ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.06.2018р. Справа №905/306/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа», м.Лиман,

про стягнення 20787221,73 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бондаренко Ю.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 - гол. юрисконс.

від відповідача: ОСОБА_2 за дов.

Згідно із ст.183 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 22.05.2018р. по 24.05.2018р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа», м.Лиман про стягнення боргу на загальну суму 20787221,73 грн, у тому числі: основного боргу 9312564,92 грн, 3% річних 914130,57 грн, інфляційних втрат 8997587,81 грн, пені 1562938,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р. в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування 3% річних, інфляційних та пені.

Відповідач у відзиві б/н від 15.05.2018р. посилався на те, що прострочення виконання платіжних зобовязань за спірним правочином виникло не з вини відповідача, а у звязку з наявністю заборгованості з боку держави та споживачів теплової енергії. Разом з тим, за твердженням відповідача, у звязку з триванням на території м.Горлівки антитерористичної операції Приватним акціонерним товариством «Горлівськтепломережа» отримано сертифікат №2695/12.12-03 від 13.11.2014р. Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставин (обставини непереборної сили), яким підтверджується наявність обставин непереборної сили, що виключає його відповідальність за невиконання зобовязань по договору №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р.

У відповіді на відзив без номеру від 23.05.2018р. позивач вказував, що договором купівлі-продажу природного газу №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р. обумовлені строки проведення остаточного розрахунку за спожитий енергоносій (п.6.1 спірного договору, «…до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу»), з огляду на що, приймаючи до уваги, що за відповідачем обліковується заборгованість за спожитий природний газ, наявні підстави для нарахування інфляційних збитків, процентів річних та пені.

В той же час, щодо посилань відповідача відносно обставин непереборної сили як підстави для звільнення від відповідальності за порушення умов договору купівлі-продажу природного газу, позивач зазначав, що приписи п.8.4 договору №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р. зобовязують покупця негайно повідомити продавця енергоносія про обставини форм-мажору та протягом 14 днів з моменту їх виникнення надати відповідні підтверджуючі документи, які станом на 24.05.2018р. до підприємства позивача не надходили.

Заперечення на відповідь на відзив, подання яких в силу норм ч.4 ст.161 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обовязком відповідача, до господарського суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 31.01.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Приватним акціонерним товариством «Горлівськтепломережа» (покупець) був підписаний договір купівлі-продажу природного газу №2506/14-КП-6.

Згідно із п.п.1.1, 1.2 вказаного договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

За приписами п.2.1 укладеного сторонами правочину продавець передає покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 3080,983 тис. куб. м, у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): січень 639,533, лютий 610,622, березень 512,064, квітень 144,432, жовтень 154,438, листопад 427,982, грудень 591,912.

За змістом п.5.2 договору №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р. ціна за 1000 куб. м природного газу становить 3113 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 287 грн, крім того ПДВ 20% - 57,40 грн, всього з ПДВ 344,40 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу 3462,26 грн, крім того ПДВ 20% - 692,45 грн, всього з ПДВ 4154,71 грн.

Сторонами неодноразово вносились зміни до вказаного вище пункту договору, внаслідок чого ціна за 1000 куб. м природного газу становила:

- з 01.04.2014р. 4387,40 грн, крім того ПДВ 20%, всього до сплати з ПДВ 5264,88 грн (додаткова угода №1 від 30.04.2014р.),

- з 01.05.2014р. 5173,48 грн, крім того ПДВ 20%, всього до сплати з ПДВ 6208,18 грн (додаткова угода №2 від 27.05.2014р.),

- з 01.06.2014р. 5185,18 грн, крім того ПДВ 20%, всього до сплати з ПДВ 6222,22 грн (додаткова угода №3 від 13.06.2014р.),

- з 01.09.2014р. 5338,18 грн, крім того ПДВ 20%, всього до сплати з ПДВ 6405,82 грн (додаткова угода №4 від 30.09.2014р.),

- з 01.11.2014р. 5568,70 грн, крім того ПДВ 20%, всього до сплати з ПДВ 6682,44 грн (додаткова угода №5 від 26.11.2014р.),

- з 01.12.2014р. 6384,70 грн, крім того ПДВ 20%, всього до сплати з ПДВ 7661,64 грн.

