КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2018 р. Справа№ 911/3904/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання Яремі Н.С.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 05.06.2018 року,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство" на рішення господарського суду Київської області від 28.03.2018 (повний текст складено 16.04.2018)

у справі №911/3904/17 (суддя - Христенко О.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

до Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство"

про стягнення 963 197,46 грн.

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство" про стягнення 963 197,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у січні 2017 року Державне підприємство "Клавдієвське лісове господарство" відправило зі станції Немішаєве Південно-Західної залізниці до станції Галац Ларга Румунська залізниця вагони №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086 з вантажем лісоматеріалів ("Деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, в`язанок хмизу або в аналогічних видах"), про що зазначено у накладних №№ 456749, 456731, 456715, 456723.

14.01.2017 на станцію Кучурган Одеської залізниці надійшла заява відділу митного оформлення № 2 Митного поста "Роздільна" Одеської митниці ДФС, якою вимагалося затримати вагони №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086 для проведення переогляду на підставі Митного кодексу України. Для засвідчення факту простою вагонів працівниками станції Кучурган складений акт загальної форми № 9к1 від 14.01.2017 та надано телеграфне повідомлення № 3 від 15.01.2017 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника.

01.06.2017 на адресу позивача надійшов лист від слідчого управління ГУ Національної поліції в Одеській області вих. № 4/7575 від 31.05.2017 про накладення арешту на 88 вагонів, серед яких і вагони №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086, які необхідно було направити для збереження ТОВ "Віматекс", що і було зроблено 23.06.2017.

Час затримки вагонів на станції Кучурган засвідчений актом загальної форми № 84К1 від 23.06.2017. За час простою вагонів на станційних коліях було нараховано плату за користування вагонами у сумі 672 502,94 грн., збір за зберігання вантажу у вагонах у сумі 289 886,25 грн., збір за проведення маневрової роботи в сумі 808,27 грн.

Претензією від 24.07.2017 вих. № 175/ДС позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату 963 197,48 грн. за затримку вагонів.

У зв'язку з тим, що відповідач не сплатив зазначені кошти, публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" звернулось з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати зборів за користування вагонами, зберігання вантажу у вагонах, за проведення маневрової роботи під час затримки вагонів у сумі 963 197,48 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач вказав на те, що затримка вагонів № 67855817, № 67865873, № 67870568, № 65250086 сталась не з вини відповідача, а з вини Одеської залізниці, яка надавала послуги за заявою Митного посту "Роздільна" та який є територіальним органом Одеської митниці ДФС України, а отже й всі витрати, пов'язані з оглядом (переоглядом) має нести саме Одеська митниця ДФС України. Також відповідач посилався на існування контракту № 13/14-КL від 11.03.2014, укладеного між ним та Фірмою СЧ "Пролісок" (Румунія), за умовами якого продавець продає і відвантажує, а покупець купує і приймає в цілому деревину паливну. Відповідач зазначає, що у доданих до позовної заяви накладних №№ 456749, 456731, 456715, 456723 у графі 111 особою, відповідальною за всі платежі на користь позивача зазначено ТОВ "Рейлтранс", тому відповідні позовні вимоги позивач має пред`являти до зазначеної юридичної особи.

На вказані доводи відповідача, позивач зазначив, що затримка вагонів № 67855817, № 67865873, № 67870568, № 65250086 була зумовлена проведенням переогляду вантажу відділом Митного оформлення № 2 Митного поста "Роздільна" Одеської митниці ДФС, а згодом з проведенням огляду вантажу старшим слідчим в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області Макаровою М.М. та співробітниками УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НП України на підставі ухвали Примосрького районного суду м. Одеси від 19.01.2017, а з 23.01.2017 - у зв'язку із вилученням вантажу на підставі протоколу огляду від 23.01.2017, з 26.01.2017 - у зв'язку із накладенням арешту на вантаж на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2017.

