РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2018Справа № 911/130/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ"

до Проектного інституту Служби безпеки України

про стягнення 210375,34 грн.

за участю представників:

від позивача: Васильченко В.О. (довіреність)

від відповідача: Папенко Д.О. (довіреність), Козир С.В. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" до Проектного інституту Служби безпеки України про стягнення 210375,34 грн., з яких: 200000,00 грн. - безпідставно отриманих коштів та 10375,34 грн. - процентів за користування грошовими коштами.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідачем без будь-якої правової підстави утримуються грошові кошти у розмірі 200000,00 грн., які були помилково перераховані ТОВ "ОЛВІ БІЛДІНГ" на рахунок Проектного інституту Служби безпеки України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26 січня 2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

05.03.2018 матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" надійшли до Господарського суду міста Києва.

Також від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" до суду надійшли докази направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів Проектному інституту Служби безпеки України.

В результаті автоматизованого розподілу матеріали вказаного вище позову передано на розгляд судді Гулевець О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/130/18, призначено підготовче засідання у справі на 27.03.2018.

В судовому засіданні 27.03.2018 у відповідності до ст. ст. 202, 233 ГПК України суд відклав підготовче засідання на 24.04.2018, про що постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу судового засідання та направлено відповідачу ухвалу про виклик у судове засідання 24.04.2018.

24.04.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що грошові кошти у сумі 200 000,00 грн. були сплачені позивачем на підставі договору №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017 року. Також разом з відзивом на позов, позивачем подано клопотання про поновлення строку, встановленого для подання відзиву.

Враховуючи наведені відповідачем пояснення у відзиві на позов, суд вважає за необхідне прийняти до розгляду наданий відповідачем відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 24.04.2018, у відповідності до ст. 177 ГПК України продовжено підготовче провадження у справі № 911/130/18 на 30 днів та на підставі 183, 233 ГПК України оголошено перерву до 22.05.2018.

В судовому засіданні 22.05.2018 суд задовольнив клопотання представника позивача про оголошення перерви в підготовчому засіданні та на підстав 183, 233 ГПК України, оголосив перерву в підготовчому засіданні до 29.05.2018.

Представник позивача в судовому засіданні 29.05.2018 надав суду відповідь на відзив, в якій позивач в заперечення на відзив відповідача посилається на наступні обставини:

Всупереч Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2005 року №668 договір підряду між сторонами у письмовій формі не укладався; позивач зазначає, що до відповідача із пропозицією щодо укладення договору не звертався, проектно-кошторисну документацію та/або замовлення на її виготовлення не надавав, проектно-кошторисну документацію не погоджував, виконання робіт не замовляв та примірник договору не підписував; також позивачем зазначено, що дозволів чи допусків щодо об'єкту по вул. Небесної сотні, 12, м. Бориспіль позивач відповідачу не надавав, відповідних актів не укладав; позивач зазначає, що як вбачається зі змісту 4.5.-4.6. тексту поданого відповідачем проекту договору, оплата здійснюється з урахуванням фактично виконаних обсягів робіт на підставі актів виконаних робіт, однак, позивач жодних актів не одержував і, відповідно, не підписував; повідомлень про виконання відповідачем робіт та про готовність до їх передання позивач не одержував.

В судовому засіданні 29.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №911/130/18 до розгляду по суті на 25.06.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Представник позивача у судовому засіданні 25.06.2018 надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні надали пояснення по суті заперечень на позов, просили суд відмовити у задоволення позову.

В судовому засіданні 25.06.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" (позивачем) на рахунок Проектного інституту Служби безпеки України (відповідача), відкритому у ПАТ КБ "Приватбанк" було перераховано кошти в загальному розмірі 200000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №812 від 21.07.2017 на суму 100000,00 грн., №844 від 08.08.2017 на суму 50000,00 грн., №885 від 15.09.2017 на суму 50000,00 грн. з призначенням платежу: "оплата за послуги згідно дог. №50-17 від 11.07.2017 у т.ч. ПДВ".

В листі про повернення коштів вих. №69 від 15.11.2017 та в листі-претензії вих. 71 від 21 листопада 2017 року позивач просив відповідача повернути помилково перераховані кошти в сумі 200000,00 грн. Докази направлення зазначених листів на адресу відповідача в матеріалах справи відсутні, проте, відповідач у листі вих. №32-452 від 06.12.2017 зазначив про отримання листів відповідача про повернення помилково перерахованих коштів.

Оскільки грошові кошти в розмірі 200000,00 грн. перераховані позивачем на рахунок відповідача є помилково сплаченими та отримані відповідачем без достатніх на те правових підстав, на вимогу позивача відповідачем не повернуті, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача помилково сплачених грошових коштів в розмірі 200000,00 грн., посилаючись на ст. 1212 ЦК України.

Також на підставі ст. 536, ст. 1214 ЦК України, позивачем нараховані проценти за користування грошовими коштами у розмірі 10375,34 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Судом встановлено, що 21.07.2017, 08.08.2017 та 15.09.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" здійснило перерахування грошових коштів у розмірі 200000,00 грн. зі свого рахунку, відкритого у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на рахунок Проектного інституту Служби безпеки України, відкритий у ПАТ КБ "Приватбанк", що підтверджується платіжними дорученнями №812 від 21.07.2017 на суму 100000,00 грн., №844 від 08.08.2017 на суму 50000,00 грн., №885 від 15.09.2017 на суму 50000,00 грн. з призначенням платежу: "оплата за послуги згідно дог. №50-17 від 11.07.2017 у т.ч. ПДВ".

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов'язання передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов'язаннях.

Як стверджує позивач, що вказані грошові кошти у розмірі 200000,00 грн. були перераховані на рахунок відповідача помилково, між сторонами не існувало жодних договірних зобов'язань, позивач не отримував від відповідача послуг та не здійснював купівлю товарів, а перераховані позивачем грошові кошти у сумі 200000,00 грн. набуті відповідачем безпідставно.

В обґрунтування своїх заперечень на позов, відповідач посилається на те, що грошові кошти у сумі 200 000,00 грн. були сплачені позивачем на підставі договору №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017.

Відповідачем надано копію договору №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017, умовами якого передбачено, що Проектний інститут Служби безпеки України зобов'язався виконати роботи з реконструкції індивідуального житлового комплексу будинку за адресою: м. Бориспіль, вул. Небесної сотні, 12, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" зобов'язано забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти завершений будівництвом об'єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт.

Як вбачається із матеріалів справи, договір №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017, додаток №1 до договору, додаток №3 до договору (Договірна ціна), додаткова угода до договору підписані лише з боку відповідача.

Також відповідачем на підставі договору №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017 складено довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2017 року на суму 250501,64 грн. та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2017 року на суму 158320,04 грн. Зазначені довідки та акти підписані тільки відповідачем.

В той же час, позивач зазначив, що позивач договору №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017 не підписував, проектно-кошторисну документацію не погоджував, актів виконаних робіт не отримував.

Згідно із наявних в матеріалах справи копії опису вкладення у цінний лист від 15.11.2017 та квитанції про оплату поштових послуг вбачається, що відповідач направив на адресу позивача договір №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017 з додатками, довідки про вартість виконаних робіт та акти приймання виконаних будівельних робіт.

При цьому, судом враховано, що в платіжних дорученнях №812 від 21.07.2017, №844 від 08.08.2017, №885 від 15.09.2017 зазначено оплата за послуги згідно договору №50-17 від 11.07.2017, в той час як договір наданий відповідачем датований 10 липня 2017 року. Однак сторонам не надано договору №50-17 датованого 11.07.2017, а представниками сторін у судових засіданнях зазначено що дата "11.07.2017" вказана помилково.

В матеріалах справи наявний підписаний між сторонами акт звіряння взаємних розрахунків за період січень 2017 р. - жовтень 2017 р. між Проектним інститутом Служби безпеки України та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" за договором №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017 у відповідності до якого станом на 31.10.2017 заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" становить 200000,00 грн.

Акт звіряння взаємних розрахунків з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" підписаний директором ОСОБА_4 Згідно із відомостями в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 31.10.2017 ОСОБА_4 була керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" з 04.01.2016.

Будь-яких заперечень щодо підписання акту звіряння взаємних розрахунків позивачем не наведено.

Дослідивши акт звіряння взаємних розрахунків, судом встановлено, що вказаний акт містить посилання на первинні документи, згідно із якими позивачем на користь відповідача здійснені оплати, а саме: платіжне доручення №812 від 21.07.2017 (оплата на суму 100000,00 грн., дата: 21.07.2017), платіжне доручення №844 від 08.08.2017 (оплата на суму 50000,00 грн., дата 08.08.2017), а також платіжне доручення №885 від 08.08.2017 (оплата на суму 50000,00 грн., дата 15.09.2017). При цьому, з урахуванням того що в акті вказано вірний номер платіжного доручення №885, суму оплати що здійснена вказаним платіжним документом та дату оплати - 15.09.2017, то зазначене що в акті платіжне доручення №885 від 08.08.2017 є насправді платіжним дорученням №885 від 15.09.2017.

Отже, у наявному в матеріалах справи акті звіряння взаємних розрахунків за період січень 2017 р. - жовтень 2017 р. відображені первинні документи, що визначені сторонами як первинні документи вчинені за договором №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (частина 1 статті 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 1 статті 642 ЦК України).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що у відповідь на здійснену позивачем попередню оплату у сумі 200000,00 грн. за договором на виконання будівельних робіт, відповідачем було направлено підписані зі свого боку договір з додатками та акти виконаних робіт. Окрім того, за договором №50-17 на виконання будівельних робіт від 10.07.2017 між сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період січень 2017 р. - жовтень 2017 р. у відповідності до якого станом на 31.10.2017 заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" становила 200000,00 грн.

Враховуючи встановлені судом обставини сплата позивачем коштів у сумі 200000,00 грн. згідно із платіжними дорученнями №812 від 21.07.2017 на суму 100000,00 грн., №844 від 08.08.2017 на суму 50000,00 грн., №885 від 15.09.2017 на суму 50000,00 грн. здійснювались на користь відповідача за договором на виконання будівельних робіт, у зв'язку із чим, згідно приписів ст. 1212 ЦК України, не можуть визнаватись такими, що набувались відповідачем безпідставно.

Доводи позивача про те, що грошові кошти у розмірі 200000,00 грн. були перераховані на користь відповідача помилково не підтверджені належними та достатніми доказами.

З урахуванням встановлених вище обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 200000,00 грн. у відповідності до ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Статтею 16 ЦК України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У розумінні приписів ст. 15, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає закону, змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Враховуючи викладене вище, з огляду на обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги з підстав ст. 1212 Цивільного кодексу України не відповідають встановленому законом способу захисту прав, у зв'язку із чим у позовній вимозі про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 200000,00 грн. належить відмовити.

Частиною 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України визначено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки, судом не встановлено безпідставність набуття відповідачем коштів в розмірі 200000,00 грн., то позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованих на них процентів за користування грошовими коштами в сумі 10375,34 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ" вимоги до Проектного інституту Служби безпеки України про стягнення 210375,34 грн., з яких: 200000,00 грн. - безпідставно отриманих коштів та 10375,34 грн. - процентів за користування грошовими коштами, не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛВІ БІЛДІНГ".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 09.07.2018.

Суддя О.В. Гулевець