно зі ст.625 ЦК України за несвоєчасну оплату поставленого газу

До позовної заяви позивачем додано розрахунок трьох процентів річних, нарахованих за порушення відповідачем строку оплати вартості природного газу, встановленого п.6.1. договору (а.с. 12).

У розрахунку відображено суми та дати оплат, які свідчать про те, що оплата вартості газу, переданого відповідачу у березні 2017р., проводилась ним з порушенням строку, визначеного п.6.1. договору.

Відповідач в процесі судового розгляду зауважень до розрахунку не висловив, контррозрахунку відповідачем надано не було.

З огляду на порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого п.6.1. договору, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача 244,15грн. в якості 3% річних.

Окрім того, як зазначалося вище, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2115,93грн. пені.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.548, ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із пунктом 8.2. договору у разі невиконання Споживачем умов пунктів 6.1. та 6.6. договору він зобовязується сплатити Постачальнику крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу.

Згідно із ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.229, ч.1 ст.230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст. 231 та ч. 2 ст.343 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення з ТОВ "Херсонгаз" пені.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки суми пені, суд встановив, що останній є арифметично вірним, відповідає нормам чинного законодавства, а тому визнав вимоги про стягнення з відповідача 2115,93грн. пені є законними та обґрунтованими.

Щодо заявленого клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 30%, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов'язані з кредитором договірними відносинами.

Якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідачем прострочено оплату заборгованості за поставлений газ на пять днів, а позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що означене потягло за собою значні збитки для ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов'язання.

Стаття 546 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як один із видів забезпечення зобовязання.

В даному конкретному випадку виконання зобовязання відбулося у повному обсязі, але з незначним простроченням (5 днів).

Таким чином, неустойка значною мірою втратила своє призначення саме як вид забезпечення у звязку з виконанням основного зобовязання.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).

Основна заборгованість за договором була повністю погашена відповідачем до звернення позивача в суд із даним позовом.

Окрім того, суд враховує, що прострочення виконання зобовязань на пять днів з оплати поставленого газу у березні 2017р. сталося у звязку з тим, що ПАТ "Херсонгаз" було позбавлено права на самостійних розрахунок ВТВ (газу який постачається позивачем відповідно до умов договору №17-093-ВТВ від 23.03.2017р. для використання його відповідачем виключно для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормативних витрат) у процесі встановлення тарифів, що в свою чергу фактично призвело до збитковості відповідача, оскільки НКРЕКП, затверджуючи тариф для ПАТ "Херсонгаз" на 2017р. передбачила у структурі тарифу річні обсяги ВТВ у розмірі 19895,тис.м.куб, що є меншим від розрахованих ПАТ "Херсонгаз"

З врахуванням обставин справи та враховуючи баланс інтересів позивача та відповідача, суд приходить до висновку про зменшення розміру належної до стягнення сум пені на 30%, а саме на 634,78грн., отже з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 1481,15грн. (2115,93грн.-634,78грн.).

Можливість суду щодо зменшення розміру пені заявленої до стягнення, також відображена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі №917/1168/16.

Відповідно до п.4.3 Постанови Пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Враховуючи означене, судові витрати по сплаті судового збору по справі у розмірі 1762грн. покладаються на відповідача з урахуванням ст.129 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1762грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ст. 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз" (73026, м.Херсон, вул.Поповича, буд.3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6 ) - 244,15грн. в якості 3% річних; 1481,15грн. пені та 1762грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 27.06.2018р.

Суддя Н.А. Павленко