Позивач звернув увагу суду, що зі змісту вказаної ухвали вбачається, що у зв'язку з проведенням досудового слідства у кримінальних провадженнях, за фактом експорту вантажу, який заборонений з 01.01.2017, під час проведення візуального огляду відкритих частин вагону, виявлено невідповідність відомостей стосовно якості та діаметру деревини. Таким чином, як стверджує позивач, на момент завантаження вагонів вантажем, відповідачу мало бути відомо про введення з 01.01.2017 заборони експорту лісоматеріалів необроблених, проте відповідач здійснив завантаження вантажу, частина якого не підлягає експорту та мав передбачити неможливість вивезення вантажу за межі митної території України, затримку та його вилучення.

Рішенням господарського суду Київської області від 28.03.2018 у справі №911/3904/17 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство" на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" 672 502 грн. 94 коп. плати за користування вагонами за час затримки вагонів, 289 886 грн. 25 коп. збір за зберігання вантажу у вагонах за час затримки вагонів, 808 грн. 27 коп. збір за маневрову роботу та 14 447 грн. 96 коп. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - Державне підприємство "Клавдієвське лісове господарство" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 28.03.2018 у справі №911/3904/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Іоннікова І.А., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство" на рішення господарського суду Київської області від 28.03.2018 у справі №911/3904/17, розгляд справи призначено на 05.06.2018, запропоновано учасникам справи до 01.06.2018 подати через канцелярію суду письмові пояснення, заперечення, відзив на апеляційну скаргу та/або інші заяви/клопотання (з урахуванням вимог ст.ст. 167, 263 ГПК України).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2018 у зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, визначено новий склад суду: головуючий суддя - Тищенко О.В, судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 справу №911/3904/17 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство" на рішення господарського суду Київської області від 28.03.2018 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" вважає подану апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, позивач просить суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство" надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 28.03.2018 скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" також надав суду свої пояснення у справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу. Представник вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просив відмовити в задоволенні скарги, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції в січні 2017 Державне підприємство "Клавдієвське лісове господарство" відправило зі станції Немішаєве Південно-Західної залізниці до станції Галац Ларга Румунська залізниця вагони №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086 з вантажем лісоматеріалів, про що укладено накладні відправок №№ 456749, 456731, 456715, 456723.

14.01.2017 на станцію Кучурган надійшла заява відділу Митного оформлення № 2 Митного поста "Роздільна" Одеської митниці ДФС щодо затримання вагонів №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086 для проведення переогляду на підставі ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 467, на підставі доручення на проведення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення від 14.01.2017 № 4/023 наданого слідчим СУ ГУНП в Одеській області.

За клопотанням слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області Макарової М.М. у рамках кримінального провадження № 0000023 від 13.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України Приморським районним судом м. Одеси було винесено ухвалу у справі № 522/1008/17 (1-кс/522/844/17) від 19.01.2017, якою старшому слідчому в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області Макаровій М.М. та співробітникам УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НП України надано дозвіл на проведення огляду вантажу, який переміщується у залізничних вагонах №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086.

З протоколу обшуку від 23.01.2017, складеного старшим слідчим з ОВС СУ ГУ НП в Одеській області полковником поліції Макаровою М.М. вбачається, що у вагонах №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086 міститься від 10 % до 17 % ділової деревини хвойних порід. Вилучені у ході обшуку товарно-матеріальні цінності залишені на відповідальне зберігання залізничної станції Кучурган Одеської залізниці Грищенко Ю.В.

Для засвідчення факту простою вагонів працівниками станції Кучурган складений акт загальної форми № 9к1 від 14.01.2017.

Про факт затримки вагонів, станцією Кучурган направлено на адресу станції відправлення Немішаєве телеграму № 3 від 15.01.2017.

01.06.2017 на адресу філії "Одеської залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" надійшов лист від Слідчого управління ГУ Національної поліції в Одеській області за вих. № 4/7575 від 31.05.2017, яким ст. слідчий в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області підполковник поліції Макарова М.М. повідомила, що в ході досудового розслідування по кримінальним провадженням № 0000238 та № 0000023 з метою встановлення осіб причетних до скоєння правопорушення накладено арешт на 88 вагонів, серед яких №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086 та просила з метою недопущення вивозу за межі України вагонів направити зазначені вагони на ст. Одеса-Застава-1 Одеської залізниці одержувачу ТОВ "Віматекс".

