ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.07.2018 Справа № 905/816/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григорєвій М.В., розглянувшиу відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро

до відповідача: Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, м.Костянтинівка, Донецька область

про стягнення 164402,31грн.

Представники сторін:

від позивача: Левченкова О.А. за дов.

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" м.Дніпро, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, м.Костянтинівка, Донецька область про стягнення 164402,31грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем в порушення вимог діючого законодавства України, протягом 2017 року своїх зобов'язань щодо розрахунків за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення та не перерахування грошових коштів в рахунок компенсації витрат позивача за надання телекомунікаційних послуг споживачам на пільгових умовах за період з січня 2017 року по грудень 2017 року.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/816/18.

Ухвалою господарського суду від 08.05.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/816/18; дану справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 31.05.18р.

21.05.18р. через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Одночасно у поданих запереченнях відповідач просить суд розглянути справу за відсутності його представника.

Ухвалою господарського суду від 31.05.18р. судове засідання відкладено на 20.06.18р.

Після судового засідання 31.05.18р. до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві та підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить її задовольнити.

Ухвалою господарського суду від 20.06.18р. судове засідання відкладено на 05.07.18р.

У судове засідання 05.07.18р. представник відповідача не з'явився; про місце, дату та час слухання справи відповідач був повідомленний належним чином.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на наведене, суд вирішує спір по суті за наявними матеріалами на підставі ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року ПАТ «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам м.Костянтинівка Донецької області, які підпадають під дію ряду Законів України, зокрема, «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з ч.2 ст.97 Бюджетного кодексу України, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету», встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно п.3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р., головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг є Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської міської ради.

Всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року відповідачем відшкодовані були не в повному обсязі. Заборгованість на момент подачі позову до суду становить 164402,31грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

23.10.17р. між ПАТ «Укртелеком» (позивач) та Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (відповідач) укладено договір №187 щодо проведення розрахунків за надані пільги окремим громадянам.

Згідно пп.3.1.1. п.3.1. договору позивач зобов'язаний надавати населенню обумовлені законодавством України пільги на оплату телекомунікаційних послуг.

Відповідно до п.п.3.3.2. п.3.3. договору, відповідач зобов'язаний проводити розрахунки за фактично надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян з місцевого бюджету.

Підпунктом 4.2. договору, визначено, що відповідач відшкодовує кошти за послуги, надані пільговикам не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.17р., а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п.8.1. договору).

Умови цього договору в частині надання пільг з оплати послуг зв'язку та обов'язку відшкодування витрат поширюються на відносини між сторонами, які виникли з 01.01.2017р. (п.8.2. договору).

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст.193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктами 1, 6 ст.92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За приписами п.3 ст.63 Закону України «Про телекомунікації» та п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.12р., споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у ст.17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ч.6 ст.6 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг жертвам нацистських переслідувань, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ст.63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст.9 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст.23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказано, що фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік.. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ;

- у ст.52 Закону України «Про прокуратуру» вказано, що пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтями 91 Бюджетного кодексу України (в редакції з 01.01.17р.) визначено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, зокрема відповідно до пп.20 4, належать видатки на пільги з послуг зв'язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали інвалідами під час проходження військової служби; інвалідам, дітям-інвалідам та особам, які супроводжують інвалідів I групи або дітей-інвалідів (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали інвалідами внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім'ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім'ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім'ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.

Частиною 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України (в редакції з 01.01.17р.) визначено, що бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Як вбачається з матеріалів справи Костянтинівською міською радою прийнято рішення від 15.03.2017 №104 щодо порядку відшкодування коштів по наданю пільг з послуг з'язку.

Відтак, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян. При цьому, такі зобов'язання виникають безпосередньо із законів України та не залежать від їх фінансування.

Надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян. Чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян за рахунок коштів місцевих бюджетів. Обов'язок оператора послуг з надання таких пільг не перебуває у залежності від наявності бюджетних коштів для відшкодування відповідних витрат, а визначається виключно статусом відповідної категорії споживачів, наданого державою.

