КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2018 р. Справа№ 910/17027/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк "Траст"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2018р.

у справі №910/17027/17 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Банк "Траст" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк "Траст"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінлайн"

про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності договору,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Банк "Траст" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк "Траст" звернулось до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінлайн" про визнання недійсним договору про надання інформаційно-консультаційних послуг із залученням клієнтів №010616 від 01.06.2016р. та застосування наслідків недійсності вказаного договору шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінлайн" грошових коштів в розмірі 60 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що договір про надання інформаційно-консультаційних послуг із залученням клієнтів № 010616 від 01.06.2016р. укладено без наміру досягти реальних наслідків у вигляді надання банку визначених договором послуг, а лише з метою протиправного отримання коштів банку, що свідчить про нікчемність договору, який на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину, шляхом стягнення перерахованої банком відповідачу суми вартості послуг у розмірі 60 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2018р. у справі №910/17027/17 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із мотивами прийнятого судом першої інстанції рішення, Публічне акціонерне товариство Банк "Траст" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказував, що судом першої інстанції не були повністю з'ясовані обставини справи, не взято до уваги подані позивачем докази щодо ненадання відповідачем послуг за спірним договором, помилково застосовано до правовідносин положення ст. 234 ЦК України, і не застосовано спеціальні норми права статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" для визнання недійсним договору, у зв'язку з чим прийнято незаконне рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2018р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий суддя), судді Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018р. відкрито апеляційне провадження та розгляд справи призначено на 17.05.2018р.

19.04.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

15.05.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2018р. розгляд справи відкладено на 31.05.2018р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.05.2018р., у зв'язку з перебуванням судді Пономаренка Є.Ю. у відпустці, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Кропивна Л.В., суддів Смірнова Л.Г., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018р. оголошено перерву до 13.06.2018р.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни колегії суддів від 12.06.2018р., у зв'язку із перебуванням судді Руденко М.А. у відпустці, для розгляду справи змінено та сформовано колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), судді Смірнова Л.Г., Пономаренко Є.Ю.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01.06.2016р. між Публічним акціонерним товариством Банк "Траст" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінлайн" (виконавець) укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг із залученням клієнтів №010616 (далі - договір), відповідно до умов якого замовник замовляє, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати послугу з інформування потенційних клієнтів про послуги, які пропонуються замовником, їх консультування щодо порядку й умов отримання послуг замовника у відповідності до договору.

За умовами пункту 1.2 договору виконавець здійснює наступну діяльність, яка має комерційну ціну: розміщує на власних інформаційних ресурсах в мережі Інтернет інформацію про послуги замовника у сфері рефінансування кредитів та електронних форм заявок на його отримання (надалі - заявки); направляє замовнику у формі заявок інформацію щодо потенційних клієнтів, які оформили заявки, з метою рефінансування в іншому банку (п.п. 1.2.1, 1.2.2 договору).

Договором передбачено, що послуги надаються силами виконавця та за його рахунок. За надання послуг замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірах та порядку, встановлених договором. Замовник не здійснює жодних інших оплат, компенсацій чи відшкодувань виконавцю щодо наданих ним послуг за даним договором, якщо інше не буде письмово погоджено сторонами (пункт 1.4 договору).

Зі змісту пунктів 3.1, 3.2, 3.6, 3.7 договору випливає, що виконавець зобов'язувався належним чином надавати послуги, передбачені договором, надавати замовнику, на його запит, будь-яку інформацію чи звіти про хід виконання цього договору. Виконавець зобов'язувався забезпечити розміщення та технічну можливість заповнення користувачами інформаційних ресурсів виконавця заявок на отримання послуг щодо рефінансування кредиту, після заповнення заявки потенційним клієнтом направляти замовнику погодженими каналами електронного зв'язку заявки з обсягом даних, погоджених замовником.

Відповідно до пункту 4.1 договору за послуги, що надаються за цим договором, замовник сплачує винагороду, розмір якої становить 300,00 грн. без ПДВ за 1 заявку.

Згідно п. 4.2 договору винагорода сплачується до 10 числа календарного місяця, наступного за тим, в якому надавались послуги, на підставі складеного сторонами акту наданих послуг (за формою, наведеною у додатку №1 до договору).

Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2016р. (п. 7.1 договору).

Договір підписаний головою правління позивача ОСОБА_4 та начальником комерційного відділу відповідача ОСОБА_5, скріплений печатками вказаних Товариств.

16.06.2016р. виконавець направив замовнику рахунок на оплату №2616 на суму 60 000,00 грн., а 30.06.2016р. між сторонами підписано та скріплено печатками акт наданих послуг, за яким сторони підтвердили, що результатом оплатної діяльності виконавця протягом червня 2016р. є 200 направлених виконавцем замовнику заявок.

Відповідно до меморіального ордеру №96994 від 05.07.2016р. винагороду виконавцю у розмірі 60 000,00 грн. повністю оплачено замовником.

В обґрунтування позовних вимог банк зазначав, що договір про надання інформаційно-консультаційних послуг із залученням клієнтів №010616 від 01.06.2016р., укладено без наміру досягти реальних наслідків у вигляді надання банку визначених договором послуг.

На думку банку, метою договору було протиправне отримання коштів банку, тому такий договір є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину. В обґрунтування переконливості своїх доводів позивач вказав, що із заявками жоден клієнт до банку не звертався.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України №559-рш від 29.12.2016р., Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №3085 від 30.12.2016р. "Про початок процедури ліквідації ПАТ БАНК "ТРАСТ" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким запроваджено у ПАТ БАНК "ТРАСТ" процедуру ліквідації з 30.12.2016р. до 29.12.2018р. включно, та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ БАНК "ТРАСТ" Кухарева В.В.

На підставі положень п. 4 ст. 37, ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Рішення ФГВФО №826 від 26.05.2016р., наказом Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "БАНК "ТРАСТ" Кахарева В.В. №143-ЛТ від 15.06.2017р. укладений між сторонами договір визнано нікчемним, про що складено відповідне повідомлення №1480 від 15.06.2017р. та направлено на адресу відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частинами 1, 2, 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналогічні положення містяться в ст. ст. 207, 208 Господарського кодексу України.

Приписами статті 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Позивач вказував, що вчинений правочин про надання послуг є нікчемним, тобто таким, недійсність якого встановлена приписами ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки договір укладено без наміру досягти реальних наслідків у вигляді надання банку визначених договором послуг.

На підтвердження вказаному позивач зауважував, що передбачені договором послуги банк не отримував, виконавцем такі послуги не надавались, і банком безпідставно підписано відповідний акт наданих послуг та оплачено такі послуги.

За приписами пункту 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" нікчемним є правочин, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна; банк прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій; банк відмовився від власних майнових вимог.

Колегією суддів встановлено, що укладений між сторонами договір не містить умов, які би свідчили про прийняття банком на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, як і не вбачається зі змісту договору, що банк здійснив відчуження свого майна або відмовився від власних майнових вимог.

З аналізу умов договору випливає, що обов'язок банку оплатити надані позивачем послуги є зустрічним і виникає внаслідок оплатного характеру діяльності виконавця.

Утім, доводи позивача спростовуються наявними у справі матеріалами. Так позивач не заперечує тієї обставини, що банк, як замовник, отримав направлені виконавцем 200 заявок, сторони підписали акт про надані послуги, і замовник виплатив винагороду у встановленому договором розмірі виконавцю.

Крім цього, виконавець розмістив інформацію рефінансування кредитів банком «Траст» на сайті minfin.com.ua, що підтверджується наданими відповідачем копіями сторінок сайту (т. 1 а.с. 103-104).

Та обставина, що з усіх наданих виконавцем заявок, особами, які у них зазначені, не були укладені кредитні договори рефінансування кредитів, отриманих у інших банках за червень 2016 року, не заперечує здійснення виконавцем діяльності з інформування потенційних клієнтів про послуги та їх консультування щодо порядку й умов отримання послуг у замовника.

Крім того, з аналізу положень ст. 901 ЦК України випливає, що оплатна діяльність виконавця здійснюється не за ризик останнього.

Звернення позивача з даного приводу до правоохоронних органів та здійснення слідчим органом досудового розслідування, не має безумовним наслідком встановлення вини особи, щодо якої воно провадилось, а тому посилання позивача на обставини, встановлені під час здійснення досудового розслідування, не мають сили доказу у господарському процесі.

Тож, наявність передбачених законом підстав для віднесення спірного договору до нікчемних позивачем не доведено, і під час розгляду справи судом не встановлено.

З огляду на наведене, беручи до уваги ті обставини, що спірний договір не суперечить положенням ст. 203 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови встановлені законодавством для даного виду правочинів, підстав для задоволення позову не встановлено.

За таких обставин справи вимоги про застосування правових наслідків недійсності правочину не підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи скаржника правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк "Траст" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2018р. у справі №910/17027/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2018р. у справі №910/17027/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17027/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст складено 27.06.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

Є.Ю. Пономаренко