01.06.2017 філією "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" було одержано лист від ТОВ "Віматекс" за вих. № 54-17 від 31.05.2017, яким останній підтвердив готовність прийняти зазначені вагони на свою адресу та гарантовано оплату залізничного тарифу.

23.06.2017 вагони №№ 456749, 456731, 456715, 456723 були переадресовані на адресу ТОВ "Віматекс", що підтверджується наказом на переадресування вагонів № 323 від 23.06.2017.

Час затримки вагонів на станції Кучурган засвідчений актом загальної форми № 84К1 від 23.06.2017.

У зв'язку із зазначеним, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, позивач стверджує, що ним понесені витрати пов'язані із перевезенням та затримкою вантажу з вини відповідача, у зв'язку з чим позивачем нараховані платежі в сумі 963 197,48 грн. (плата за користування вагонами у сумі 672 502,94 грн., збір за зберігання вантажу у вагонах в сумі 289 886,25 грн. та збір за проведення маневрової роботи в сумі 808,27 грн.).

В порядку досудового врегулювання спору станція відправлення Немішаєве виробничий підрозділ Київської дирекції регіональної філії "Південно-Західна залізниця" звернулось до відповідача із листом-претензією за вих. № 175/ДС від 24.07.2017, яким просило оплатити нараховані плату за простій вагонів, плату за користування вагонами та додаткові збори.

У відповідь відповідач листом вих. № 457107 від 12.09.2017 повідомив про те, що останній не визнає наявну за ним заборгованість і, що згідно з умовами Інкотермс-200, відвантаження товару здійснювалось на умовах FCA (склад продавця) де перевізником був ТОВ "Реілтранс".

Як вірно вказав суд першої інстанції, відносини перевезення з переміщенням вантажу залізницями регламентуються Цивільним кодексом Україні, Господарським кодексом України, Митним кодексом України, Статутом залізниць України, Правилами користування вагонам і контейнерами затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) та іншими підзаконними актами.

Так, перевезенням вантажів, відповідно до ст. 306 Господарського кодексу України, визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457) (далі - Статут).

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Як передбачено ч. 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" від 04.07.1996 № 273/96-ВР, ст. 129 Статуту залізниць України обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Згідно ст. 119 Статуту, п.п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458) (далі за текстом Правила та/або Правила користування вагонами і контейнерами), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Пунктом 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082), передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Згідно ст. 46 Статуту, вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356) встановлені розміри зборів за зберігання вантажів, тобто збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

За приписами п.п. 10, 12, 13 Правил користування вагонам і контейнерами станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085).

У п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами визначені випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку.

Згідно ч. 2 ст. 17 Статуту залізниць України умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Відповідно до ст. 119 Статуту плата вноситься за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Частиною 1 ст. 4 Митного кодексу України встановлено, що митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 325 Митного кодексу України за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови.

У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Частиною 5 ст. 338 Митного кодексу України встановлено що, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Так як главою 32 Митного кодексу України, до якої включено ст. 218, врегульовано митні формальності на залізничному транспорті. Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України). Таким чином, дії щодо здійснення митницею митного огляду після митного оформлення, є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не є підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами.

Матеріали справи містять акти загальної форми № 9к1 від 14.01.2017 та № 84К1 від 23.06.2017, що підтверджують розмір додаткових витрат залізниці через затримку вагонів №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086 на проведення огляду транспортних засобів та їх перенаправлення.

Вимогами спільного наказу Державної митної служби України та Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2008 № 1019/1143 "Про затвердження інструкцій про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України", регламентуються дії працівника митниці та працівників залізниці.

Відповідно до п.п. 8, 9 Правил зберігання вантажів збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що приписами чинного законодавства встановлено обов'язок вантажовідправника, вантажоодержувача сплачувати залізниці плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням. Передбачений п. 121 Статуту залізниць України та п. 16 Правил користування вагонами перелік підстав звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами є вичерпним, а затримку вагонів, пов'язану з митним оформленням, до цих підстав не віднесено.

