ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2018м. ДніпроСправа № 904/2583/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Клевець К.В.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ", м. Маріуполь, Донецька область

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ", м. Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення 3% річних у сумі120 899 349, 92 грн.

Представники:

Від позивача Лактіонова Л.О. - представник за довіреністю № 001-14.12.17 від 14.12.2017

Від відповідача Каманов В.В. - представник за довіреністю № 145 від 21.05.2018

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ" про стягнення 3% річних у сумі120 899 349, 92 грн. за Договором про відступлення права вимоги № 2/020817/17-0540-01 від 02.08.2017р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору про відступлення права вимоги № 2/020817/17-0540-01 від 02.08.2017р. в частині виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2018, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 09.07.2018.

09.07.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ПАТ «ДМК» не заперечується факт укладення Договору та Додаткової угоди до Договору, підписання Договору та Додаткової угоди повноваженим представником підприємства та факт відступлення права вимоги, однак в силу постійного блокування рахунків підприємства, фінансових складнощів, обумовлених різноманітними чинниками, такими як невизначеність ситуації на світових ринках сталі, що супроводжується значним зниженням світових цін на готову продукцію, зменшенням попиту на продукцію, що виготовляється, несприятливою кон'юнктурою на ринку збуту продукції, а також іншими чинниками, наразі сплатити кошти заявлені Позивачем до стягнення за Договором у ПАТ «ДМК» не має фінансової можливості.

09.07.2018 представниками позивача та відповідача подано клопотання про закриття підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті, в якому сторони просили суд на підставі ч. 6 ст. 183 ГПК України у зв'язку з відсутністю у сторін додаткових письмових пояснень, заперечень та доказів, закрити підготовче засідання та перейти до розгляду справи №904/2583/18 по суті в даному судовому засіданні.

У зв'язку з тим, що у сторін відсутні додаткові письмові пояснення, заперечення та докази, суд оголосив про закриття підготовчого засідання та розпочав розгляд справи по суті.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 09.07.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг» (кредитор - позивач) та Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат» (новий кредитор-відповідач) було укладено договір про відступлення права вимоги №2/020817/17-0540-01.

Пунктом 1 договору було передбачено, що договір направлено на регламентацію цивільних правовідносин, які виникли через відступлення в порядку та на умовах, визначених даним договором та діючим в Україні законодавством, кредитором новому кредитору усіх прав вимоги до Публічного акціонерного товариства «АЛЧЕВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ» (ідентифікаційний код 05441447) (надалі ПАТ «АЛЧЕВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ») за договором поставки № ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010р. (надалі первісний договір), який було укладено між кредитором та боржником зі всіма змінами та доповненнями, або у зв'язку з ними.

Згідно із пунктом 2 договору, кредитор передає (відступає) новому кредитору всі права вимоги, які існували на дату укладання Договору, або які можуть виникнути у майбутньому, кредитора до боржника за первісним договором або у зв'язку із ним, а також усі засоби захисту прав, які доступні кредитору (надалі права вимоги), у тому числі право вимоги виконання грошових зобов'язань за первісним договором на загальну суму 5 057 639 540,08 грн., підтверджених, зокрема:

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2016 у справі №910/2033/16 (залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 09.022017 у справі №910/2033/16) на підставі яких стягнуто з боржника:

- 2 852 654 485,11 грн. боргу, як заборгованості боржника перед кредитором за фактично поставлений товар за первісним договором;

- 1 220 371 046,64 грн. пені, як санкції за прострочення оплати товару, вказаного у п. 2.1. цього договору;

- 129 146 765,59 грн., як 3% річних за користування грошовими коштами.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.01.2017 у справі №910/2158/17 (залишено в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 у справі №910/2158/17) на підставі якого стягнуто з боржника:

- 788 780 104,35 грн. пені, як санкції за прострочення оплати товару, вказаного в п. 2.1. даного договору;

- 66 687 138,39 грн., як 3% річних за користування грошовими коштами.

Пунктом 3 договору було встановлено, що моментом переходу (відступлення) права вимоги від кредитора до нового кредитора є дата підписання даного договору, тобто 02.08.2017р.

Згідно з п. 5 договору, кредитор зобов'язаний на протязі 5 робочих днів з моменту вступу ц силу цього договору передати новому кредитору оригінали всіх документів, з яких виникає право вимоги , копії яких, засвідчені підписом представника та печаткою кредитора, передані новому кредитору під час підписання цього договору, акти звірки взаєморозрахунків. Передача копій та оригіналів документів оформлюється актами приймання-передачі між кредитором та новим кредитором, які підписуються уповноваженими представниками та скріплюються печатками сторін.

Актом приймання-передачі документів за договором про відступлення права вимоги №2/020817/17-0540-01, який було підписано повноважними представниками позивача та відповідача 02.08.2017р., підтверджується факт передачі позивачем, та отримання відповідачем усіх оригіналів та/або засвідчених копій документів, що підтверджують право вимоги до ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" за договором поставки.

Пунктом 6 договору передбачено, що у якості оплати за права вимоги новий кредитор, за умови передачі кредитором оригіналів документів, передбачених п.5 договору (підписання сторонами актів приймання-передачі оригіналів документів), зобов'язується перерахувати суму у розмірі 5 057 639 540,08 грн. на поточний рахунок кредитора, вказаний у договорі, упродовж 5 (п'яти) робочих днів від моменту укладання даного договору.

10.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг» (кредитор - позивач) та Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат» (новий кредитор-відповідач) було укладено додатку угоду №1 до договору про відступлення права вимоги №2/020817/17-0540-01.

Відповідно до пункту 4 додаткової угоди, було встановлено еквівалент боргу нового кредитору в сумі 5 057 639 540,08 грн. в іноземній валюті, а саме в доларах Сполучених Штатів Америки (англ. United States dollar). Еквівалент боргу в доларах Сполучених Штатів Америки на дату підписання додаткової угоди складає 196 607 862,16 доларів Сполучених Штатів Америки за офіційним курсом Національного банку України на 10.08.2017г. (2572,4503 гривень за 100 доларів). Сторони визначають еквівалент грошового зобов'язання нового кредитора (боргу) як суму в іноземній валюті в розмірі 196 607 862,16 доларів Сполучених Штатів Америки.

Пунктом 5 додаткової угоди було встановлено, що новий кредитор зобов'язаний сплатити кредитору еквівалент грошового зобов'язання (боргу) у доларах Сполучених Штатів Америки протягом 5 (п'яти) днів з моменту набрання чинності цієї додаткової угоди, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України (гривні) на поточний рахунок кредитора, зазначений в договорі. Сума, що підлягає сплаті у гривнях, має визначатися новим кредитором за офіційним курсом доларів Сполучених Штатів Америки, який встановлений Національним банком України на день здійснення платежу.

Положеннями п.6 додаткової угоди було передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання своїх зобов'язань за пунктом 5 додаткової угоди, новий кредитор зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 50 % від суми невиконаного грошового зобов'язання (еквівалент боргу в доларах Сполучених Штатів Америки на дату підписання додаткової угоди), що становить гривневий еквівалент 98 303 931,08 доларів Сполучених Штатів Америки. Штраф визначається (розраховується) за формулою: еквівалент боргу в доларах Сполучених Штатів Америки в розмірі 196 607 862,16 доларів, який поділений на 100% (сто відсотків) і помножений на 50% (п'ятдесят відсотків). Новий кредитор зобов'язаний самостійно сплатити штраф кредитору в день виникнення обставин несвоєчасного виконання грошового зобов'язання нового кредитора за пунктом 5 додаткової угоди, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України (гривні) на поточний рахунок кредитора, вказаний в договорі. Сума штрафу, що підлягає сплаті у гривнях, визначається новим кредитором за офіційним курсом доларів Сполучених Штатів Америки, який встановлений Національним банком України на день здійснення платежу.

Відповідач зобов`язання щодо здійснення розрахунків за отримане право вимоги до ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" не здійснив.

