У Х В А Л А

10.07.2018 Справа № 910/6968/16
Суддя Господарського суду міста Києва Яковенко А.В., розглянувши в письмовому провадженні заяву ОСОБА_1

до Державного підприємства "Укрветсанзавод"

про виплату заробітної плати, проведення розрахунку при звільнені та стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку

в межах справи № 910/6968/16

За заявою Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6)

до Державного підприємства "Укрветсанзавод" (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка,1)

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року до Господарського суду м. Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про порушення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Укрветсанзавод" у зв'язку з неможливістю останнього в порядку встановленому чинним законодавством погасити існуючу заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2016 № 910/6968/16 заяву Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" було прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 16.05.2016, визначеного автоматизованою системою арбітражного керуючого Талана Л.Г. зобов'язано подати заяву про участь у справі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.06.2016 порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Укрветсанзавод" (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка,1, ідентифікаційний код 38519326). Визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Укрветсанзавод" в розмірі 4 478 872,95грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном Державного підприємства "Укрветсанзавод" (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка,1, ідентифікаційний код 38519326). Здійснено оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Укрветсанзавод" (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка,1, ідентифікаційний код 38519326) за номером 32720 від 19.06.2016р. Призначено розпорядником майна Державного підприємства "Укрветсанзавод" (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка,1, ідентифікаційний код 38519326) арбітражного керуючого Талана Леоніда Григоровича (свідоцтво №26 від 08.02.2013). Визначено дату проведення попереднього судового засідання на 08.08.2016 р.

До Господарського суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_3 про виплату заробітної плати, проведення розрахунку при звільнені та стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 було відкрито провадження за заявою ОСОБА_3 до Державного підприємства «Укрветсанзавод» про виплату заробітної плати, проведення розрахунку при звільнені та стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку в межах справи № 910/6968/16, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

29.05.2018 до Господарського суду міста Києва із представника позивача надійшов розрахунок судових витрат, які позивач поніс у зв'язку з розглядом справи.

07.06.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого частково визнав позовні вимоги, в розмірі 20 752,22 грн., з яких 5 254,83 грн. заборгованість по заробітній платі, 14 868,00 грн. заборгованість по компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, 4 954,40 грн. заборгованість за вихідну допомогу при звільнені та 13 958,86 грн. розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Будь-яких інших заяв, клопотань, пояснень від сторін по справі до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 01.10.2007 прийнята на посаду бухгалтера до Кіровоградської філії державного підприємства "Укрветсанзавод", що підтверджується копією трудової книжки. Також як вбачається з трудової книжки наказом № 92-п/17 від 31.08.2017 позивача звільнено з займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Після звільнення ОСОБА_3 роботодавець не виплатив їй заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за листопад 2017 року у розмірі 2 897,69 грн., крім того, ОСОБА_3 було нараховано вихідна допомога у розмірі 4 954,40 грн. та оклад по дням у розмірі 2 357,14 грн., зазначене підтверджується відповідачем у відзиві на позовну заяву, поданого до Господарського суду міста Києва 07.06.2018, а тому відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає доказуванню.

Матеріалами справи підтверджується нарахування позивачу компенсації відпустки, проте у різних розмірах, а саме, відповідно до довідки наданої ОСОБА_3 до позовної заяви, розмір компенсації відпустки становить 15 576,00 грн., а відповідно до довідки, наданої позивачем розмір компенсації відпустки становить 14 868,00 грн.

Згідно довідки начальника відділу кадрів ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_4 №86-1/18-243 від 06.06.2018 за період роботи невикорнитсанні щорічні відпустки становить всього 105 календарних днів, в той же час згідно довідки головного бухгалтера ДП «Укрветсанзавод» Проценко О.В. встановлено, що в грудні 2017 року позивачу було нараховано компенсацію за невикористану відпустку за 110 календарних днів, тобто на 5 календарних днів більше, що в сумі складає 708 грн.

Перевіривши розрахунок компенсації за невикористану відпустку, суд погоджується з доводами відповідача, щодо нарахування компенсації відпустки позивачу здійснюється за 105 календарних днів, що в сумі становить 14 868,00 грн.

