РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2018Справа № 910/2046/18
За позовом Дочірнього підприємства "Агрофірма "Байс-Агро" товариства з обмеженою відповідальністю "Агро посівна компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод"

про стягнення 309553,03 грн

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача Мельник О.Ю.

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 25.06.2018 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Агрофірма "Байс-Агро" Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Посівна Компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод про стягнення 309553,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач несвоєчасно виконав взяті на себе грошові зобов'язання за договором та присуджені до виплати рішенням суду, в зв'язку з чим позивач просить стягнути в судовому порядку втрати від інфляції та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/2046/18 від 26.02.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), надано відповідачу строк до 05.03.2018 для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

06.03.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшло заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання, надані до пересилання 03.03.2018.

Ухвалою суду від 12.03.2018 вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.04.2018.

14.03.2018 від відповідача надійшов відзив на позов з додатками, в якому він проти позову заперечує. Відповідач вказує, виконання рішення у справі № 910/4415/17 про стягнення заборгованості судом було відстрочено до 25.01.2018, і відповідач сплатив суму основного боргу у повному обсязі до 24.01.2018. В зв'язку з цим відсутні підстави для застосування до нього штрафних санкцій у вигляді 3% річних та втрат від інфляції. Також відповідач зазначає, що сума боргу у розмірі 200000,00 грн була сплачена ним 16.01.2018, тобто позивач безпідставно не зменшив суму основного боргу, на яку нараховуються втрати від інфляції на 200000,00 грн, оскільки день фактичної сплати не враховується в період нарахування санкцій. Також відповідач заперечує проти розміру судових витрат, заявлених позивачем, оскільки, останнім не було доведено обґрунтованість витрат на правову допомогу у розмірі 15477,65 грн.

Ухвалою суду від 16.04.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 14.05.2018.

Через канцелярію суду 23.04.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач вказує, що 3% та інфляція не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнових прав особи, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів за період прострочення боржника. Крім того, зобов'язання з оплати вартості отриманого товару виникло не з рішення суду, а з договору поставки. Щодо необхідності зменшення суми боргу, на яку нараховуються втрати від інфляції на 200000,00 грн, позивач вказав, що інфляційні втрати розраховуються не за кожен день, а за місяць і він здійснював розрахунок згідно чинного законодавства. А щодо розміру витрат на правову допомогу, то саме відповідач має довести їх неспіврозмірність.

Від відповідача через канцелярію суду 03.05.2018 надійшло заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях відповідач посилається на ті самі обставини, що і у відзиві.

Ухвалою суду від 14.05.2018 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 07.06.2018.

07.06.2018 від позивача надійшло клопотання про долучення до справи письмових доказів з додатками.

Судове засідання 07.06.2018 не відбулось, в зв'язку з перебуванням судді Усатенко І.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 13.06.2018 судове засідання у справі призначено на 25.06.2018.

Представник відповідача в судове засідання 25.06.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином. Ухвала від 13.06.2018 була отримана повноважним представником відповідача 18.06.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 610. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Представник позивача підтримав обставини, викладені ним в заявах по суті справи.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4415/17 за позовом Дочірнього підприємства "Агрофірма "Байс-Агро" Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Посівна Компанія" до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" про стягнення суми основного боргу в розмірі 3816722,31 грн. позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2017, яка набрала законної сили, рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі № 910/4415/17 скасовано, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київський Маргариновий Завод" на користь Дочірнього підприємства "Агрофірма "Байс-Агро" ТОВ "Агро Посівна Компанія" 2745315 (два мільйона сімсот сорок п'ять тисяч триста п'ятнадцять) грн. 97 коп. основного боргу, 479260 (чотириста сімдесят дев'ять тисяч двісті шістдесят) грн. 91 коп. пені, 358283 (триста п'ятдесят вісім тисяч двісті вісімдесят три) грн. 17 коп. інфляційних втрат, три проценти річних у розмірі 69323 (шістдесят дев'ять тисяч триста двадцять три) грн. 39 коп., 42414 (сорок дві тисячі чотириста чотирнадцять) грн. 28 коп. адвокатських витрат, а також 54784 (п'ятдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят чотири) грн. 13 коп. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 № 910/4415/17 встановлено, що 13.07.2016 року між сторонами було укладено договір поставки товару № 1307, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати, у власність покупця олію соняшникову, нерафіновану, невиморожену першого ґатунку, (пресова), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Факт поставки та отримання відповідачем товару підтверджується видатковими накладними № 63, № 64 від 14.07.2016, № 67, № 68 від 15.07.2016, № 73 від 18.07.2016, № 74, № 75 від 19.07.2016, № № 80 - 84 від 21.07.2016, № № 85 - 89 від 22.07.2016, № 91 від 23.07.2016, № № 92 - 97 від 24.07.2016, № № 98 - 100 від 25.07.2016, № 101, № 102 від 26.07.2016, № № 104 - 106 від 28.07.2016, № 107, № 108 від 29.07.2016, № 109 від 30.07.2016, які підписані, зокрема, відповідачем та скріплені його печаткою без будь-яких зауважень та заперечень. Суд апеляційної інстанції, за результатами перевірки поданого позивачем розрахунку основної заборгованості, проведеного з урахуванням часткових проплат відповідача, а також з огляду на встановлення факту отримання відповідачем товару згідно умов договору і відсутності доказів його оплати в повному обсязі, дійшов висновку про обґрунтованість задоволення місцевим господарським судом позову в частині стягнення 2745315,97 грн основної заборгованості за поставлений товар.

Судом при розгляді справи № 910/4415/17 стягнуто з відповідача 3% річних за період з 19.07.2016 по 27.05.2017 та інфляційні втрати за період з вересня 2016 по квітень 2017.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже судом при розгляді справи № 910/4415/17 встановлено існування заборгованості у ПрАТ "Київський маргариновий завод" перед ДП "Агрофірма "Байс-Агро" ТОВ "Агро Посівна Компанія" за поставлений згідно договору № 1307 від 13.07.2016 товар у сумі 2745315,97 грн. Вказана обставина не доводиться при розгляді даної справи.

Позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України втрати від інфляції за період з травня 2017 по січень 2018 та 3% річних за період з 28.05.2017 по 23.01.2018 (період протягом якого сума основного боргу, присуджена до стягнення за рішенням суду не була сплачена відповідачем).

Ухвалою суду від 25.10.2017 № 910/4415/17 відстрочено виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 по справі № 910/4415/17 на загальну суму 3769925,90 грн до 25.01.2018.

До матеріалів справи надано копії платіжних доручень на підтвердження оплати відповідачем суми заборгованості у розмірі 2745315,97 грн, зокрема: № 57 від 10.01.2018 на суму 254952,00 грн, № 139 від 11.01.2018 на суму 450076,00 грн, № 164 від 15.01.2018 на суму 253680,00 грн, № 188 від 16.01.2018 на суму 200000,00 грн, № 117 від 17.01.2018 на суму 261290,00 грн, № 257 від 18.01.2018 на суму 261290,00 грн, № 282 від 19.01.2018 на суму 269770,00 грн, № 312 від 22.01.2018 на суму 269770,00 грн, №319 від 23.01.2018 на суму 262244,00 грн, № 367 від 24.01.2018 на суму 262243,97 грн. Обставини щодо оплати також підтверджуються банківськими виписками, долученими до матеріалів справи. Отже сума основного боргу була сплачена відповідачем у строк до 25.01.2018 на який було відстрочено виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже після встановлення судовим рішенням суми заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 2745315,97 грн, вказані зобов'язання з оплати виникли не з судового рішення, а з правочину, укладеного сторонами - договору поставки № 1307 від 13.07.2016.

Отже строк оплати вартості товару вираховується згідно умов договору, а не згідно рішення суду, в тому числі ухвали про відстрочення виконання рішення суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 № 910/4415/17 було встановлено обставину щодо прострочення відповідачем виконання зобов'язань з оплати отриманого за договором товару на суму 2745315,97 грн, а тому вказана обставина не доводиться при розгляді даної справи.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач виконав своє грошове зобов'язання на суму 2745315,97 грн у повному обсязі 24.01.2018, з простроченням згідно умов договору поставки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Вказаний висновок зроблений Верховним судом в постанові від 07 лютого 2018 року № 910/11249/17.

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 7.1., 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням. Наведене стосується й випадків здійснених господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (стаття 121 ГПК), оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України.

Отже не зважаючи на відстрочення відповідачу ухвалою суду виконання рішення, в тому числі щодо сплати суми основного боргу у розмірі 2745315,97 грн інфляційні процеси тривали, а негативний вплив такої ситуації на позивача потребує компенсації зокрема шляхом стягнення з нього 3% річних та втрат від інфляції.

З огляду на вище зазначене суд вважає вимоги позивача про стягнення суми 3% річних та втрат від інфляції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а заперечення відповідача спростованими з цього приводу.

Суд перевірив розрахунок позивача та вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, суму 3% річних за період з 28.05.2017 по 23.01.2018 з у розмірі 52830,43 грн урахуванням часткових оплат основного боргу такою, що підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Щодо розрахунку втрат від інфляції здійснений позивач, суд вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а заперечення відповідача безпідставними, оскільки, втрати від інфляції розраховуються іншим способом (не за кожен день прострочення), ніж 3% річних та інші штрафні санкції.

Згідно Інформаційного листа Верховного суду України "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" від 01.07.2014 року при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Отже сума втрат від інфляції за період з травня 2017 року по січень 2018 року у розмірі 256722,60 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обставини визнані позивачем у позовній заяві та інших заявах по суті справи та підтверджені матеріалами справи, відповідач не спростував шляхом подання належних та допустимих доказів.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 15477,65 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 15447,65 грн позивачем долучено до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги від 16.02.2018, укладений позивачем з Адвокатським бюро Олександра Мельника, в особі керуючого Мельника Олександра Юрійовича, відповідно до п.1.1 якого Бюро зобов'язується на умовах і в порядку, що визначені Договором, здійснити представництво інтересів Клієнта в Господарському суді міста Києва та надати інші супутні види правової допомоги, спрямовані на стягнення з Приватного акціонерного товариства «КИЇВСЬКИЙ МАРГАРИНОВИЙ ЗАВОД» інфляційних за період з травня 2017 року по січень 2018 року та 3 % річних за період з 28.05.2017 по 23.01.2018 за прострочення останнім виконання зобов'язання з оплати прийнятого товару за договором поставки товару № 1307 від 13.07.2016, а Клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.

Згідно п. 3.2 -3.4 договору від 16.02.2018, виходячи з ціни позову до господарського суду, у справі за яким Бюро здійснюватиме представництво інтересів Клієнта, особливих вимог Клієнта стосовно строків виконання доручення, фінансового стану Клієнта, складності справи та кваліфікації адвоката Бюро, Сторони погодили, що розмір гонорару складає 5 (п'ять) % ціни позову, що буде пред'явлений до господарського суду. Конкретний розмір гонорару погоджується Сторонами шляхом підписання відповідного протоколу до Договору (Додаток 1 до Договору) негайно після здійснення адвокатом Бюро розрахунку заявлених до стягнення сум. Погоджений сторонами розмір гонорару включає фактичні витрати Бюро, пов'язані з виконання доручення Клієнта.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Протоколом погодження конкретного розміру гонорару від 19.02.2018 сторони погодили його розмір у сумі 15477,65 грн.

Позивачем долучено до позову копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК № 000707 від 03.01.2017, яке видане на ім'я Мельника Олександра Юрійовича; копію рахунку на оплату № 1 від 19.02.2018 на суму 15447,65 грн та платіжне доручення № 277 від 20.02.2018 на суму 15477,65 грн щодо оплати гонорару згідно рахунку № 1 від 19.02.2018. До матеріалів справи долучено опис робіт, виконаних адвокатом згідно договору та опис здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правової допомоги з доказами їх понесення.

Відповідно до ч. 5 , 6 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову та витрат на послуги адвоката, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат на відшкодування адвокатських послуг є співрозмірним із ціною позову та з вказаними обставинами, а тому підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі в розмірі 15477,65 грн. в зв'язку з задоволенням позовних вимог. Відповідач не довів суду неспівмірності суми заявлених витрат на правову допомогу.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський Маргариновий Завод" (03039, місто Київ, проспект Науки, будинок 3, ідентифікаційний код 00333581) на користь Дочірнього підприємства "Агрофірма "Байс-Агро" Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Посівна Компанія" (20351, Черкаська область, Уманський район, селище міського типу Бабанка, вулиця Леніна, будинок 4, ідентифікаційний код 30334495) 256722 (двісті п'ятдесят шість тисяч сімсот двадцять дві) грн. 60 коп. інфляційних втрат, три проценти річних у розмірі 52830 (п'ятдесят дві тисячі вісімсот тридцять) грн. 43 коп., 15477 (п'ятнадцять тисяч чотириста сімдесят сім) грн. 65 коп. адвокатських витрат, а також 4643 (чотири тисячі шістсот сорок три) грн. 30 коп. судового збору.

3 Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 04.07.2018

Суддя І.В.Усатенко