У зв'язку з невиконанням з відповідачем умов договору та додаткової угоди, рішенням Господарського суду Донецької області від 11.09.2017р. по справі №905/1948/17 стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ» на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ» заборгованість за Договором про відступлення права вимоги №2/020817/17-0540-01 від 02.08.2017р. у розмірі 196 607 862,16 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 19.08.2017р. становить 5 011 613 246,21 грн., штраф у розмірі 98 303 931,08 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 19.08.2017р. становить 2 505 806 623,11 грн., а також три проценти річних у сумі 1 647 653,67 грн., судовий збір у розмірі 238 600,00 грн.

Вказаним рішенням господарського суду Донецької області по справі №905/1948/17 встановлений факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором про відступлення права вимоги №2/020817/17-0540-01 від 02.08.2017р. та наявністю боргу відповідача перед позивачем у розмірі 196 607 862,16 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 19.08.2017р. становило 5 011 613 246,21 грн.

В подальшому, рішенням Господарського суду Донецької області від 19.12.2017р. по справі №905/2661/17 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" курсову різницю в сумі 210 001 406,55 грн., судовий збір в сумі 240 000,00 грн.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

На час розгляду справи, рішення господарського суду Донецької області від 11.09.2017 по справі №905/1948/17 та рішення господарського суду Донецької області від 19.12.2017р. по справі №905/2661/17 є такими, що набрали законної сили, що відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для звільнення позивача від доказування обставин, встановлених під час розгляду справ №905/1948/17, №905/2661/17.

Звертаюсь до суду, позивач зазначає, що після прийняття рішень у справах №905/1948/17, №905/2661/17, відповідачем не виконанні зобов'язання щодо оплати за отримане право вимоги відповідно до договору про відступлення права вимоги №2/020817/17-0540-01 від 02.08.2017р., у зв'язку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 20.08.2017 по 31.05.2018 у розмірі 120 899 349,92 грн., що і є причиною виникнення цього спору.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості за договором відповідачем суду не надано.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Положеннями ст. 229 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тому підставою відповідальності за грошовим зобов'язанням є сам факт порушення зобов'язання, який полягає в неповерненні відповідних грошових коштів у строк, і цей факт є вирішальним для застосування такої відповідальності.

За своїми ознаками три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Враховуючи той факт, що відповідачем було порушено умови укладеного договору щодо строків розрахунків за передане право вимоги до боржника, зазначений факт встановлений рішеннями господарського суду Донецької області від 11.09.2017 по справі №905/1948/17 та від 19.12.2017р. по справі №905/2661/17, перевіривши розрахунки 3% річних, суд вважає їх арифметично вірними та обґрунтованими, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення 3% річних за період з 20.08.2017 по 31.05.2018 у розмірі 120 899 349,92 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача, щодо відсутності коштів, судом не приймаються на підставі наступного.

В статті 193 Господарського кодексу України зазначається, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, в силу приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями за спірним Договором і така відповідальність не може ставитися у залежність від фінансових складнощів відповідача, обумовлених різноманітними чинниками про які вказує відповідач у своєму відзиві на позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У відповідності до п. 1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Таким чином, посилання відповідача на скрутне матеріальне становище не звільняє його від відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 129, 73, 74, 76-79, 86, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ" про стягнення 3% річних у сумі 120 899 349, 92 грн. за Договором про відступлення права вимоги № 2/020817/17-0540-01 від 02.08.2017р. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ" (51925, Дніпропетровська область, місто Кам'янське, вулиця Соборна, будинок 18-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" (87534, Донецька область, м. Маріуполь, просп. Нахімова, буд. 116-А, ) 3% річних у сумі 120 899 349, 92 грн. (сто двадцять мільйонів вісімсот дев'яносто дев'ять тисяч триста сорок дев'ять грн. 92 коп.) та витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 616 700,00 грн. (шістсот шістнадцять тисяч сімсот грн. 00 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.07.2018

Суддя Н.Г. Назаренко