Згідно з пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003р. №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" житлових субсидій населенню, допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Таким чином, враховуючи викладене, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, в яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги. При цьому чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Разом з тим, як визначено п.8.2. договору №187 від 23.10.17р., умови цього договору в частині надання пільг з оплати послуг зв'язку та обов'язку відшкодувати витрати поширюється на відносини між сторонами, які виникли з 01.01.17р.

Таким чином, відповідач з 01.01.17р. зобов'язаний здійснювати позивачу відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян.

Крім того, не є підставою для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання і відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки, (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.18р. у справі №906/621/17, постанова Верховного Суду України від 07.05.18р. у справі 921/442/17-г/7).

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконуються обов'язки, щодо надання пільговим категоріям громадян м.Костянтинівка Донецької області телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Відповідно до п.10 Положення «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Протягом лютого 2017 року - грудня 2017 року позивачем щомісячно на виконання п.10 Положення, на адресу відповідача згідно регламенту відділу персоніфікованого обліку надавалися розрахунки щодо вартості послуг, фактично наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

На виконання вимог Законів України позивачем надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року на загальну суму 164402,31грн., що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг.

Таким чином, станом на час розгляду справи в суді заборгованість відповідача за надані позивачем телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року складає 164402,31грн.

Як вбачається з заперечень відповідача, останній посилається на наявність розбіжностей щодо виставлених позивачем у спірний період сум.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заперечення відповідача є безпідставними та не обґрунтованими з огляду на наступне.

В спірний період з січня по грудень 2017 року механізм реалізації визначених законодавством України соціальних гарантій, зокрема отримання пільг з оплати послуг зв'язку, визначається Положенням про Єдиний державний автоматирований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 (далі - Положення №117); «Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. (в редакції, чинній в спірний період) (далі - Постанова№256).

Пунктом 2 Постанови №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно ч.4 п.116 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295, розрахунковим періодом для оплати загальнодоступних послуг є поточний календарний місяць.

Відповідно до п.10 Положення №117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2- пільга» ( виконання обов'язку Позивача - підтверджено згідно пунктів 5-6 Додатку до позовної заяви). Крім того, представником Відповідача в залі судового засідання 27.03.2018р. підтверджено належне щомісячне надання в електронному вигляді на адресу Відповідача переліків пільгових категорій громадян, що отримували телекомунікаційні послуги в період з січня по червень 2017 року.

Пунктом 11 Положення №117 передбачено, що на Відповідача, як на уповноважений орган, покладено обов'язок щомісяця: 1) звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складати: реєстр шогашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга"; 3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга";

Крім того, умовами п.5 Постанови №256 передбачено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам, зокрема до 22 числа місяця, що настає за звітним щодо пільг з послуг зв'язку.

В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем вищенаведених норм чинного законодавства в спірний період.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів направлення на адресу позивача або вручення представнику останнього листа №01-20-305-10 від 10.01.2018р. та листа №01-20-4492/1-10 від 15.05.2018р. з додатками щодо відповідних розбіжностей за період березень - листопад 2017р., грудень 2017р.

Також варто зазначити, що згідно пункту 3.3.2 Договору №187 від 23.10.2017р. (надалі - Договір) зі строком дії з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. (пункти 8.1., 8.2. Договору) відпрацювання розбіжностей враховується при складанні форми « 2-пільга» за наступний звітний місяць, тобто розбіжності датовані до 25 січня 2018 року враховуються в формі « 2-пільга» за січень 2018 року, що не є періодом спору з 01.01.2017р. по 31.12.2017р., розбіжності за грудень 2017р. датовані травнем 2018р. враховуються за травень 2018р., що також не є предметом спору у даній справі.

З наведених підстав судом не приймаються до уваги вищенаведені заперечення.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Проаналізувавши наведені вище правові норми та матеріали справи, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача на користь позивача 164402,31грн. заборгованості за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів в період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу оплата судових витрат покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 231, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м.Дніпро до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради Донецька область про стягнення заборгованості у сумі 164402,31грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (вул. Громова, буд. 14, м.Костянтинівка, Донецька область, 85113; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (вул. Херсонська, буд. 26, м.Дніпро, 49600; п/р № в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, ) заборгованість у сумі 164402,31грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 2466,03грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 05.07.18р. оголошено вступну та резолютивні частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.07.18р.

Суддя М.О. Лейба