РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2018Справа № 910/4272/18

За позовомПриватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Енерегозберігаючі системи України"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на
стороні відповідача -Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк"
простягнення 159 254,79 грн.
Суддя Бойко Р.В
при секретарі судового засідання Бариновій О.І.
Представники учасників справи:
від позивача:ОСОБА_1
від відповідача:ОСОБА_2;
від третьої особи:не з'явився;
вільний слухач:ОСОБА_3

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2018 року до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (падалі - ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерегозберігаючі системи України" (надалі - ТОВ "Енерегозберігаючі системи України") про стягнення пені у розмірі 159 254,79 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідачем було прострочено виконання робіт за Договором підряду (ремонт на території замовника) №3113-ПУ-УМТС від 05.12.2016 (за Специфікацією №3 від 05.08.2017 та за Специфікацією №4 від 19.10.2017), у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 159 254,79 грн. (88 372,60 грн. пені за період з 20.09.2017 по 20.11.2017 за прострочення виконання робіт за Специфікацією №3 від 05.08.2017 та 70 882,19 грн. пені за період з 04.12.2017 по 15.01.2018 за прострочення виконання робіт за Специфікацією №4 від 19.10.2017).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2018 відкрито провадження у справі №910/4272/18; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження буз повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи (відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив).

02.05.2018 до господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що умовами Договору підряду (ремонт на території замовника) №3113-ПУ-УМТС від 05.12.2016 передбачено, що спори, які виникають з даного договору, підлягають вирішенню третейським судом, з огляду на що суд провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідач зазначив, що умовами Договору підряду (ремонт на території замовника) №3113-ПУ-УМТС від 05.12.2016 передбачено, що штрафні санкції сплачуються підрядником за письмовою вимогою замовника, тоді як такої вимоги на нову адресу відповідача позивачем не надсилалось, у зв'язку з чим відповідач позбавлений був можливості розглянути розрахунок штрафних санкцій та надати аргументовану відповідь на нього.

Також, відповідач звернув увагу на те, що позивачем неодноразово було прострочено виконання обов'язку щодо своєчасної оплати за виконані відповідачем роботи (за іншими специфікаціями до договору підряду та за іншими договорами, укладеними між сторонами), з огляду на що відповідач застосував право притримання, передбачене ст. 856 Цивільного кодексу України.

Відповідач зазначив, що у зв'язку з порушенням позивачем строків розрахунків з метою забезпечення своєчасного виконання робіт відповідач уклав Договір факторингу з регресом №МБ-Ф-КІЕ-553 від 31.10.2016 з ПАТ "Перший український міжнародний банк".

З огляду на наведене, відповідач у своєму відзиві просив суд закрити провадження у справі №910/4272/18 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, або ж відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2018 у справі №910/4272/18 постановлено призначити у даній справі судове засідання на 17.05.2018; викликано у призначене судове засідання представників сторін.

У судовому засіданні 17.05.2018 представник відповідача підтримав клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України; представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечив.

У судовому засіданні 17.05.2018 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відмову у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Таким чином, враховуючи предмет, підстави позову та суб'єктний склад сторін, спір у даній справі підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Положеннями ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 5 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Право сторін на передачу спору для вирішення третейським судом також передбачено у ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Так, розділом 7 Договору підряду (ремонт на території замовника) №3113-ПУ-УМТС від 05.12.2016 передбачено, що всі спори, які виникли між сторонами у зв'язку з виконанням даного договору або стосуються його змін, припинення, недійсності підлягають розгляду і вирішуються в третейському суді для вирішення конкретного спору (третейський суд ad hoc).

Водночас, у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002 визначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, установлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду за захистом своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Суд зазначає, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

У зв'язку з викладеним у сторін існує виключно правова можливість, а не обов'язок звертатися до третейського суду. При цьому обмеження права звернення до господарського суду не допускається.

Відсутність взаємної згоди саме сторін спору на його вирішення комерційним судом (арбітражем), оформленої відповідним арбітражним застереженням, незалежно від попередньої домовленості про це, виключає можливість розгляду спору таким судом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.02.2018 у справі №910/13318/16.

Таким чином, з огляду на відсутність взаємної згоди сторін спору передати його на вирішення до третейського суду (так як позивач заперечує щодо передачі на вирішення третейського суду спору у даній справі), суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні 17.05.2018 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк"; судове засідання відкладено на 07.06.2018.

18.05.2018 до господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, зокрема, вказав на те, що третейська угода про передання спору на вирішення третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав, у зв'язку з чим існує право, а не обов'язок звертатися саме до третейського суду.

Також, позивач зазначив, що будь-яких листів/повідомлень від відповідача про те, що відповідач притримує виконання робіт за Договором підряду (ремонт на території замовника) №3113-ПУ-УМТС від 05.12.2016 (за спірними специфікаціями) у порядку ст. 856 Цивільного кодексу України від відповідача не надходило.

25.05.2018 до господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач, зокрема, зазначив, що в актах надання послуг (виконання робіт) зазначено, що позивач (замовник) претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Наведені обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що підписавши акти приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), в яких зазначено про відсутність у замовника претензій щодо строків виконання підрядником робіт, замовник (позивач) втратив право нараховувати штрафні санкції за прострочення виконання підрядником (відповідачем) робіт.

У судовому засіданні 07.06.2018 судом було оголошено перерву до 19.06.2018.

19.06.2018 до господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі (копії пояснень вручені представнику відповідача у судовому засіданні 19.06.2018), в яких позивач зазначив, що акт виконаних робіт не може підтверджувати факт наявності чи відсутності будь-яких претензій по кількості, якості або строкам виконання робіт, оскільки підставою для виникнення права на застосування заходів відповідальності є лише договір, а не акт.

Відповідно до ч. 5 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

На підставі наведеної норми господарського процесуального закону, суд приймає до розгляду письмові пояснення позивача по справі від 19.06.2018.

У судовому засіданні 19.06.2018 представник позивача надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.06.2018 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи у судове засідання 19.06.2018 не з'явився, письмових пояснень щодо позову/відзиву суду не подав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви від 07.06.2018 та протоколом судового засідання від 07.06.2018.

В судовому засіданні 19.06.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються правові позиції сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

05.12.2016 між ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (замовник) та ТОВ "Енергозберігаючі системи України" (підрядник) укладено Договір підряду (ремонт на території замовника) №3113-ПУ-УМТС (надалі - Договір), відповідно до умов якого підрядник приймає на себе зобов'язання на свій ризик і за завданням замовника виконати з власних матеріалів установку модернізованої електронної системи управління силовим та додатковим електрообладнанням (роботи) шахтних акумуляторних електровозів типу АМ-8Д та 2АМ-8Д, вказаних в специфікаціях, підписаних обома сторонами та які є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору безпосередній перелік, обсяг, вартість робіт погоджуються сторонами у додатках, які є невід'ємними частинами договору.

Місце виконання робіт - 51500, Дніпропетровська область, м. Терновка, вул. Маяковського, буд. 33 (п. 1.5 Договору).

Пунктом 2.1.2 Договору встановлено, що підрядник зобов'язаний виконати роботи не пізніше 45 робочих днів з моменту підписання відповідного додатку замовником, якщо інший строк не погоджений сторонами у додатках до даного договору.

Згідно з п. 2.1.7 Договору підрядник зобов'язаний здати замовнику виконані роботи з оформленням акту приймання-передачі виконаних робіт та наданням акту випробування обладнання відповідно до розробленої програми випробувань.

У пункті 2.2.3 Договору сторонами було погоджено, що замовник зобов'язаний прийняти від підряднику виконання робіт по акту приймання-передачі виконаних робіт не пізніше 3-х робочих днів з моменту повідомлення про готовність підрядником і наданні продукції до приймання.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що передача обладнання для виконання робіт за даним договором та його повернення з ремонту здійснюється сторонами з оформленням відповідного акту приймання-передачі обладнання.

У п. 8.1 Договору сторони передбачили, що даний договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2017 включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

В подальшому між сторонами було укладено ряд Додаткових угод до Договору, якими сторони вносили зміни та доповнення до вказаного договору, зокрема Додаткову угоду від 27.03.2017, Додаткову угоду від 06.04.2017, Додаткову угоду від 08.06.2017, Додаткову угоду від 07.08.2017.

Спір у справі виник у зв'язку з твердженнями позивача (викладеними у позовній заяві) про те, що відповідачем порушено строк виконання своїх зобов'язань за Договором, у зв'язку з чим наявні правові підстави для нарахування пені.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 839 Цивільного кодексу України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

У частині 1 статті 846 Цивільного кодексу України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Специфікацією №3 від 05.08.2017 до Договору сторони погодили, що ремонту підрядником підлягає обладнання ПСП ШУ "Терновське"; найменування робіт - капітальний ремонт АМ8Д з модернізацією (встановлення модернізованої системи управління); вартість робіт - 2 016 000,00 грн.; строк виконання робіт - не пізніше 45 робочих днів з моменту підписання специфікації замовником.

У Специфікації №4 від 19.10.2017 до Договору сторони погодили, що ремонту підрядником підлягає обладнання ПСП ШУ "Першотравеньске"; найменування робіт - модернізація електровоза АМ-8Д (встановлення модернізованої системи управління); вартість робіт - 2 112 000,00 грн.; строк виконання робіт - листопад-грудень 2017 року, не пізніше 45 робочих днів з моменту підписання специфікації замовником.

Приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, враховуючи дату підписання сторонами (зокрема, замовником) Специфікації №3 - 05.08.2017 та Специфікації №4 - 19.10.2017, та беручи до уваги строки виконання робіт, визначені у п. 2.1.2 договору підряду та у вказаних специфікаціях (не пізніше 45 робочих днів з моменту підписання специфікації замовником), суд дійшов висновку, що відповідач повинен був виконати роботи за Специфікацією №3 від 05.08.2017 у строк до 09.10.2017 включно, та роботи за Специфікацією №4 від 19.10.2017 - у строк до 21.12.2017 включно.

Як вбачається з акту надання послуг №130 від 20.11.2017 відповідачем були виконані роботи з капітального ремонту АМ8Д з модернізацією (встановлення модернізованої системи управління) на суму 806 400,00 грн.; з акту надання послуг №131 від 20.11.2017 - роботи з капітального ремонту АМ8Д з модернізацією (встановлення модернізованої системи управління) на суму 806 400,00 грн.; з акту надання послуг №132 від 20.11.2017 - роботи з капітального ремонту АМ8Д з модернізацією (встановлення модернізованої системи управління) на суму 403 200,00 грн.

Вказані акти підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені печатками юридичних осіб позивача і відповідача, в них міститься посилання на реквізити Договору підряду (ремонт на території замовника) № 3113-ПУ-УМТС від 05.12.2016.

Таким чином, відповідачем було у повному обсязі виконані роботи за Специфікацією №3 від 05.08.2017 (на загальну суму 2 016 000,00 грн.).

Згідно акту надання послуг №160 від 29.12.2017 відповідачем були виконані роботи з модернізації електровоза АМ-8Д (встановлення модернізованої системи управління) на суму 422 400,00 грн.; акту надання послуг №1 від 15.01.2018 - роботи з модернізації електровоза АМ-8Д (встановлення модернізованої системи управління) на суму 844 800,00 грн.; акту надання послуг №2 від 15.01.2018 - роботи з модернізації електровоза АМ-8Д (встановлення модернізованої системи управління) на суму 844 800,00 грн.

Наведені акти підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені печатками юридичних осіб позивача і відповідача, в них міститься посилання на реквізити Договору підряду (ремонт на території замовника) № 3113-ПУ-УМТС від 05.12.2016.

Отже, відповідачем було у повному обсязі також виконані роботи за Специфікацією №4 від 19.10.2017 (на загальну суму 2 112 000,00 грн.).

З огляду на наведене вбачається, що роботи за Специфікацією №3 від 05.08.2017 були виконані відповідачем у повному обсязі 20.11.2017 (в той час як згідно умов Договору такі роботи повинні були бути виконані відповідачем до 09.10.2017), а роботи за Специфікацією №4 від 19.10.2017 у повному обсязі були виконані 15.01.2018 (в той час як згідно умов Договору такі роботи повинні були бути виконані відповідачем до 21.12.2017).

Враховуючи строки виконання робіт, встановлені договором підряду та відповідними специфікаціями, та дати фактичного виконання відповідачем (підрядником) робіт (відповідно до вказаних актів), суд дійшов висновку, що відповідачем було прострочено виконання робіт за Специфікацією №3 від 05.08.2017 та за Специфікацією №4 від 19.10.2017.

Між сторонами відсутній спір як щодо факту виконання відповідачем робіт за Договором (за вказаними специфікаціями), так і щодо обсягів та якості виконаних відповідачем робіт.

Водночас, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 159 254,79 грн., нараховану за прострочення виконання відповідачем робіт, а саме: 88 372,60 грн. пені за період з 20.09.2017 по 20.11.2017 (за прострочення виконання робіт за Специфікацією №3 від 05.08.2017) та 70 882,19 грн. пені за період з 04.12.2017 по 15.01.2018 (за прострочення виконання робіт за Специфікацією №4 від 19.10.2017).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Умовами Договору встановлена відповідальність відповідача (підрядника) у вигляді пені за прострочення виконання робіт, обумовлених договором (відповідними специфікаціями).

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Суд зазначає, що відступами у роботі від умов договору, по суті, є зокрема і строки виконання підрядником робіт, оскільки строки виконання робіт, в межах яких підрядник зобов'язаний виконати роботи, встановлюються та погоджуються сторонами у договорі підряду, а прострочення виконання підрядником робіт (фактична здача результатів виконаних робіт замовнику за актом приймання-передачі) з пропущенням строків, обумовлених договором підряду, є відступлення підрядником від умов договору.

Як зазначалось судом, роботи за Специфікацією №3 від 05.08.2017 були виконані відповідачем у повному обсязі 20.11.2017 (за актом надання послуг № 130 від 20.11.2017, актом надання послуг №131 від 20.11.2017, актом надання послуг №132 від 20.11.2017); а роботи за Специфікацією №4 від 19.10.2017 у повному обсязі були виконані відповідачем 15.01.2018 (за актом надання послуг №160 від 29.12.2017, актом надання послуг №1 від 15.01.2018, актом надання послуг №2 від 15.01.2018).

Таким чином, підписуючи вказані акти та, по суті, приймаючи від відповідача (підрядника) роботи, позивач (замовник) мав право негайно заявити про допущені відповідачем відступи від умов Договору щодо строків виконання відповідачем робіт (за Специфікацією №3 від 05.08.2017 та Специфікацією №4 від 19.10.2017.

Доказом реалізації позивачем такого права може бути відповідний напис на акті приймання-передачі, будь-яка інша заява у письмовій формі.

Негативним наслідком, пов'язаним з нереалізацією замовником права на заявлення про допущені підрядником у роботі відступи від умов договору (в тому числі щодо прострочення виконання підрядником робіт) є те, що замовник втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України).

Тобто, усвідомлюючи, що відповідачем було прострочено виконання робіт за Специфікацією №3 від 05.08.2017 та Специфікацією №4 від 19.10.2017, позивач як замовник робіт з метою в подальшому притягнути відповідача до відповідальності (неустойка) за прострочення виконання робіт, при підписанні відповідних актів приймання-передачі мав право заявити про допущення підрядником у роботі відступів від умов договору (щодо строків виконання робіт).

Однак, в наявних в матеріалах справі актах виконаних робіт, які підписані представниками та скріплені печатками сторін, зазначено, що замовник претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Матеріали справи не містять доказів висловлення позивачем (заяви) як замовником зауважень про виявлені допущені підрядником у роботі відступи від умов договору підряду (зокрема, щодо строків виконання робіт) - наприклад, відповідного напису замовника на акті, тощо.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не скористався своїм правом на заявлення про допущені підрядником у роботі відступи від умов договору, а саме про порушення відповідачем строків виконання робіт за Специфікацією №3 від 05.08.2017 та Специфікацією №4 від 19.10.2017 до Договору (в порядку ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України), що свідчить про настання для позивача негативних наслідків, передбачених вказаною статтею, а саме про те, що замовник (позивач) втратив право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору (прострочення виконання робіт).

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача пені, нарахованої саме за прострочення виконання робіт за Специфікацією №3 від 05.08.2017 та Специфікацією 4 від 19.10.2017 до Договору, а як встановлено судом позивач втратив право посилатися на ці відступи від умов договору (прострочення виконання робіт) відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України (що виключає правомірність нараховування ним неустойки за прострочення виконання робіт за вказаними специфікаціями), суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерегозберігаючі системи України" про стягнення пені у розмірі 159 254,79 грн.

Водночас, що стосується тверджень позивача, викладених у письмових поясненнях від 19.06.2018, про те, що підставою для виникнення права на застосування заходів відповідальності є саме договір, а не акт, суд зазначає, що висновок суду у даній справі про відмову у позові ґрунтується саме на тих обставинах, що матеріали справи не містять доказів висловлення позивачем (заяви) як замовником зауважень про виявлені допущені підрядником у роботі відступи від умов договору підряду (зокрема, щодо строків виконання робіт) - відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим позивач втратив право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору (при нарахування неустойки за прострочення виконання робіт).

Що стосується тверджень відповідача, що ним було притримано виконання робіт за Договором у зв'язку з тим, що позивач неодноразово порушував строки оплати за виконані відповідачем роботи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 856 Цивільного кодексу України якщо замовник не сплатив встановленої ціни роботи або іншої суми, належної підрядникові у зв'язку з виконанням договору підряду, підрядник має право притримати результат роботи, а також устаткування, залишок невикористаного матеріалу та інше майно замовника, що є у підрядника.

Притримання є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання (ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 594 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 595 Цивільного кодексу України кредитор, який притримує річ у себе, зобов'язаний негайно повідомити про це боржника.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про те, що відповідач скористався своїм правом, передбаченим ст. 856 Цивільного кодексу України, на притримання результатів робіт (виконання робіт) за Договором.

З долучених відповідачем до матеріалів справи 02.05.2018 копій листів, адресованих позивачу, вбачається, що відповідач просив позивача своєчасно здійснювати оплату за виконані відповідачем роботи, тоді як повідомлення в порядку ст. 856 Цивільного кодексу України, адресованого позивачу, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень відповідача, що він скористався своїм правом, передбаченим ст. 856 Цивільного кодексу України, та притримав виконання робіт за Специфікацією №3 від 05.08.2017 та Специфікацією №4 від 19.10.2017 до Договору.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Пронін проти України" від 18.07.2006 зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Суд зазначає, що інші доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив (ненадсилання розрахунку неустойки на нову адресу відповідача, укладення договору факторингу з третьою особою) судом не досліджуються, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному аспектах.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі системи України" про стягнення 159 254,79 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подачу даного позову необхідно покласти на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", а за змістом п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" їх стягнення з позивача не проводиться.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76; ідентифікаційний код 00178353) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі системи України" (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 18/14, офіс 242; ідентифікаційний код 38707864) про стягнення 159 254,79 грн. відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані із розглядом справи, покласти на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 25.06.2018.

Суддя Р.В.Бойко