Згідно з п.п.3.3, 3.4 укладеного сторонами правочину приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженими представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.11.1 договору №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р. останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а у частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, позивачем та відповідачем було підписано акти приймання-передачі природного газу, згідно з якими продавець передав, а покупець прийняв у 2014 році природний газ, загальна вартість якого, з урахуванням послуги на транспортування газу, становила 9368254,57 грн, а саме:

- б/н від 31.01.2014р. у січні 2014 року на суму 2131824,27 грн,

- б/н від 28.02.2014р. у лютому 2014 року на суму 1594408,12 грн,

- б/н від 31.03.2014р. у березні 2014 року на суму 1007255,91 грн,

- б/н від 30.04.2014р. у квітні 2014 року на суму 307611,14 грн,

- б/н від 31.10.2014р. у жовтні 2014 року на суму 361422,54 грн,

- б/н від 30.11.2014р. у листопаді 2014 року на суму 1889205,97 грн,

- б/н від 31.12.2014р. у грудні 2014 року на суму 2076526,62 грн.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 9312564,92 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Відтак, зобовязання з оплати газу, який було прийнято протягом 2014 року, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою січня 2014 року на суму 2131824,27 грн 14.02.2014р. включно,

- за поставкою лютого 2014 року на суму 1594408,12 грн 14.03.2014р. включно,

- за поставкою березня 2014 року на суму 1007255,91 грн 14.04.2014р. включно,

- за поставкою квітня 2014 року на суму 307611,14 грн 14.05.2014р. включно,

- за поставкою жовтня 2014 року на суму 361422,54 грн 14.11.2014р. включно,

- за поставкою листопада 2014 року на суму 1889205,97 грн 15.12.2014р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (14.12.2014р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за поставкою грудня 2014 року на суму 2076526,62 грн 14.01.2015р. включно.

Як свідчать матеріали справи, Приватне акціонерне товариство «Горлівськтепломережа» перерахувало на користь позивача грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за договором №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р. (відомості, які містяться у довідках «Операції з 01.01.2014р. по 30.09.2017р.», «Сальдо по підприємству ПАТ «Горлівськтепломережа» позивача) лише частково, а саме на суму 55689,65 грн, та з порушенням встановлених договором строків. Заборгованість Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа» за спірними поставками природного газу на теперішній час становить 9312564,92 грн.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи ухвалою від 21.02.2018р. господарського суду відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (за наявності).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечив. Проте, належних та допустимих доказів у розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», не представив.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості отриманого товару від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа» про стягнення боргу в сумі 9312564,92 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п.7.2 договору №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р., у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення пеню за період з 15.02.2014р. по 14.07.2015р., а саме:

- за поставкою січня 2014 року на суму 2131824,28 грн за період з 15.02.2014р. по 14.08.2014р. 185869,09 грн,

- за поставкою лютого 2014 року на суму 1594408,11 грн за період з 15.03.2014р. по 14.09.2014р. 160314,46 грн,

- за поставкою березня 2014 року на суму 1007255,91 грн за період з 15.04.2014р. по 14.10.2014р. 110853,34 грн,

- за поставкою квітня 2014 року на суму 307611,14 грн за період з 15.05.2014р. по 14.11.2014р. 35632,33 грн,

- за поставкою жовтня 2014 року на суму 361422,54 грн за період з 15.11.2014р. по 14.05.2015р. 75829,42 грн,

- за поставкою листопада 2014 року на суму 1889205,97 грн за період з 16.12.2014р. по 14.06.2015р. 447715,94 грн,

- за поставкою грудня 2014 року на суму 2076526,62 грн за період з 15.01.2015р. по 14.07.2015р. 546723,86 грн.

Здійснений позивачем розрахунок пені є арифметично вірним.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі за період з 15.02.2014р. по 01.11.2017р., а саме:

- за поставкою січня 2014 року на суму 2131824,28 грн за період з 15.02.2014р. по 01.11.2017р. 231333,26 грн,

- за поставкою лютого 2014 року на суму 1594408,11 грн за період з 15.03.2014р. по 01.11.2017р. 173899,69 грн,

- за поставкою березня 2014 року на суму 1007255,91 грн за період з 15.04.2014р. по 01.11.2017р. 107293,45 грн,

- за поставкою квітня 2014 року на суму 307611,14 грн за період з 15.05.2014р. по 01.11.2017р. 32008,41 грн,

- за поставкою жовтня 2014 року на суму 361422,54 грн за період з 15.11.2014р. по 01.11.2017р. 32141,85 грн,

- за поставкою листопада 2014 року на суму 1889205,97 грн за період з 16.12.2014р. по 01.11.2017р. 163196,34 грн,

- за поставкою грудня 2014 року на суму 2076526,62 грн за період з 15.01.2015р. по 01.11.2017р. 174257,56 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд встановив, що він є арифметично вірним.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 8997587,81 грн за період з березня 2014 року по вересень 2017 року, а саме:

- за поставкою січня 2014 року на суму 2131824,28 грн за період з березня 2014 року по вересень 2017 року 2488408,69 грн,

- за поставкою лютого 2014 року на суму 1594408,11 грн за період з квітня 2014 року по вересень 2017 року 1835562,67 грн,

- за поставкою березня 2014 року на суму 1007255,91 грн за період з травня 2014 року по вересень 2017 року 1090381,54 грн,

- за поставкою квітня 2014 року на суму 307611,14 грн за період з червня 2014 року по вересень 2017 року 309545,36 грн,

- за поставкою жовтня 2014 року на суму 361422,54 грн за період з листопада 2014 року по вересень 2017 року 311829,28 грн,

- за поставкою листопада 2014 року на суму 1889205,97 грн за період з січня 2015 року по вересень 2017 року 1463768,14 грн,

- за поставкою грудня 2014 року на суму 2076526,62 грн за період з лютого 2015 року по вересень 2017 року 1498092,13 грн.

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

За висновками суду, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків, вказаних правил враховано не було, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційних, яка за розрахунком суду становить 8985034,53 грн.

Стосовно тверджень відповідача про відсутність вини Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа» в порушенні строків виконання прийнятих на себе за договором №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р. зобовязань, суд зазначає про наступне:

Відповідно до ст.607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Згідно зі ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

В силу норм ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, укладаючи договір, сторони мають право самостійно визначити, при настанні яких обставин вони будуть звільнені від відповідальності за невиконання зобов'язань за цим договором.

В ч.4 ст.219 вказаного нормативно-правового акту закріплено, що сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини.

За приписами ч.1 ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

До обставин непереборної сили відносять, як правило, стихійні природні явища (землетрус, повінь, шторм тощо), а також суспільні явища (воєнні дії, страйки, введення мораторію та інше).

Згідно з розділом 8 укладеного сторонами правочину сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обовязків по цьому договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії, відсутність ресурсу природного газу, зазначеного в п.1.1 договору. Строк виконання зобовязань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Настання обставин форс-мажору підтверджується у встановленому законодавством порядку. Сторони зобовязані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом 14-ти днів з моменту їх виникнення надати відповідні підтверджуючі документи. Виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови покупця від сплати продавцеві за газ, який був поставлений до їх виникнення.

В якості підстав для звільнення від відповідальності за прострочення виконання власних платіжних зобовязань відповідачем визначено наявність обставин проведення антитерористичної операції на сході України та, як наслідок, настання для Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа» форс-мажорних обставин, щодо яких, як вказує відповідач, ним отримано сертифікат №2695/12.12-03 від 13.11.2014р. Торгово-промислової палати України. Проте, вказаний документ відсутній у матеріалах справи, внаслідок чого у суду немає можливості пересвідчитись у його видачі саме стосовно договору №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р. Крім того, як вірно зазначалось позивачем, покупцем не надано доказів повідомлення продавця про настання форс-мажору в порядку обумовленому сторонами у договорі.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст.625 Цивільного кодексу України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

У Листі б/н від 01.07.2014р. «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» Верховним Судом України наголошено, що доводи про неможливість виконання грошового зобов'язання чи відсутність вини як підстави для звільнення від відповідальності, що передбачена ст.625 Цивільного кодексу України не виключають можливості нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а відмова судами з цих підстав у стягненні нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, є неправильною. Разом з тим, судам слід мати на увазі, що за змістом ч.4 ст.613 Цивільного кодексу України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (ч.1 ст.613 Цивільного кодексу України). Тому, якщо боржник доведе, що невиконання ним грошового зобов'язання мало місце через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, яка передбачена ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало і в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч.2 ст.613 Цивільного кодексу України).

Відтак, порушення відповідачем умов договору №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р. щодо оплати товару (за умови відсутності доказів прострочення кредитора) є підставою для нарахування визначених ст.625 Цивільного кодексу України платежів, а імовірне існування обставин непереборної сили за договором не звільняє Приватне акціонерне товариство «Горлівськтепломережа» від встановленого законом обовязку відшкодувати позивачу матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Разом з тим, 30.11.2016р. набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст.1 вказаного закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст.2 розглядуваного нормативно-правового акту дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою №93 від 21.02.2017р. Кабінету Міністрів України затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), яким визначено механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними (п.1 Порядку).

Відповідно до п.п.4, 5, 6 Порядку формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру. Рішення про включення підприємства до реєстру або про відмову в його включенні приймається керівником Мінрегіону або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви про включення підприємства до реєстру та розміщується на офіційному веб-сайті Мінрегіону. Мінрегіон, в т.ч., формує та веде реєстр, повідомляє підприємствам про включення їх до реєстру, прийняття рішення про відмову в такому включенні (із зазначенням причини відмови), зміну даних про зазначені підприємства в реєстрі та виключення з нього.

Таким чином, спеціально уповноваженим органом, до компетенції якого віднесено вирішення питання про включення/невключення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії є Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (Мінрегіон).

Водночас, ч.3 ст.7 вказаного Закону встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, зазначеною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, додаткові умови, крім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», для звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання (ненархування або списання сум неустойки, інфляційних нарахувань та відсотків річних) не вимагаються.

Відтак, обовязкове включення підприємства відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, для звільнення від нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат, процентів річних, не вимагається.

Як свідчать матеріали справи, заборгованість відповідача за поставлений природний газ у січні 2014 року (частково на суму 55689,65 грн), який використаний останнім для виробництва теплової енергії, що вбачається з обумовленої сторонами у договорі №2506/14-КП-6 від 31.01.2014р. мети його укладання, погашена в період до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню імперативні приписи ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з огляду на що, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачем неустойки, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за зобовязаннями січня 2014 року щодо нарахувань, які здійснені до 11.03.2014р. включно та, відповідно, про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

З огляду на наведене, за висновками суду, за зобовязаннями січня 2014 року пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню по відношенню до залишку заборгованості в сумі 2076134,63 грн, який існував в період з 15.02.2014р. по 01.11.2017р. та залишається незмінним на теперішній час.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.04.2018р. у справі №910/3945/16.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних збитків, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, заслухавши пояснення сторін у цій частині, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені, процентів річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 1562442,58 грн, 914016,13 грн, 8985034,53 грн відповідно.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 311808,33 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа» (84453, Донецька область, м.Лиман, с.Щурове, вул.Соборна, буд.139, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) основний борг в сумі 9312564,92 грн, 3% річних 914016,13 грн, інфляційні втрати 8985034,53 грн, пеню 1562442,58 грн, а також судовий збір в сумі 311610,88 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 19.06.2018р.

Повний текст рішення складено та підписано 27.06.2018р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця