ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.06.2018                      Справа №905/301/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Мунтяну Ю.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, ,

до відповідача, Приватного акціонерного товариства “Горлівськтепломережа”, с.Щурове м.Лиман Донецької області, ,

про стягнення 84393900,79 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/4-114 б/д до Приватного акціонерного товариства “Горлівськтепломережа”, с.Щурове м.Лиман Донецької області, про стягнення боргу у загальній сумі 84393900,79 грн., у тому числі:

- основний борг у сумі 33750644,72 грн. на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13/3353-БО-6 від 28.12.2012р.;

- три проценти річних у сумі 4733328,09 грн. та інфляційні витрати у сумі 41697413,67грн. на підставі ст.625 Цивільного кодексу України;

- пеня у сумі 4212514,31 грн. на підставі п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу №13/3353-БО-6 від 28.12.2012р.

Ухвалою суду від 06.03.2018р. прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/301/18; визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29.03.2018р.; встановлено строк позивачу для надання відповідно до ст.166 Господарського процесуального кодексу України відповіді на відзив до 29.03.2018р.; встановлено строк відповідачу для надання відповідно до ст.165 Господарського процесуального кодексу України відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову до 22.03.2018р., але не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку судового засідання; визнано явку представників сторін на судове засідання обов’язковою.

Обґрунтуванням вимог визначено укладання договору купівлі-продажу природного газу №13/3353-БО-6 від 28.12.2012р. між позивачем та відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу, внаслідок чого утворилась заборгованість за зобов’язаннями березня-квітня, жовтня-грудня 2013р., виникли підстави для нарахування 3% річних, пені та інфляційних витрат за ними, а також 3% річних, пеня за зобов’язаннями січня-лютого 2013р. та інфляційних витрат за зобов’язанням лютого 2013р.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог, витяги сальдо та операцій по підприємству відповідача з 01.01.2013р. по 30.09.2017р., а також у копіях: договір купівлі-продажу природного газу №13/3353-БО-6 від 28.12.2012р. із додатковими угодами №1 від 18.09.2013р., №2 від 24.09.2013р. до нього, акти приймання-передачі природного газу №б/н від 28.10.2013р., №б/н від 31.10.2013р., №б/н від 30.11.2013р., №б/н від 31.12.2013р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.8, 9, 55, 124 Конституції України, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.11, 15, 16, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст.20, 173, 174, 175, 193, 216, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст.3, 4, 20, 42, 46, 162, 163, 164, 171, 172 Господарського процесуального кодексу України.

28.03.2018р. відповідачем на електронну адресу суду надіслано клопотання №б/н від 28.03.2018р. про відкладення підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 29.03.2018р. відкладено підготовче засідання на 03.05.2018р.; встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву до 20.04.2018р., одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до дати підготовчого засідання; встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив до 03.05.2018р., направити останнє на адресу відповідача та надати суду докази такого направлення до 03.05.2018р.

03.05.2018р. відповідачем подано клопотання №б/н від 02.05.2018р. про відкладення судового розгляду та ознайомлення з матеріалами справи, з додатками, що задоволено судом.

Ухвалою суду від 03.05.2018р. продовжено строк підготовчого провадження до 04.06.2018р. (включно); відкладено підготовче засідання на 22.05.2018р.; встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву до 14.05.2018р., одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку підготовчого засідання; встановити строк позивачу для подання відповіді на відзив до 22.05.2018р., направити останнє на адресу відповідача та надати суду докази такого направлення до 22.05.2018р.; визнано явку представників сторін у судове засідання обов’язковою.

22.05.2018р. від представника відповідача через канцелярію суду отримано клопотання №б/н від 22.05.2018р. про долучення документів до матеріалів справи, із додатками.

22.05.2018р. від представника позивача через канцелярію суду отримано клопотання №б/н б/д про відкладення розгляду справи, із доданою до нього довіреністю, що задоволено судом.

Ухвалою суду від 22.05.2018р. відкладено підготовче засідання на 31.05.2018р.; встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву по 31.05.2018р., одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку підготовчого засідання; встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив по 31.05.2018р., направити останнє на адресу відповідача та надати суду докази такого направлення до 31.05.2018р; визнано явку представників сторін у судове засідання обов’язковою.

