ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2018 р.Справа № 922/1053/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

позовної заяви Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків

до Приватного акціонерного товариства "Зв'язок", м. Харків

про стягнення 17937,87 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 40-3273/138 від 08.08.16

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № б/н від 15.05.18

ОСОБА_3, довіреність № б/н від 15.05.18

ВСТАНОВИВ:

Позивач, КП "Харківські теплові мережі", 23.04.2018 звернувся до господарського суду Харківської області із позовом до ПАТ "Зв'язок", в якому просить стягнути з відповідача вартість безпідставно спожитої теплової енергії у сумі 17937,87 грн. за період з жовтня 2009 р. по листопад 2016 р. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на підставі Розпоряджень про початок та кінець опалювального сезону (2009-2016 р.р.) здійснювалось постачання теплової енергії до нежитлових приміщень загальною площею 12,7 кв.м. у житловому будинку, що розташовані за адресою: м. Харків, пров. Соляниківський, 4, літ. "В-2", яке відповідач займає на підставі договору оренди № 1824 від 24.07.2009 року. В якості правових підстав, позивач вказує, зокрема, на норми ст.ст. 530, 1212, 1213 Цивільного кодексу України. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.04.2018 р. було прийнято позовну заяву КП "Харківські теплові мережі" до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/1053/18, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

15.05.2018 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. 14093), згідно з яким просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що розрахунок споживання теплової енергії, зроблений позивачем, є таким, що порушує Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 Україна 244-94, затверджені Держжитлокомунгоспом 14.12.1993 р., а також невірно вказану площу приміщення орендованого відповідачем, що вплинуло на розрахунок заборгованості.

Крім того, 15.05.2018 р. відповідач звернувся до суду із заявою (вх. 14096) про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог КП "Харківські теплові мережі" про сплату безпідставно спожитої теплової енергії в сумі 13781,35 грн., що виникла з жовтня 2009 року до березня 2015 року включно.

В свою чергу, позивачем 21.05.2018 р. до матеріалів справи надано відповідь на відзив (вх. 14743), в якому позивач, зокрема, наголошує, що до споживачів, що займають нежитлові приміщення у житлових будинках, застосовується тариф за 1 Гкал "для потреб інших споживачів" чи тариф "для потреб бюджетних установ", незалежно від того, яким нормативним актом регулюється взаємовідносини між споживачем і теплопостачальною організацією; тарифи на теплову енергію для категорії "інших споживачі" встановлені за 1 Гкал та, у звязку з відсутністю у приміщенні відповідача приладу обліку, розрахунок кількості спожитої відповідачем за спірний період теплової енергії виконаний позивачем відповідно до КТМ 204України 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні".

У судовому засіданні 21.05.2018 р., керуючись приписами ст. 252 ГПК України, суд перейшов до розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження.

За результатами судового засідання було постановлено ухвалу про задоволення усної заяви відповідача та відкладення розгляду справи на 05.06.2018 р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечують проти позовних вимог, наполягають на застосуванні до позовних вимог про стягнення заборгованості за період з жовтня 2009 року до березня 2015 року включно позовної давності та зазначаючи, що згідно зі зробленим відповідачем власним розрахунком, відповідачем спожито за період з квітня 2015 р. по листопад 2016 р. теплової енергії на суму 2374,82 грн.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази надані до суду, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова відповідно до рішення №191/03 від 24.09.2003р. ХVI сесії Харківської міської ради XXIV скликання "Про комунальну власність м. Харкова". Метою діяльності підприємства є задоволення потреб населення міста Харкова, підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності у якісній тепловій енергії при найменших витратах, одержання прибутку для розвитку підприємства та ін.

Матеріалами справи підтверджується, що приватне акціонерне товариство "ЗВ'ЯЗОК" з 24.07.2016 року використовує нежитлові приміщення загальною площею 12,7 кв.м у житловому будинку за адресою: м. Харків, пров. Соляниківський, 4 літера «В-2», яке останній займає на підставі договору оренди № 1824 від 24.07.2009 року.

Договору постачання теплової енергії до зазначеного приміщення між позивачем та відповідачем не укладалося, як і не надано доказів укладення відповідачем відповідного договору на відшкодування витрат теплопостачання балансоутримувачу.

Система опалення зазначеного приміщення є єдиною з системою опалення житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків, пров. Соляниківський, 4 літера «В-2».

Факт постачання позивачем теплової енергії в житловий будинок, розташований за адресою м. Харків, пров. Соляниківський, 4 літера «В-2» у період з жовтня 2009 року по листопад 2016 року підтверджується актами про включення та відключення опалення (а.с. 67-94), підписаними позивачем та балансоутримувачем будинку, а також актами на включення та відключення опалення та актом обстеження системи теплоспоживання об'єкту відповідача № 178/1885 від 10.10.2016 р.

Оскільки система опалення наданого у користування відповідачу приміщення у житловому будинку за адресою: м. Харків, пров. Соляниківський, 4 літера «В-2» є єдиною з системою опалення житлового будинку, відповідач також споживав поставлену позивачем теплову енергію у період з жовтня 2009 по листопад 2016.

Як вказує позивач, спір у даній справі виник з підстав того, що в період з жовтня 2009 по листопад 2016 теплова енергія використовувалася відповідачем без укладення договору та не була оплачена останнім. При цьому, за твердженнями позивача, з посиланням на лист УКМП Харківської міської ради № 2169 від 31.01.2017 р., після перерахування місць загального користування на нежитлову будівлю в цілому площа орендованих ПАТ "Звязок" приміщень загального користування змінилась з 0,9 кв.м. на 1,9 кв.м., у звязку з чим УКМП 24.07.2016 року були внесені відповідні зміни до договору оренди № 1824 від 24.07.2009 року, тому розрахунок вартості безпідставно спожитої теплової енергії зроблено позивачем із застосуванням загальної площі використовуваних відповідачем приміщень S=13.7 кв.м.

Таким чином, вартість теплової енергії, що була поставлена відповідачу, обчислена позивачем на підставі даних про кількість (обсяг) спожитої теплової енергії в спірний період, становить 17937,87 грн.

19.12.2016 на адресу відповідача було направлено лист-вимогу № 514 від 16.12.2016 р. про оплату вартості безпідставно спожитої теплової енергії в сумі 17937,87 грн.

Проте, зазначений лист-вимогу відповідач залишив без відповіді та без задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з Законом України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Так, цивільні права і обов'язки виникають, крім угод, також внаслідок інших дій суб'єктів. Такими діями зокрема, може бути користування тепловою енергією без договору.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття, збереження майна однією особою за рахунок іншої особи.

Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Факт постачання позивачем теплової енергії в житловий будинок за адресою: м. Харків, пров. Соляниківський, 4 літера «В-2» підтверджується матеріалами справи.

Оскільки система опалення отриманого відповідачем у користування приміщення, розташованого за адресою: м. Харків, пров. Соляниківський, 4 літера «В-2» є єдиною з системою опалення житлового будинку, розташованого за цією ж адресою доводи позивача про те, що відповідач також споживав поставлену позивачем теплову енергію у період з жовтня 2009 року по листопад 2016 року суд визнає правомірними.

Таким чином, оскільки сторони не перебувають в договірних відносинах, які б регулювали відносини щодо постачання теплової енергії, як того вимагають норми чинного законодавства України, суд погоджується, що загалом вимога позивача про відшкодування вартості спожитої енергії на підставі ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України є правомірною.

Водночас, під час судового розгляду справи відповідачем було заявлено про застосування до позовних вимог КП "Харківські теплові мережі" про сплату безпідставно спожитої теплової енергії, що виникла з жовтня 2009 року до березня 2015 року включно, позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу особи.

Приймаючи до уваги, що судом встановлено факт порушення прав позивача, та враховуючи те, що про застосування строку позовної давності заявлено відповідачем у справі, суд дійшов висновку, що станом на день подання позову до суду у позивача відсутнє право на стягнення з відповідача вартості безпідставно спожитої теплової енергії за період з жовтня 2009 року до березня 2015 року включно, у звязку з пропуском строку позовної давності, а відтак суд вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Здійснюючи правову оцінку позовних вимог в частині стягнення з відповідача вартості безпідставно спожитої теплової енергії за період з квітня 2015 року до листопад 2016 року, суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, враховуючи принципом диспозитивності господарського судочинства, в розумінні ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, у даному випадку позивач повинен довести не лише факт постачання та безпідставного споживання відповідачем теплової енергії, але й безпосередньо розмір (вартість) спожитої теплової енергії.

Посилання позивача на площу займаного позивачем приміщення, виходячи з інформації викладеній у листі УКМП Харківської міської ради № 2169 від 31.01.2017 р., згідно з яким розрахунок вартості безпідставно спожитої теплової енергії зроблено позивачем із застосуванням загальної площі використовуваних відповідачем приміщень у розмірі S=13.7 кв.м., спростовується матеріалами справи та документами наданими відповідачем. Зокрема з аналізу умов договору оренди № 1824 від 24.07.2009 року з додатковими угодами, в т.ч. з урахуванням додаткової угоди № 10 від 14.08.2017 р., вбачається, що загальна площа отриманого в орендне користування відповідачем нежитлового приміщення першого поверху № 6 (площа 11,8 кв.м.) та частки місць загального користування (площею 0,9 кв.м.) дорівнює 12.7 кв.м.

Таким чином, зроблений позивачем розрахунок вартості безпідставно спожитої теплової енергії не відповідає дійсним обставинам та первинним вихідним даним.

При цьому з наведеної позивачем формули, на підставі якої було розраховано кількість спожитої відповідачем теплової енергії (а.с. 63-64) вбачається, що для розрахунку, крім невірної площі, було використано обєм приміщення відповідача, який дорівнює 59 куб. м. Вказана інформації не підтверджується жодними доказами наданими до матеріалів справи.

В ході розгляду спору судом було поставлено представнику позивача питання щодо розяснення наведеного позивачем розрахунку та можливості обґрунтувати з посиланням на матеріали справи вихідних даний використаних при розрахунку наданому в обґрунтування своїх вимог.

Однак, представник позивача зазначив про відсутність у нього будь-яких інших пояснень, крім тих які зазначені в письмових поясненнях та підтвердив неспроможність довести документально факт зміни площі орендованого позивачем приміщення та правильність розрахунку обєму приміщення відповідача. Крім того, представником позивача взагалі не зміг пояснити, яким чином в розрахунку позивача (а.с. 27) у графі кількість днів зазначені вихідні дані, що значно перевищують кількість днів у місяці.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відсутність доказів на підтвердження вищенаведених вихідних даний, унеможливило здійснення судом власного розрахунку розміру (вартість) спожитої теплової енергії за період з квітня 2015 по листопад 2016 р.

При цьому суд керується принципом диспозитивності господарського судочинства, в рамках якого вважає зазначити, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом, то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, оскільки в процесі судового розгляду позивачем належними та допустимими доказами не було доведено правильності застосованих позивачем вихідних даних, що в свою чергу виключило можливість здійснення судом власного розрахунку та перевірки здійснених нарахувань, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії за період з квітня 2015 по листопад 2016 р.

Судовий збір відповідно до положень ст. 129 ГПК України залишається за позивачем.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 11.06.2018 р.

Суддя ОСОБА_4