У п. 5.15 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 № 04-5/601 зазначено, що плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до параграфів 2, 3 ст. 22 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) від 01.11.1951, до якої Україна приєдналася 05.06.1992, перевізник не зобов'язаний перевіряти правильність і достатність супровідних документів, доданих відправником до накладної. Відправник несе відповідальність перед перевізником за наслідки, що виникають в результаті відсутності, недостатності чи неправильності супровідних документів.

Статтею 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) встановлено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Згідно з параграфом 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) передбачено, що якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що у разі понесення перевізником додаткових витрат за затримку вагонів, пов'язану з митним оформленням, вантажовідправник зобов'язаний відшкодувати залізниці всі платежі, нараховані до сплати за користування вагонами.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

Згідно з параграфом 1 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) передбачено, що якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обов'язком: одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснене ним перевезення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підставі наведених вище актів загальної форми, які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів.

Проте, заперечуючи проти позову, відповідач посилався на укладення 11.03.2014 між Державним підприємством "Клавдієвське лісове господарство", як продавцем, та СЧ "Пролісок" С.Р.Л.", Румунія, як покупцем, контракту № 13/14-КL від 11.03.2014. При цьому, скаржником, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано належним чином засвідчену копію зазначеного контракту.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до накладних ЦИМ/СМГС №№ 456749, 456731, 456715, 456723 відповідач - ДП "Клавдієвський лісгосп" Бородянський район, смт. Клавдієво-Тарасове, вул. Жовтня, 4 значиться вантажовідправником вантажу "Деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, в`язанок хмизу або в аналогічних видах" у вагонах №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086.

Відповідно до відомостей експортних декларацій на товар "деревина паливна соснова" в графі 2 "відправником/експортером" зазначено ДП "Клавдієвський лісгосп" смт Клавдієво-Тарасове, вул. Жовтня, 4; в графах 9, 14 декларацій "декларант/представник", "особа, відповідальна за фінансове врегулювання" вказано ДП "Клавдієвський лісгосп" смт Клавдієво-Тарасове, вул. Жовтня, 4.

Як вірно вказав місцевий господарський суд, термін вантажовідправник визначено в Інструкції про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури з товарами (вантажами), переміщуваними залізничними вантажними поїздами, і працівників залізниць України, затвердженій наказом Державної митної служби України, Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2008 № 1019/1143, згідно з якою вантажовідправник - зазначена в перевізних документах юридична чи фізична особа, яка довіряє товар (вантаж) залізниці для його перевезення.

Наявними в матеріалах справи доказами, зокрема накладними за відправками №№ 456749, 456731, 456715, 456723 вагонів №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086, в яких вантажовідправником значиться ДП "Клавдіївське лісове господарство" спростовуються твердження скаржника про те, що відправка здійснювалась перевізником ТОВ "РеілТранс".

Скаржник, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції посилається на те, що саме Одеська митниця ДФС України винна у зупиненні та простої вагонів, а тому саме остання повинна відшкодовувати позивачу всі пов`язані з цим витрати.

Однак, зазначаючи вищевикладене, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, скаржником не було надано суду доказів оскарження дій митниці у встановленому законодавством порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2017 у справі № 522/1008/17 (1-кс/522/1349/17) про накладення арешту на майно зазначено, що у зв`язку з проведенням досудового слідства у кримінальних провадженнях за фактом експорту вантажу, який заборонений з 01.01.2017 під час проведення 23.01.2017 візуального огляду відкритих частин вагону виявлено невідповідність відомостей стосовно якості та діаметру деревини: у вантажному вагоні відкритого типу № 67855817, у якому переміщується згідно накладної ЦИМ /СМГС № 456749 від 04.01.2017 деревина паливна загальною вагою 41 тис. 500 кг, фактично знаходиться 10% ділової деревини, а 90% складає паливна деревина; у вантажному вагоні відкритого типу № 67865873, у якому переміщується згідно накладної ЦИМ /СМГС № 456731 від 04.01.2017 деревина паливна загальною вагою 40 тис. 900 кг, фактично знаходиться 15% ділової деревини, а 85% складає паливна деревина; у вантажному вагоні відкритого типу № 67870568, у якому переміщується згідно наданої ЦИМ /СМГС № 456715 від 04.01.2017деревина паливна загальною вагою 41 тис. 400 кг, фактично знаходиться 15% ділової деревини, а 85% складає паливна деревина; у вантажному вагоні відкритого типу № 65250086, у якому переміщується згідно накладної ЦИМ /СМГС № 456723 від 04.01.2017 деревина паливна загальною вагою 41 тис. 200 кг, фактично знаходиться 17% ділової деревини, а 83% складає паливна деревина.