31.05.2018р. представником відповідача надано суду відзив №б/н від 14.05.2018р. на позовну заяву, із доданими до нього документами, за змістом якого посилається на приписи Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"; вказано, що акти приймання-передачі природного газу з січня по вересень 2013р. підписано сторонами 28.10.2013р., строк оплати за якими настав лише 14.11.2013р.; зазначено, що затримка оплат за природний газ сталася не з вини відповідача і не є умисною; звернуто увагу на скрутне фінансове становище підприємства відповідача, проведення антитерористичної операції на території здійснення господарської діяльності відповідачем; просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 31.05.2018р. закрито підготовче провадження по справі №905/301/18; призначено справу №905/301/18 до судового розгляду по суті; визначено проведення судового засідання 05.06.2018р. для розгляду справи по суті; визнано явку представників сторін у судове засідання не обов'язковою.

05.06.2018р. оголошено перерву у судовому засіданні по справі №905/301/18 по 18.06.2018р.

Ухвалою суду від 05.06.2018р. повідомлено позивача, Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, та відповідача, Приватне акціонерне товариство “Горлівськтепломережа”, с.Щурове, м.Лиман Донецької області, про продовження судового засідання, що відбудеться 18.06.2018р.

12.06.2018р. від відповідача отримано клопотання №б/н від 06.06.2018р. про поновлення відповідачу строку для подання доказів по справі та долучення документів до матеріалів справи, із додатками.

Судом не встановлено поважності причин пропуску встановленого судом строку, з огляду на що, суд відмовляє у продовженні строку для подання доказів.

Представник позивача у судове засідання 18.06.2018р. не з’явився.

Представник відповідача у судове засідання 18.06.2018р. не з’явився.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом не встановлено наявності останніх.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також забезпечення з боку суду можливості сторін для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом зв’язку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статті 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов’язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

28.12.2012р. між Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” (нині-Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” та далі - Продавець) та Публічним акціонерним товариством “Горлівськтепломережа” (нині – Приватне акціонерне товариство “Горлівськтепломережа” та далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/3353-БО-6, згідно з яким Продавець зобов’язався передати у власність Покупцю у 2013р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадаютьб під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а Покупець зобов’язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

За визначеннями п.2.1 договору, Продавець передає Покупцеві з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ обсягом до 16479,253 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень – 3398,696, лютий – 3249,706, березень – 2735,915, квітень – 794,100, травень – 0, червень – 0, липень – 0, серпень – 0, вересень – 0, жовтень – 846,912, листопад – 2297,338, грудень – 3156,586.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За умовою п.3.4 договору, акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.1 договору визначено встановлення ціни (граничного рівня ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

За змістом п.5.2 договору встановлена до сплати ціна за 1000 куб.м. природного газу – 3884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ – 4661,74 грн.

Можливість змін ціни на природний газ вбачається з п.5.3 договору.

Згідно п.5.5 договору у редакції додаткової угоди №2 від 24.09.2013р. до нього загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п.6.3 договору, сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях Покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. (р.11 договору).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу №б/н від 28.10.2013р., №б/н від 31.10.2013р., №б/н від 30.11.2013р., №б/н від 31.12.2013р. за період січень-квітень, жовтень-грудень 2013р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у січні 2013р. – 2809,217 тис.куб.м. на суму 13095828,02 грн. (акт прийому-передачі №б/н від 28.10.2013р.);

у лютому 2013р. – 2764,476 тис.куб.м. на суму 12887257,29 грн. (акт прийому-передачі №б/н від 28.10.2013р.);

у березні 2013р. – 1746,332 тис.куб.м. на суму 8140938,75 грн. (акт прийому-передачі №б/н від 28.10.2013р.);

у квітні 2013р. – 454,905 тис.куб.м. на суму 2120647,02 грн. (акт прийому-передачі №б/н від 28.10.2013р.);

у жовтні 2013р. – 1188,567 тис.куб.м. на суму 5453782,47 грн.;

у листопаді 2013р. – 1577,067 тис.куб.м. на суму 7236428,71 грн.;

у грудні 2013р. – 2591,492 тис.куб.м. на суму 11891154,34 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період січень-квітень, жовтень-грудень 2013р. у загальному обсязі 13132,056 тис.куб.м. на суму 60826036,60 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобов’язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за січень 2013р. – 13.02.2013р.;

за лютий 2013р. – 13.03.2013р.;

за березень 2013р. – 13.04.2013р.;

за квітень 2013р. – 13.05.2013р.;

за жовтень 2013р. – 13.11.2013р.;

за листопад 2013р. – 13.12.2013р.;

за грудень 2013р. – 13.01.2014р.

При цьому, як свідчать матеріали справи, споживання природного газу у січні 2013р. в обсязі 2809,217 тис.куб.м. на суму 13095828,02 грн. зафіксовано у акті приймання-передачі природного газу №б/н від 28.10.2013р., у лютому 2013р. в обсязі 2764,476 тис.куб.м. на суму 12887257,29 грн. зафіксовано у акті приймання-передачі природного газу №б/н від 28.10.2013р., у березні 2013р. в обсязі 1746,332 тис.куб.м. на суму 8140938,75 грн. зафіксовано у акті приймання-передачі природного газу №б/н від 28.10.2013р., у квітні 2013р. в обсязі 454,905 тис.куб.м. на суму 2120647,02 грн. зафіксовано у акті приймання-передачі природного газу №б/н від 28.10.2013р.

Отже, виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку, що постачання газу за період січень-квітень 2013р., частково у наведених обсягах, фактично визначено остаточно у цьому розмірі лише 28.10.2013р., про що свідчать наведені відповідні акти.

За визначеннями п.3.4 договору, акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, у них містяться дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість.

Таким чином слідує, що у такій спосіб сторони обумовили підставу для остаточного розрахунку. Тобто, складання акту приймання-передачі природного газу, із відображенням усіх перелічених даних, має юридичним наслідком визначення певного розміру зобов’язання покупця, у спірному випадку в частині обсягу спожитого газу та його вартості, ґрунтуючись на умовах укладеного договору.

Дослідивши у сукупності наведене положення договору разом із п.п.2.1.1, 2.1.2, 3.3 означеного правочину та фактичними обставинами справи, слідує, що сторонами обов’язок зі сплати вартості спожитого природного газу саме в розмірах: 13095828,02 грн. за поставлений природний газ у січні 2013р. в обсязі 2809,217 тис.куб.м., 12887257,29грн. за поставлений газ у лютому 2013р. в обсязі 2764,476 тис.куб.м., 8140938,75 грн. за поставлений газ у березні 2013р. в обсязі 1746,332 тис.куб.м., 2120647,02 грн. за поставлений природний газ у квітні 2013р. в обсязі 454,905 тис.куб.м. визначено остаточно лише за станом на кінець жовтня 2013р.

Відтак, акти приймання-передачі природного газу №б/н від 28.10.2013р. є підставою для остаточного розрахунку між сторонами у сумі визначеній у них та обумовлюють обов’язок відповідача щодо сплати безпосередньо такої вартості природного газу, з огляду на встановлення його поставки саме в наведеному у них обсязі, з моменту їх оформлення.

За таких обставин, суд не вбачає правомірним застосування п.6.1 договору у прямому його значенні щодо визначення згідно нього моменту виникнення права вимоги зі сплати суми в розмірі 13095828,02 грн. за зобов’язанням січня 2013р., 12887257,29грн. за зобов’язанням лютого 2013р., 8140938,75 грн. за зобов’язанням березня 2013р., 2120647,02 грн. за зобов’язанням квітня 2013р.

Суд дійшов висновку, що застосування цього положення правочину, у наведеній частині, можливе як звичай ділового обороту у сфері договірних відносин, що склались між сторонами, з метою усунення прогалин, які виникли в процесі правового регулювання взаємовідносин сторін, а саме у частині строків оплати поставленого природного газу в означених вище сумах.

Так, п.6.1 договору встановлено правило поведінки щодо порядку та умов проведення розрахунків, що є усталеним у певній сфері відносин.

Зважаючи на дане, суд дійшов висновку про наявність обов’язку відповідача з оплати вартості спожитого природного газу, обсяги якого відображено в актах приймання-передачі №б/н від 28.10.2013р. - здійснити розрахунок за ними за зобов’язаннями січня-квітня 2013р. в загальній сумі 36244671,08 грн. не пізніше 13.11.2013р., що є поточним строком до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (в означеному випадку - складання актів).

Відтак, вартість поставленого природного газу повинна бути сплаченою відповідачем:

у січні 2013р. – в сумі 13095828,02 грн. (на підставі акта від 28.10.2013р.) не пізніше 13.11.2013р.;

у лютому 2013р. – в сумі 12887257,29 грн. (на підставі акта від 28.10.2013р.) не пізніше 13.11.2013р.;

у березні 2013р. – в сумі 8140938,75 грн. (на підставі акта від 28.10.2013р.) не пізніше 13.11.2013р.;

у квітні 2013р. – в сумі 2120647,02 грн. (на підставі акта від 28.10.2013р.) не пізніше 13.11.2013р.

Разом з тим, зважаючи на дані, які містить сальдо та витяг по операціям щодо Приватного акціонерного товариства “Горлівськтепломережа” та розрахунок позовних вимог, відповідач розрахувався за природний газ, спожитий у січні 2013р. у розмірі 13095828,02 грн. станом на 10.01.2014р., у лютому 2013р. у розмірі 12887257,29грн. станом на 02.07.2014р., у березні 2013р. у розмірі 1092306,57 грн. станом на 14.07.2014р., виходячи з проведених відповідачем оплат, що свідчить про повне погашення зобов’язань січня-лютого 2013р. та часткове погашення зобов’язання березня 2013р. із порушенням строків їх виконання.

Отже, як вбачається з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається, грошове зобов’язання Покупця перед Продавцем природного газу поставленого, зокрема, у березні-квітні, жовтні-грудні 2013р. у загальній сумі 33750644,72 грн. у встановлені договором строки, як і на час розгляду справи, не виконано.

Дані обставини у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України не спростовано, протилежного з матеріалів справи не вбачається.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлений газ протягом березня-квітня, жовтня-грудня 2013р. відповідно до договору №13/3353-БО-6 від 28.12.2012р. обґрунтовані та доведені, отже підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме в сумі 33750644,72 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов’язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат становить 41697413,67грн. (у межах провадження по даній справі за зобов’язанням лютого 2013р. загалом за період квітень 2013р.-червень 2014р., за зобов’язанням березня 2013р. загалом за період квітень 2013р.-вересень 2017р., за зобов’язанням квітня 2013р. загалом за період червень 2013р.-вересень 2017р., за зобов’язанням жовтня 2013р. загалом за період грудень 2013р.-вересень 2017р., за зобов’язанням листопада 2013р. загалом за період січень 2014р.-вересень 2017р., за зобов’язанням грудня 2013р. загалом за період лютий 2014р.-вересень 2017р., з урахуванням здійснених оплат);

3% річних – 4733328,09 грн. (у межах провадження по даній справі за зобов’язанням січня 2013р. за період 14.02.2013р. по 09.01.2014р.; за зобов’язанням лютого 2013р. за період з 14.03.2013р. по 01.07.2014р.; за зобов’язанням березня 2013р. за період з 16.04.2013р. по 30.10.2017р.; за зобов’язанням квітня 2013р. за період з 14.05.2013р. по 30.10.2017р.; за зобов’язанням жовтня 2013р. за період з 14.11.2013р. по 30.10.2017р.; за зобов’язанням листопада 2013р. за період з 14.12.2013р. по 30.10.2017р.; за зобов’язанням грудня 2013р. за період з 14.01.2014р. по 30.10.2017р., з урахуванням здійснених оплат).

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 означеного договору, він у безспірному порядку зобов’язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобов’язання становить 4212514,31 грн. (у межах провадження по даній справі за зобов’язанням січня 2013р. за період 14.02.2013р. по 13.08.2013р.; за зобов’язанням лютого 2013р. за період з 14.03.2013р. по 13.09.2013р.; за зобов’язанням березня 2013р. за період з 16.04.2013р. по 15.10.2013р.; за зобов’язанням квітня 2013р. за період з 14.05.2013р. по 13.11.2013р.; за зобов’язанням жовтня 2013р. за період з 14.11.2013р. по 13.05.2014р.; за зобов’язанням листопада 2013р. за період з 14.12.2013р. по 13.06.2014р.; за зобов’язанням грудня 2013р. за період з 14.01.2014р. по 13.07.2014р., з урахуванням здійснених оплат).

Згідно Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одночасно 30.11.2016р. набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р., яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст.1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст.2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Отже, з наведених норм вбачається, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а це - зменшення, списання та/або реструктуризакція, необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.

При цьому згідно ч.3 ст.7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення божником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері електро- та теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Крім того, вказаною нормою, не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Так, існує імперативна норма, яка обмежує позивача в праві на нарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних. Задоволення такого позову породжує обов'язкове виконання в примусовому порядку судового рішення, заборгованість за яким підлягає списанню в силу Закону, що суперечить принципам розумності та встановленого урядування.

Як слідує з вищевикладеного, заборгованість за поставлений природний газ, що використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, погашена Приватним акціонерним товариством “Горлівськтепломережа” за зобов’язанням січня 2013р. в повному обсязі станом на 10.01.2014р., за зобов’язанням лютого 2013р. в повному обсязі станом на 02.07.2014р. та за зобов’язанням березня 2013р. у сумі 1092306,57 грн. станом на 14.07.2014р., тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а відтак, суд застосовує у цій частині до спірних правовідносин приписи Закону, в силу яких позовна вимога про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат, штрафних санкцій та 3% річних, нарахованих позивачем на заборгованість за зобов’язаннями січня-лютого 2013р. та за зобов’язанням березня 2013р. на суму 1092306,57 грн. до стягнення, задоволенню не підлягає.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування:

- 3% річних за зобов’язанням березня 2013р. на суму 7048632,18 грн. за період з 14.07.2014р. по 30.10.2017р., за зобов’язанням квітня 2013р. на суму 2120647,02 грн. за період з 14.11.2013р. по 30.10.2017р.; за зобов’язанням жовтня 2013р. на суму 5453782,47 грн. за період з 14.11.2013р. по 30.10.2017р.; за зобов’язанням листопада 2013р. на суму 7236428,71 грн. за період з 14.12.2013р. по 30.10.2017р.; за зобов’язанням грудня 2013р. на суму 11891154,34 грн. за період з 14.01.2014р. по 30.10.2017р.;

- пені за зобов’язанням жовтня 2013р. на суму 5453782,47 грн. за період з 14.11.2013р. по 13.05.2014р.; за зобов’язанням листопада 2013р. на суму 7236428,71 грн. за період з 14.12.2013р. по 13.06.2014р.; за зобов’язанням грудня 2013р. на суму 11891154,34 грн. за період з 14.01.2014р. по 13.07.2014р.;

- інфляційних витрат за зобов’язанням березня 2013р. на суму 7048632,18 грн. за період серпень 2014р.-вересень 2017р., за зобов’язанням квітня 2013р. на суму 2120647,02грн. за період грудень 2013р.-вересень 2017р., за зобов’язанням жовтня 2013р. на суму 5453782,47 грн. за період грудень 2013р.-вересень 2017р., за зобов’язанням листопада 2013р. на суму 7236428,71 грн. за період січень 2014р.-вересень 2017р., за зобов’язанням грудня 2013р. на суму 11891154,34 грн. за період лютий 2014р.-вересень 2017р., з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми “Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН”, суд дійшов висновку про розмір 3% річних у сумі 3793578,91 грн., пені в сумі 1860529,38 грн., інфляційних витрат у сумі 39403278,44 грн.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” у частині стягнення з Приватного акціонерного товариства “Горлівськтепломережа” інфляційних витрат, 3% річних та пені підлягають задоволенню у розмірі встановленому судом.

Заперечення відповідача в частині відсутності вини у невиконанні зобов'язання по сплаті за природний газ у березні-квітні, жовтні-грудні 2013р., до уваги судом не прийнято, оскільки ці твердження не підтверджено доказами у розумінні приписів чинного процесуального законодавства.

До того ж, слід зауважити на приписах ст.42 Господарського кодексу України, відповідно до яких суб'єкти господарювання самостійно, на власний ризик здійснюють господарську діяльність, і, з відсиланням на положення п.1 ст.625 Цивільного кодексу України, не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобов'язання.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 7, 13, 42, 73-81, 86, 129, 202, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, до Приватного акціонерного товариства “Горлівськтепломережа”, с.Щурове м.Лиман Донецької області, про стягнення боргу у загальній сумі 84393900,79 грн., у тому числі: основний борг у сумі 33750644,72 грн., три проценти річних у сумі 4733328,09 грн., інфляційні витрати у сумі 41697413,67грн., пеня у сумі 4212514,31 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Горлівськтепломережа” (84453, Донецька область, м.Лиман, с.Щурове, вул.Соборна, буд.139, , банківські реквізити не вказано) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (01601, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , банківські реквізити не вказано) 78808031,45 грн., у тому числі 33750644,72 грн. основного боргу, 39403278,44 грн. інфляційних витрат, 3793578,91 грн. 3% річних, 1860529,38 грн. пені, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 575881,82 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 18.06.2018р. ухвалено рішення (вступна та резолютивна частини рішення).

6. Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

7. Повний текст рішення складено та підписано 27.06.2018р.

Суддя                                О.В. Кротінова