У відповідності із ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум,що належить йому від підприємства,установи,організації, провадиться в день звільнення.

Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року, з наступними змінами, «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Посилання відповідача, на те що рахунки ДП «Укрветсанзавод» арештовані на підставі постанови органів державної виконавчої служби, як на підставу неспроможності сплатити заборгованість по заробітній платі, судом відхиляється, оскільки статтями 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 р. №95, ратифікованої Україною 04.08.1961р., ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно із ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 19.10.2016 р. у справі № 915/1855/15.

З огляду на викладене, посилання відповідача на арешт коштів підприємства в межах виконавчого провадження, як на причину затримки виплати заробітної плати, є безпідставним.

Судом встановлено, що позивач звільнена з роботи 17.12.2017.

День звільнення позивача, відповідно до положень п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи.

В день звільнення відповідач повинен був виплатити позивачу заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі за листопад 2017 року становить 2 897,69 грн., компенсацію відпустки (за 105 днів, як встановлено судом) у розмірі 14 868,00 грн. та вихідна допомога (відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України) - 4 954,40 грн. та оклад по дням - 2 357,14 грн.

Враховуючи те, що в день звільнення з роботи і по 10.04.2018, як зазначає позивач в позовній заяві, заборгованість по заробітній платі позивачу не була виплачена в повному обсязі, суд вважає, що у позивача виникло право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, з 18.12.2017 по 10.04.2018, що становить 17 338,86 грн.

Згідно ст. 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про оплату праці» стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є відповідальністю роботодавця та стягується судом саме по день фактичного розрахунку.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки, суд приходить до наступного висновку.

Середньоденна заробітна плата = 225,20 грн., що не підтверджується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Середній заробіток = середня заробітна плата * на кількість робочих днів (77 дні) = 17 340,40 грн.

Згідно п. 3 Порядку, всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України.

Тому, враховуючи, що середньоденна заробітна плата позивача 225,20 грн. вирахувана без виключення сум податків та інших обов'язкових платежів, то з утриманням з 17 340,40 грн. (середній заробіток), передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 13 958,86 грн.

Відповідно до ч. ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_7 в частково та стягнення з боржника заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі за листопад 2017 року становить 2 897,69 грн., компенсацію відпустки (за 105 днів, як встановлено судом) у розмірі 14 868,00 грн. та вихідна допомога (відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України) - 4 954,40 грн. та оклад по дням - 2 357,14 грн. та середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку у розмірі 13 958,86 грн. за період затримки розрахунку за період з 18.12.2017 по 10.04.2018.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача судові витрати, послуги на адвоката у розмірі 3500,00 грн.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених витрат у сумі 3 500,00 грн. представник позивача надав договір про надання правової допомоги від 18.02.2018, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, акт надання правової допомоги за Договором про надання правової допомоги від 18.02.2018 та квитанцію №N1C244481 від 15.05.2018 р. на суму 3 500,00 грн.

Суд також зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; а також предметом позовних вимог.

Пунктом 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що судові витрати які складаються з витрат, пов'язаних з наданням професійної правничої допомоги, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у частково у розмірі 2 890,06 грн..

На підставі викладеного, керуючись КЗпП України, ст.23 ЦК України, ст.10, 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 129, 233, 234, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_3 задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Укрветсанзавод" (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка, 1; ідентифікаційний код 38519326) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі за листопад 2017 року становить 2 897 (дві тисячі вісімсот дев'яносто сім) грн. 69 коп., компенсацію відпустки у розмірі 14 868 (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн. 00 коп. та вихідна допомога (відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України) - 4 954 (чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 40 коп. та оклад по дням - 2 357 (дві тисячі триста п'ятдесят сім) грн. 14 коп. та середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку у розмірі 13 958 (тринадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 00 коп. за період затримки розрахунку за період з 18.12.2017 по 10.04.2018. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 890 (дві тисячі вісімсот дев'яносто) грн. 06 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

4. Дана ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена.

Суддя А.В. Яковенко