ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/2664/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Мамалуй О.О., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - Дряхлова Є.О.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля",

на постанову Донецького апеляційного господарського суду

(головуючий - Стойка О.В., судді - Зубченко І.В., Попков Д.О.)

від 12.03.2018,

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля",

до регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області,

про внесення змін до договору оренди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" звернулося до господарського суду з позовом до регіонального відділення Фонду Державного майна України по Донецькій області про внесення змін до п. 3.1 договору оренди ЦМК ДП "Добропіллявугілля" від 22.12.2010, доповнивши його реченням такого змісту: "Орендна ставка, визначена відповідно до додатка 1 до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786, застосовується в розмірі 70 відсотків встановленого обсягу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2016 року № 783. Зміни, визначені у цьому пункті, діють з 10.11.2016 року".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання управління державним майном" № 783 від 02.11.2016, ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", з метою приведення умов договору оренди від 22.12.2010 до вимог законодавства, позивач направив відповідачу оферту № 1-660 про зміну умов договору оренди (просив доповнити п. 3.1 договору оренди вказаним реченням). Відповідач пропозицію позивача відхилив, пославшись на отримане ним роз'яснення Фонду державного майна України № 10-16-25916 від 30.12.2016. Відповідно до цього роз'яснення понижуючий коефіцієнт, зазначений у постанові Кабінету Міністрів України "Деякі питання управління державним майном" № 783, застосовується до ставок, визначених у додатку № 1 до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 (в редакції, чинній на дату набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України № 783 від 02.11.2016).

Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.12.2017 позов задоволено частково.

Внесено зміни до п. 3.1 договору оренди цілісного майнового комплексу ДП "Добропіллявугілля" № б/н від 22.12.2010, укладеного між ТОВ "ДТЕК "Добропіллявугілля" та регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області, доповнено його реченням такого змісту: "Орендна ставка, визначена відповідно до додатка 1 до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786, застосовується в розмірі 70 відсотків встановленого обсягу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2016 року № 783". В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.03.2018 рішення місцевого господарського суду скасовано.

Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

29.03.2018 ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" подало касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12.03.2018, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати, а рішення Господарського суду Донецької області від 21.12.2017 залишити без змін.

Підставами для скасування постанови апеляційного суду зазначає те, що вона не містить мотивів з яких виходив суд апеляційної інстанції, відмовляючи у внесені змін до п. 3.1 договору оренди. Вказує на те, що постанова Кабінету Міністрів України № 783 не змінює орендних ставок, однак внесення у договір оренди умови щодо її застосування є обов'язковим з урахуванням ст. 188 ГК України, дотримання якої є обов'язковим для всіх учасників господарських відносин. Зазначає про те, що зі змісту постанови № 783 імперативно не встановлено, що орендні ставки застосовуються в розмірі 70 відсотків встановленого обсягу, виключно в тих розмірах орендних ставок, які є чинними на момент прийняття постанови № 783. Розмір орендної ставки, передбачений договором оренди, визначено відповідно до Методики, чинної на момент укладення договору оренди, а тому до таких правовідносин має бути застосована і постанова № 783.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційного суду та залишення в силі рішення місцевого господарського суду відповідно до вимог ст. 312 ГПК України, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального права.

Судами встановлено, що 22.12.2010 між ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" (орендарем) і регіональним відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (орендодавцем) було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу ДП "Добропіллявугілля" (з урахуванням договору про внесення змін № 1 від 02.06.2011), за яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс ДП "Добропіллявугілля", розташований за адресою: 85000, Донецька обл., м. Добропілля, проспект Шевченка, буд. 2, склад і вартість якого визначено відповідно до акту оцінки від 05.11.2010, зведеного акту інвентаризації майна цілісного майнового комплексу від 15.09.2010 та передавального балансу підприємства станом на 31.08.2010 і становить 1 569 160 721,96 грн.

Згідно з п. 3.1 договору оренди від 22.12.2010 (в редакції договору про внесення змін № 1 від 02.06.2011) орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базові місяці вересня 2010 року - 6 974 507,27 грн, а за лютий 2011, з урахуванням вартості державного майна, яке було введено в експлуатацію ДП "Добропіллявугілля" після дати оцінки та не було відображене в матеріалах інвентаризації та оцінки станом на 31.08.2010, складає - 7 535 830,41 грн.

У додатку № 6 до договору сторонами погоджено розрахунок орендної плати за оренду державного майна - цілісного майнового комплексу ДП "Добропіллявугілля" та встановлено для розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна орендну ставку як для підприємства паливної промисловості на рівні 6 відсотків.

Пунктом 10.1 договору визначено строк його дії - 49 років та погоджено, що він діє з 22.12.2010 до 22.12.2059 включно.

За п. 10.3 договору зміни і доповнення цього договору допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншій стороні.

28.09.2017 позивач звернувся до відповідача з листом, яким просив внести зміни до п. 3.1. договору оренди від 22.12.2010, а саме доповнити його реченням такого змісту: "Орендна ставка, визначена відповідно до додатка 1 до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786, застосовується в розмірі 70 відсотків встановленого обсягу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2016 року № 783. Зміни, визначені у цьому пункті, діють з 10.11.2016 року."

Відповідач від внесення таких змін до п. 3.1 договору відмовився. Посилався на лист Фонду державного майна України № 10-16-25916 від 30.12.2016, в якому вказано про те, що понижуючий коефіцієнт, зазначений в постанові Кабінету Міністрів України № 783 від 02.11.2016 "Деякі питання управління державним майном", застосовується до ставок, визначених у додатку 1 до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорційно її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, чинних саме на дату набрання чинності постанови (тобто у редакції постанови № 961 від 14.09.2011). Відповідно до додатку № 6 договору оренди від 22.12.2010 розмір орендної плати визначений з застосуванням орендної ставки 6 % згідно з додатком 1 до Методики у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1846 від 27.12.2006.

Задовольняючи частково позові вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 783 від 02.11.2016 "Деякі питання управління державним майном" є підставою для зміни п. 3.1. договору оренди, укладеного між сторонами (з урахуванням передбаченої умовами договору можливості перегляду розміру орендної плати).

Проте, погодитись з такими висновками місцевого господарського суду неможливо, з огляду на таке.

Зі змісту ст. 1, ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 759, ч. 3 ст. 760 ЦК України та ч. 2 ст. 4, ч. 6 ст. 283 ГК України вбачається, що ЦК України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб'єктами господарювання і пов'язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені ГК України. Якщо останній не містить таких особливостей, то застосовуються відповідні положення ЦК України.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 ЦК України).

За ч. ч. 2 - 4 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 961 від 14.09.2011 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 "Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", якою змінено (збільшено) орендні ставки за використання цілісних майнових комплексів державних підприємств. Для використання цілісних майнових комплексів державних підприємств паливної промисловості встановлено орендну ставку на рівні 16 відсотків. Зазначені зміни набрали чинності з 20.09.2011.

Постановою Кабінету Міністрів України N 783 від 02.11.2016 "Деякі питання управління державним майном" встановлено, що до 31.12.2019 за згодою орендаря орендні ставки, визначені відповідно до додатка 1 до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, застосовуються в розмірі 70 відсотків встановленого обсягу.

На час введення в дію постанови Кабінету Міністрів України № 783, чинна редакція постанови № 786 передбачала застосування орендної ставки за оренду цілісних майнових комплексів у розмірі 16 %.

Визначені у постанові № 783 70 % застосовуються не до розміру орендної плати, а до орендної ставки при розрахунку орендної плати, який здійснюється відповідно до Методики.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, зокрема договір оренди цілісного майнового комплексу ДП "Добропіллявугілля" від 22.12.2010, додаток № 6 до цього договору, договір про внесення змін № 1 від 02.06.2011, встановив, що розмір орендної ставки в 6 %, що погоджений в додатку № 6 до договору оренди, не відповідає розміру орендної ставки в 16 %, що встановлено в додатку 1 до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 961 від 14.09.2011, що також діяла на момент прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 783 від 02.11.2016).

Також, апеляційним судом було встановлено, що постановою № 783 не змінюється та не встановлюється розмір орендної ставки, а лише дозволяється тимчасове застосування його обмеженого розміру для проведення розрахунків в певно визначений період (до 31.12.2019).

Взявши до уваги вказане, справи № 37/379пд, № 905/7046/13, а також те, що позивач не просив внести зміни до самого розміру орендної ставки та привести її у відповідність до вимог діючої Методики, а заявлена позивачем вимога ґрунтується на помилковому тлумаченні позивачем постанови Кабінету Міністрів України № 783 та, встановивши відсутність підстав для внесення змін до п. 3.1. договору від 22.12.2010, апеляційний суд обґрунтовано і правомірно відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення суду у справі Мала проти України від 03.07.2014).

Доводи позивача в касаційній скарзі є безпідставними та спростовуються обґрунтованими висновками апеляційного господарського суду, а також, зводяться до переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи, та до встановлення обставин у справі, що з огляду на встановлені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, не є компетенцією суду касаційної інстанції.

Постанова апеляційного суду прийнята відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і підстав для її скасування немає.

Оскільки підстав для скасування постанови апеляційного суду немає, то судовий збір за подання касаційної скарги згідно з ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12 березня 2018 року у справі за № 905/2664/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Мамалуй

І. Ткач