На зазначену вище деревину, яка знаходиться у вагонах №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2017 у справі № 522/1008/17 (1-кс/522/1349/17) накладено арешт.

Доказів оскарження або скасування зазначеної ухвали Приморського районного суду м. Одеси матеріали справи не містять.

Таким чином, виходячи з системного аналізу змісту положень статей 28, 31, 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), ст.ст. 218, 325, 338 Митного кодексу України та статей 119, 121 Статуту залізниць України, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що вартість проведених залізницею робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю, а у разі відсутності виявлення такого факту вантажовідправник може стягнути в судовому порядку понесені ним збитки у розмірі вартості сплачених залізниці витрат з того органу, за ініціативою якого було проведено затримку вантажу на станціях залізниці чи на підходах до них.

На переконання колегії суддів наведеним спростовується твердження відповідача про те, що відшкодування вартості робіт та інших операцій за час проведення огляду (переогляду) товару, вже проведених залізницею за свій рахунок, має здійснюватися органом, з ініціативи якого прийнято рішення про проведення митного огляду.

Таким чином стягнення плати за користування вагонами, зберігання вантажу, плати за виконання маневрової роботи, зважування вантажу та іншої роботи можливе не тільки за умови наявності попередньої згоди вантажовласника на вчинення таких дій, а й у інших передбачених законом випадках, у тому числі у випадку проведення митного контролю та митного оформлення товарів.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2, 4 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідачем не спростовано факт простою вагонів №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086 за номерами відправки №№ 456749, 456731, 456715, 456723 на станції Кучурган Південно-Західної залізниці в період з 14 січня по 23 червня 2017 року з підстав здійснення митного огляду належного відповідачу вантажу, тобто з причин, незалежних від перевізника, внаслідок чого, на переконання колегії суддів, ПАТ "Українська залізниця" правомірно нарахувало відповідачу плату за користування вагонами у розмірі 672 502,94 грн., збір за зберігання вантажу у вагонах в сумі 289 886,25 грн. та збір за маневрову роботу в сумі 808,27 грн. Колегія суддів погоджується, що факт затримки вагонів під митним контролем у вищевказаний період підтверджується належним чином оформленими актами загальної форми ГУ-23 № 9к1 від 14.01.2017 та № 84К1 від 23.06.2017, які в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України та ст. 129 Статуту залізниць України є допустимими доказами.

Вказані акти містять достатню інформацію щодо затримки вагонів залізницею у зв'язку з проведенням митного огляду, зокрема, щодо часу затримки та розрахунку суми додаткових платежів за період простою вагонів, а тому є належними доказами понесення залізницею додаткових витрат, пов'язаних з митними формальностями, оскільки цими актами в сукупності із іншими доказами підтверджено облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними.

Колегія суддів вважає, що на підставі зазначених актів загальної форми ГУ-23 перевізником було правомірно розраховано плату за користування вагонами, плату за зберігання вантажу у вагонах, плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею в період затримки вагонів відповідача №№ 67855817, 67865873, 67870568, 65250086 під час митного огляду вантажу.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 672 502 грн. 94 коп. плати за користування вагонами за час затримки вагонів, 289 886 грн. 25 коп. збір за зберігання вантажу у вагонах за час затримки вагонів та 808 грн. 27 коп. збір за маневрову роботу.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 28.03.2018, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство" слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 28.03.2018 залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 129, 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство" на рішення господарського суду Київської області від 28.03.2018 по справі № 911/3904/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 28.03.2018 по справі № 911/3904/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Державне підприємства "Клавдієвське лісове господарство".

4. Матеріали справи № 911/3904/17 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова

Дата складання повного тексту постанови 13.06.2018 року