КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2018 р. Справа№ 910/1548/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну

скаргу Публічного акціонерного товариства

"Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018р.

у справі № 910/1548/18 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Українська

залізниця"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта"

про стягнення 16979,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта" про стягнення 41031,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач-1, як перевізник, відповідач-2, як вантажовідправник, належним чином не виконали зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим зобов'язані відшкодувати позивачу нестачу у розмірі 16979,34 грн., заподіяну незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничних накладних.

При цьому судом встановлено, що позивачем пред'явлено до стягнення вартість нестачі бензину та палива дизельного:

13481,30 грн. вартості нестачі бензину А-92 Євро 5-Е5;

10570,63 грн. вартості нестачі бензину А-92 Євро 5-Е5;

11511,94 грн. вартості нестачі палива дизельного ДП-3-Євро5-В0;

5467,40 грн. вартості нестачі палива дизельного ДП-3-Євро5-В0.

Разом з тим, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва 27.11.17. порушено провадження у справі № 910/21053/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта" про стягнення вартості нестачі пального на суму 135939,40 грн., в тому числі 13481,30 грн. вартості нестачі бензину А-92 Євро 5-Е5, 10570,63 грн. вартості нестачі бензину А-92 Євро 5-Е5.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.18. відмовлено Публічному акціонерному товариству "Укрнафта" у відкритті провадження у справі № 910/1548/18 в частині стягнення з відповідачів 13481,30 грн. вартості нестачі бензину А-92 Євро 5-Е5, 10570,63 грн. вартості нестачі бензину А-92 Євро 5-Е5; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в частині стягнення з відповідачів 16979,34 грн.: 11511,94 грн. вартості нестачі палива дизельного ДП-3-Євро5-В0, 5467,40 грн. вартості нестачі палива дизельного ДП-3-Євро5-В0; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2018р. у справі № 910/1548/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018р. у справі № 910/1548/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме стягнути з солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім- Укртатнафта» та Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» вартість нестач палива дизельного на загальну суму 16 979,34 грн., з яких 11 511,94 грн. - вартість нестачі палива дизельного ДП-Л-Євро5-В0 та 5 467,40 грн. - вартість нестачі палива дизельного ДП-3-Євро5-В0.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2018р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), судді: Алданова С.О., Зубець Л.П.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції справа № 910/1548/18 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 р. у справі № 910/1548/18. Встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 02.07.2018р. Роз'яснено сторонам, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2). Роз'яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

25.06.2018р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018р. у справі № 910/1548/18 - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

30.12.2011р. між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (замовник) та Публічним акціонерним товариством "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (виконавець) було укладено договір № 29/1717-Р транспортного обслуговування відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання здійснювати транспортне обслуговування замовника, яке полягає у наданні послуг по відвантаженню, організації оформлення і відправленню вантажів замовника з промислового майданчика виконавця, що знаходиться за адресою м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, та оплаті перевезення вантажів замовника залізничним транспортом до вказаних останнім залізничних станцій призначення.

За умовами п. 1.4 договору № 29/1717-Р від 30.12.2011р. при виконанні своїх зобов'язань за договором виконавець залучає третіх осіб для організації перевезень вантажів замовника.

Розрахунки між виконавцем і замовником здійснюється в національній валюті України - гривні шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п. 4.1 договору № 29/1717-Р від 30.12.2011р.).

Згідно п. 8.1 договору № 29/1717-Р від 30.12.2011р., в редакції додаткової угоди № 18 від 24.11.2016р., строк дії договору з 01.01.2012р. по 31.12.2017р., а в частині виконання взаєморозрахунків - до їх повного завершення.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою виконання своїх обов'язків за договором № 29/1717-Р від 30.12.2011р. Публічним акціонерним товариством "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта" на підставі договору № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011р., згідно умов якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів замовника по території України та інших держав, а саме: при транспортуванні вантажів залізничним транспортом здійснювати організацію перевезення вантажів замовника з основної промислової ділянки за адресою: м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3; при транспортуванні вантажів автомобільним транспортом здійснювати налив вантажів, виконання комплексу дій з направлення вантажів замовника.

Угодою від 28.09.2011р. про заміну сторони в договорі № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011р. починаючи з 01.10.2011р. було здійснено заміну виконавця у вказаному правочині.

Згідно залізничної накладної № 44901049 від 03.11.2017р. (цистерна № 73718165) Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укртатнафта" було направлено на адресу вантажоодержувача НГВУ "Надвірнанафтогаз" (відокремлений структурний підрозділ Публічного акціонерного товариства "Укрнафта") 55500 кг дизельного палива. Зі змісту залізничної накладної вбачається, що вантаж прибув до місця призначення 14.11.2017р.

Згідно акта № 76 від 16.11.2017р. приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю маса нетто дизельного палива у цистерні № 73718165, яка направлялась залізничною накладною № 44901049 від 03.11.2017р., складає 54546 кг, що менше на 954 кг проти даних залізничної накладної № 44901049 від 03.11.2017р. Технічний стан цистерни, пломб ЗЗП, наявність відбитків пломб ЗЗП задовільний, відбитки пломб в наявності; ущільнювальні прокладки в наявності, задовільним станом.

В акті № 76 від 16.11.2017р. приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю вказано дані щодо дати та часу приймання вантажу, відповідно до якого приймання розпочато о 11:00 год. 16.11.2017р., а завершено о 12:00 год. 16.11.2017р.

Згідно залізничної накладної № 43336031 від 11.12.2017р. (цистерна № 74087073) Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укртатнафта" було направлено на адресу вантажоодержувача НГВУ "Надвірнанафтогаз" (відокремлений структурний підрозділ Публічного акціонерного товариства "Укрнафта") 55050 кг дизельного палива. Зі змісту залізничної накладної вбачається, що вантаж прибув до місця призначення 21.12.2017р.

Згідно акта № 81 від 22.12.2017р. приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю маса нетто дизельного палива у цистерні № 74087073, яка направлялась залізничною накладною № 43336031 від 11.12.2017р., складає 54369 кг, що менше на 681 кг проти даних залізничної накладної № 43336031 від 11.12.2017р. Технічний стан цистерни, пломб ЗЗП, наявність відбитків пломб ЗЗП задовільний, відбитки пломб в наявності; ущільнювальні прокладки в наявності, задовільним станом.

В акті № 81 від 22.12.2017р. приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю вказано дані щодо дати та часу приймання вантажу, відповідно до якого приймання розпочато о 11:00 год. 22.12.2017р., а завершено о 13:10 год. 22.12.2017р.

За твердженнями позивача, з огляду на наявність нестачі вантажу організація перевезення та безпосередньо саме перевезення якого здійснювалось відповідачами 1 та 2, у останніх виник обов'язок солідарно відшкодувати Публічному акціонерному товариству "Укрнафта" вартість нестачі нафтопродуктів у відповідності до їх ціни, визначеної у відповідних договорах поставки нафтопродуктів, укладених між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" та Публічним акціонерним товариством "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта".

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Обов'язок відшкодувати збитки є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язань.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

З огляду на вищезазначене, можна зробити висновок, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов'язання, якого припустився боржник, в даному випадку - ТОВ "Торговий дім - Укртатнафта". Тобто, між порушенням та збитками має бути причинний зв'язок. За відсутністю такого зв'язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв'язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв'язок між саме порушенням зобов'язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

Сума, яка заявлена позивачем до стягнення, не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, оскільки між позивачем та відповідачем 2 відсутні договірні відносини, і, як наслідок, відповідач 2 не порушував та не міг порушити будь-якого зобов'язання щодо поставки певної кількості нафтопродуктів. Крім цього, позивачем також не доведено, що відповідачем 2 порушено будь-яке зобов'язання як вантажовідправника, а відтак не доведено факт передачі відповідачем 2 перевізнику дизельного пального в кількості, меншій, ніж зазначено у перевізних документах.

Надані позивачем докази, які містяться в матеріалах справи свідчать про сам факт наявності нестачі та її розмір, проте не доводять причетність та вину ТОВ "Торговий дім - Укртатнафта" до даної нестачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Таким чином, позивач повинен довести протиправність дій відповідачів і їх вину, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Приписами ч. 1 ст. 932 ЦК України передбачено, що експедитор має право залучати до виконання своїх обов'язків інших осіб.

Відповідно до п. 6.1.4 договору № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.11., виконавець несе відповідальність за збереження (втрату, недостачу, порчу, пошкодження) вантажів замовника з моменту їх передачі виконавцю до моменту передачі перевізнику, що підтверджується штемпелем станції у залізничній накладній, в розмірі фактично заподіяної шкоди зменшеної на норми природної втрати та похибок вимірів при недостачі вантажу, відповідно до "Інструкції про порядок прийому, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України". Виконавець не несе відповідальність за виконання залізницею своїх обов'язків.

Таким чином, відповідальність відповідача 2 за збереження вантажу обмежується періодом часу з моменту передачі йому вантажу до моменту передачі відповідачу 1.

Отже, умови означеного правочину виключають відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта" за збереження (втрату, недостачу, порчу, пошкодження) вантажу з моменту передачі їх перевізнику, а відповідно належних та допустимих у розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів того, що така втрата сталась з моменту отримання вантажу відповідачем 2 до моменту передачі відповідачу 1, до матеріалів справи не надано.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач-2 прийняв від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Укртатнафта" вантаж (дизельне пальне), що належав позивачу та здійснив його відправлення, про що складено залізничні накладні № 44901049 від 03.11.2017р., № 43336031 від 11.12.2017р.

При цьому, з представлених суду відомостей про відвантаження вбачається, що останнім було внесено дані до залізних накладних щодо маси товару, що відповідає зазначеним даним у відомостях, а твердження позивача про невірне заповнення відповідачем-2 документів на перевезення вантажу залізничним транспортом матеріалами справи не підтверджуються.

Статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою № 457 від 06.04.1998р. Кабінету Міністрів України, передбачено, що Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно п. 6 Статуту залізниць України, накладна це - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та Правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

У відповідності до п. 28 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом № 644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000р. за № 863/5084, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставляння календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Як вбачається з матеріалів справи та стверджується самим позивачем, вантаж (дизельне паливо), який направлявся залізничними накладними № 44901049 від 03.11.2017р., № 43336031 від 11.12.2017р., прибув до станцій призначення та прийнятий без пошкоджень відповідних пломб на цистернах, без ознак втрат (підтікань чи виливів) та нестач.

Згідно з п. 1.2.5 Правил перевезення наливних вантажів, затверджених Наказом № 299 від 18.04.2003р. Міністерства транспорту України, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за № 558/7879 від 07.07.2003р., відповідальність за правильність оформлення перевізних документів, у тому числі щодо назви вантажу, наявності відповідних знаків небезпеки, а також дотримання умов наливу, зливу і очищення цистерн, бункерних напіввагонів і контейнерів-цистерн покладається на відправника і одержувача.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у відповідності до Інструкції "Про порядок приймання, транспортування, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України", затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008р. за № 281/171/578/155, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008р. за № 805/15496, комісія позивача повинна була перевірити номер запірно-пломбувального пристрою накладеного на цистерну та його справність; оглянути всі вузли та котел цистерни і визначити її технічний стан; для застосування об'ємно масового методу визначення ваги виміряти температуру, в лабораторних умовах встановити за допомогою денсиметра густину вантажу, виміряти за допомогою метрштоку рівень дизельного палива через горловину котла цистерни у двох її протилежних точках (вимірюється до міліметру), порівняти дані з градуювальними таблицями; під'єднати зливні пристрої (насос, шланг) і безпосередньо злити вантаж з цистерни, що, як встановлено господарськими судами, неможливо зробити за 7 хвилин.

При цьому пункт 4.3 Технологічного процесу роботи залізничних станцій з наливу та зливання нафтовантажів і промивально-пропарювальних станцій з очищення та підготовки цистерн для перевезення (затверджений наказом № 066-Ц від 31.03.2005р. Укрзалізниці) містить примірний графік термінів виконання операцій зі зливання цистерн, відповідно до якого час відкриття кришок ковпаків цистерн, установка і закріплення зливальних пристроїв складає 10 хвилин, а норма часу на безпосередній злив цистерни складає 96 хвилин.

Крім того, п. 4.3.3.4 вказаної вище Інструкції визначає, що вимірювання рівня і відбирання проб у залізничних цистернах необхідно здійснювати лише після їх відстоювання не менше ніж 30 хвилин з моменту початку приймання.

Тобто, для основних операцій при прийманні вантажу (виміру маси вантажу та зливу цистерни) необхідно більш як дві години часу, тоді як відповідно до наявних в матеріалах справи актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю вбачається, що приймання тривало від одну годину та 2 години 10 хв., що підтверджує той факт, що комісія, відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, приймання маси вантажу здійснила з порушеннями норм вказаної вище Інструкції.

Статтею 129 Статуту залізниць передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Проте, у даному випадку судом прийнято до уваги, що актів, стосовно нестачі вантажу за перевезеннями згідно спірних залізничних накладних, не складалось.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, зокрема, у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами.

Як відзначалось судом, згідно акта № 76 від 16.11.2017р. приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю маса нетто дизельного палива у цистерні № 73718165, технічний стан цистерни, пломб ЗЗП, наявність відбитків пломб ЗЗП задовільний, відбитки пломб в наявності; ущільнювальні прокладки в наявності, задовільним станом; згідно акта № 81 від 22.12.2017р. приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю маса нетто дизельного палива у цистерні № 74087073, технічний стан цистерни, пломб ЗЗП, наявність відбитків пломб ЗЗП задовільний, відбитки пломб в наявності; ущільнювальні прокладки в наявності, задовільним станом.

Крім того, посилання позивача в якості підстави позову на безпідставне ухилення відповідача-1 від перевірки маси вантажу, судом не приймаються, оскільки у відповідності до п. 24 Статуту залізниць України залізниця має право, а не обов'язок, як стверджує заявник, перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Слід звернути увагу на відсутність солідарного обов'язку у відповідачів перед позивачем, адже на відповідача 2, згідно договору № 10118 від 01.07.2011 р. покладено обов'язок передати вантаж перевізнику, а на відповідача 1, згідно залізничних накладних № 44901049 від 03.11.2017р. та № 43336031 від 11.12.2017р., що в свою чергу є угодою на перевезення вантажу - забезпечити доставку вантажу одержувачеві.

Застосування ст. 227 ГК України стосується відшкодування збитків, що завдані одночасно кількома учасниками господарських відносин. За загальним правилом шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, несуть солідарну відповідальність перед потерпілою особою.

Тобто, солідарна відповідальність виникає при спільному спричиненні кількома особами шкоди потерпілому і розрахована на ті випадки, коли неможливо встановити, які з дій і якою мірою спричинили збитки, тому в зобов'язанні беруть участь декілька боржників, які відповідають перед потерпілою особою солідарно.

Підставою солідарного відшкодування збитків є факт спільності дій учасників господарських відносин, в результаті яких завдано збитків.

Частиною 1 ст. 196 ГК України передбачено загальне правило виконання зобов'язання, згідно з яким кожний з управнених суб'єктів має право вимагати виконання, а кожний із зобов'язаних суб'єктів повинен виконати зобов'язання відповідно до частки цього суб'єкта, визначеної зобов'язанням. Відповідно до ч. 2 вказаної статті, зобов'язання повинно виконуватися солідарно лише у разі, якщо це передбачено законодавством або договором. Тому, вимога позивача стосовно солідарного стягнення збитків є неправомірною.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи відповідачів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018р. у справі № 910/1548/18 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018р. у справі № 910/1548/18 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/1548/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 09.07.2018р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова