ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.07.2018 Справа № 905/1985/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Варвянській А.А.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ДІПІ Інжинірінг, м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь

про стягнення заборгованості у розмірі 299033,56 грн., 3% річних у розмірі 2316,06 грн., втрат від інфляції у розмірі 9230,64 грн.н.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 - за довіреністю

Суть спору: Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю ДІПІ Інжинірінг, м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод", м. Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 299033,56 грн., 3% річних у розмірі 2316,06грн., втрат від інфляції у розмірі 9230,64грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем належним чином не виконані умови договору про виконання робіт №16000365 від 01.04.2016 щодо оплати за виконання роботи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.08.2017 порушено провадження по справі №905/1985/17.

11.09.2017 та 25.09.2017 від відповідача надійшли клопотання б/н б/д про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи на 15 днів.

18.09.2017 від позивача надійшли письмові пояснення б/н від 13.09.2017 до яких додав копії рахунків на оплату та зазначив, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

25.09.2017 від позивача надійшли письмові пояснення б/н від 22.09.2017 з документами та клопотання б/н від 22.09.2017 про проведення судового засідання без участі представника позивача.

02.10.2017 від Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод", м. Маріуполь надійшов зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю ДІПІ Інжинірінг, м. Київ про визнання недійсним договору підряду, що укладений між сторонами.

Ухвалою господарського суду від 03.10.2017 повернуто без розгляду зазначену зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь на підставі п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Від Приватного акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь надійшла апеляційна скарга б/н б/д на ухвалу господарського суду Донецької області від 03.10.2017 по справі №905/1985/17.

Ухвалою суду від 17.10.2017 провадження у справі №905/1985/17 було зупинено, до закінчення апеляційного провадження та повернення справи №905/1985/17 до господарського суду Донецької області.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 23.10.2017 по справі №905/1985/17 повернуто заявнику апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь на ухвалу господарського суду Донецької області від 03.10.2017 по справі №905/1985/17.

Після повернення справи №905/1985/17 до господарського суду Донецької області матеріали справи були одразу надіслані до Донецького апеляційного господарського суду на запит суду для подальшого скерування до Вищого господарського суду України у звязку з касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь на ухвалу господарського суду Донецької області від 03.10.2017 та на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 23.10.2017 по справі №905/1985/17.

Вищим господарським судом України касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь передано до касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 09.02.2018 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь на ухвалу господарського суду Донецької області від 03.10.2017 та на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 23.10.2017 по справі №905/1985/17 повернув скаржнику без розгляду.

19.02.2018 матеріали справи №905/1985/17 повернулись до господарського суду Донецької області.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-УІІІ від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

Ухвалою від 26.02.2018 поновлено провадження у справі №905/1985/17; призначено справу №905/1985/17 до розгляду в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 20.03.2018 року о 10:30 год.

У звязку з надходженням касаційної скарги Приватного акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь на ухвалу господарського суду Донецької області від 03.10.2017 та ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 23.10.2017 по справі №905/1985/17 та відповідним запитом Донецького апеляційного господарського суду ухвалою від 27.02.2018 суд ухвалою від 28.02.2018 зупинив провадження у справі №905/1985/17 до закінчення касаційного провадження та повернення справи до господарського суду Донецької області.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.03.2018 зазначену касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь повернуто заявникові.

11.06.2018 матеріали справи №905/1985/17 повернулись до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.06.2018 провадження по справі №905/1985/17 поновлено, продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначене на 25.06.2018.

Ухвалою від 25.06.2018 суд закрив підготовче провадження, призначив розгляд справи по суті на 10.07.2018; відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання.

Суд ухвалами від 22.08.2017, 12.09.2017, 26.09.2017, 26.02.2018, 14.06.2018 запропонував відповідачу надати відзив, однак відповідач після закриття підготовчого провадження надав до канцелярії суду 10.07.2018 відзив на позов, в якому проти позову заперечує з підстав недоведеності позивачем позовних вимог, просив поновити строк для подання відзиву та надав клопотання про відстрочення виконання рішення на 1 рік. Доказів направлення відзиву позивачу матеріали справи не містять.

Згідно із ст.118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідачем не надано поважних причин поновлення строків для подання відзиву, тому суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку для подання відзиву на позов суду, отже суд залишає без розгляду відзив відповідача на позов.

Від позивача на електронну пошту суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача, суд задовольняє клопотання.

В судовому засіданні 10.07.2018 відповідач проти позову заперечував.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступне.

01.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Єнакієвський металургійний завод», організаційно-правова форма (тип товариства) якого у подальшому була змінена на Приватне акціонерне товариство (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІПІ Інжинірінг» (виконавець, позивач) був укладений договір №16000365 про виконання робіт (договір), згідно до якого в порядку та на умовах, передбачених даним договором виконавець зобов'язується за завданням замовника виконати роботи по обслуговуванню бункерів та підбункерних приміщень ДП №1, №3, №5 замовника (далі - роботи), а замовник зобов'язується оплатити виконання роботи.

Загальна вартість послуг за договором визначається в національній валюті України та складає 78000,00грн., в т.ч. ПДВ 13000,00грн. (п.3.1. договору).

Здача - приймання виконаних робіт оформлюється актом здачі - приймання виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками сторін (п.4.1.договору).

Згідно з п.9.1. договору, договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.07.2017.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст.837 Цивільного кодексу України договір, в якому одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу, є договором підряду. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов вищезазначеного договору від 01.04.2016 №16000365 виконав роботи, що підтверджується актами приймання наданих послуг: №34 від 30.11.2016 (за період з 01.11.2016 по 30.11.2016) на суму 78000,00грн.; №47 від 31.12.2016 (за період з 01.12.2016 по 31.12.2016) на суму 78000,00грн.; №9 від 31.01.2017 (за період з 01.01.2017 по 31.01.2017) на суму 78000,00грн.; №25 від 22.02.2017 (за період з 01.12.2017 по 22.02.2017) на суму 65033,56грн. Отже позивачем виконані роботи на суму 299033,56грн.

При цьому суд зазначає, що згідно додатку № 2 до договору визначені уповноважені особи замовника (відповідача), що мають право на підписання актів приймання-передачі виконаних робіт: директор по виробництву ОСОБА_2, керівник доменного цеху ОСОБА_3, згідно додатку № 3 до договору визначені уповноважені особи виконавця (позивача), що мають право на підписання актів приймання-передачі виконаних робіт: директор ОСОБА_4, виконавець робіт - ОСОБА_5

Згідно протоколу № 11 від 06.04.2016 загальних зборів ТОВ ДІПІ Інжинірінг, м.Київ вирішено звільнити директора ОСОБА_4 та призначено на посаду директора ОСОБА_6

З боку позивача акти приймання-передачі підписані директором ОСОБА_6 підпис директора скріплений печаткою, з боку відповідача (замовника) акт №34 від 30.11.2016 підписаний директором по виробництву ОСОБА_2 та керівником доменного цеху ОСОБА_3, акт № 47 від 31.12.2016 підписаний директором по виробництву ОСОБА_2 та керівником доменного цеху ОСОБА_3, акт №9 від 31.01.2017 підписаний директором по виробництву ОСОБА_7 та керівником доменного цеху ОСОБА_3, акт №25 від 22.02.2017 підписаний директором по виробництву ОСОБА_7 та керівником доменного цеху ОСОБА_3

Суд зазначає, що в Додатку № 3 до договору не зазначено, що уповноваженою особою виконавця (позивача) на підписання актів є ОСОБА_7, однак зважаючи на те, що в актах №9 від 31.01.2017 та №25 від 22.02.2017 стоїть підпис уповноваженої особи відповідача керівника доменного цеху ОСОБА_3, суд вважає що по зазначеним актам роботи відповідачем були прийняті без заперечень.

Крім того, в клопотанні відповідача, що надійшло до суду 18.09.2017 зазначено, що відповідно до наданої юридичної служби ПрАТ "ЄМЗ" інформації, заборгованість відповідача перед позивачем є погашеною, тобто відповідач не заперечував факт виконання позивачем робіт.

Відсутність печатки відповідача на актах приймання наданих послуг не спростовує факт виконання позивачем робіт на підставі наступного.

Відповідно до чинного законодавства права і обовязки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Нормою статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/70, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже за висновками суду, представлені позивачем акти містять всі необхідні та обовязкові для первинних документів реквізити, а відсутність на підписах повноважених осіб відповідача відтиску печатки не спростовує факт вчинення господарських операцій в рамках договору №16000365 від 01.04.2016.

Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія від 27.03.2017, про сплату заборгованості на суму 156000,00грн. за актами № 34 від 30.11.2016 та №47 від 31.12.2016, яка відповідачем залишена без відповіді.

Відповідно до п.5.3. договору вартість робіт, виконаних по дійсному договору, оплачуються замовником упродовж 75 календарних днів з моменту підписання сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт та отримання від виконавця рахунку на оплату.

При цьому суду зазначає, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, тому, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обовязку оплатити виконані роботи.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України №3-3902к09 від 29.09.2009 та у постанові Вищий господарський суд України №910/26157/15 від 24.05.2016.

В договорі на виконання робіт №16000365 від 01.04.2016 вказані банківські реквізити позивача, а в актах здачі-приймання виконаних робіт вказані суми, які підлягають оплаті.

В матеріалах справи наявні рахунки на оплату № ГОІНЖ00034 від 30.11.2016 на суму 78000,00грн.; № ГОІНЖ00047 від 31.12.2016 на суму 78000,00грн.; № ГОІНЖ0009 від 31.01.2017 на суму 78000,00грн.; № ГОІНЖ00025 від 22.02.2017 на суму 65033,56грн., які направленні на адресу відповідача 01.09.2017.

Матеріалами справи доведено факт виконання позивачем своїх зобовязань відповідно до умов договору №16000365 від 01.04.2016 в частині виконання робіт за договором, строк виконання зобовязання відповідача на момент звернення з позовом настав, тому, за висновками суду, відповідачем в односторонньому порядку було порушено взяті на себе зобовязання за договором в частині оплати за отриманні роботи від позивача.

З огляду на вищевикладене, вимога про стягнення заборгованості у розмірі 299033,56грн. є законною та підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 2316,06грн. за період з 14.02.2017 по 30.06.2017, втрати від інфляції в розмірі 9230,64грн. за період з квітня 2017 року по червень 2017 року.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013 пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Судом перевірено розрахунок 3% річних за допомогою калькулятора інформаційної бази ЛІГА:ЗАКОН, і встановлено, що розмір 3% річних становить більшу суму, тоді як позивачем заявлено вимоги про стягнення таких нарахувань у розмірі 2316,06грн.

Разом з тим, враховуючи те, що згідно з вимогами ч.2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 2316,06грн.

За здійсненим господарським судом перерахунком інфляції суд визнає його не вірним, оскільки позивач мав нарахувати інфляційні витрати в загальній сумі 9320,22грн., тоді як нарахував в сумі 9230,64грн.

Враховуючи те, що згідно з вимогами ч.2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 9230,64грн.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення на 1 рік з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною третьою статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно положень ч.4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як встановлено, в обґрунтування своєї заяви про відстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області по справі відповідач посилається на наявність обставин, що ускладнюють повне та негайне виконання рішення суду, зокрема: знаходження підприємства в зоні проведення антитерористичної операції, захоплення виробничих потужностей, майна та первинної документації підприємства, перебування останнього у дуже скрутному становищі, відсутність коштів для погашення суми заборгованості перед позивачем.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем до справи надано копії податкової декларації з податку на прибуток підприємств, звіт про фінансові результати за 2017 рік, баланс за 31.12.2017.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

За висновками суду, відповідачем не надано належних доказів в підтвердження наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зокрема, за доданими відповідачем до справи документами відсутні відомості щодо стану рахунків підприємства станом на момент звернення до суду із заявою відстрочення виконання рішення суду, іншого майна, що унеможливлює суд обєктивно оцінити фінансовий стан підприємства.

Судом також прийнято до уваги ті обставини, що відповідачем не визначено способів, обставин, які нададуть змогу виконати судове рішення після закінчення періоду відстрочення.

Таким чином, обставини, якими відповідач обґрунтовує заяву про відстрочку виконання судового рішення, не є такими, що дійсно ускладнюють виконання судового рішення, а сам по собі скрутний матеріальний стан відповідача не свідчить про виключність обставин, з яким пов'язується відстрочення виконання рішення.

Крім того судом встановлено, що прострочення виконання зобовязання триває протягом року, та приймаючи до уваги матеріальні інтереси позивача, заява відповідача про відстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області по справі підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ДІПІ Інжинірінг, м. Київ до відповідача, Приватного акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 299033,56 грн., 3% річних у розмірі 2316,06 грн., втрат від інфляції у розмірі 9230,64 грн., задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод (87504, Донецька область, м. Маріуполь, пр.-т Ілліча, буд. 54, корп.4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДІПІ Інжинірінг (01021, м.Київ, Кловський узвіз, будинок 7 А, офіс 8-21; ) заборгованість у розмірі 299033,56 грн., 3% річних у розмірі 2316,06 грн., втрати від інфляції у розмірі 9230,64грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 4658,70грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач (стягувач) Товариство з обмеженою відповідальністю ДІПІ Інжинірінг (01021, м.Київ, Кловський узвіз, будинок 7 А, офіс 8-21; ).

Відповідач (боржник) Приватне акціонерне товариство Єнакієвський металургійний завод (87504, Донецька область, м. Маріуполь, пр.-т Ілліча, буд. 54, корп.4; ).

У судовому засіданні 10.07.2018 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено та підписано 12.07.2018.

Суддя Г.Є. Курило