ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 923/560/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Баранець О.М., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойка В.С.,

представники учасників справи:

позивача (відповідача за первісним позовом)- Колосюк С.Л.,

відповідача (позивача за первісним позовом)- Кияшко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Шато"

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.11.2017

(головуючий - Принцевська Н.М., судді: Діброва Г.І., Лисенко В.А.)

у справі № 923/560/17 Господарського суду Херсонської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Тім"

до Приватного підприємства "Шато"

про стягнення 2 152 281,23 грн

та за зустрічним позовом Приватного підприємства "Шато"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Тім"

про визнання договору удаваним, стягнення збитків, зарахування зустрічних однорідних вимог,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Грін Тім" (далі - ТОВ "Грін Тім") звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Шато" (далі - ПП "Шато") заборгованості в сумі 2 152 281,23 грн, яка складається з основного боргу в сумі 1 050 000,00 грн, пені в сумі 170 538,90 грн, 3% річних в сумі 18 769,26 грн та штрафу в сумі 912 973,07 грн.

1.2. Позовна заява мотивована неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції №260816ОТ від 26.08.2016 щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів.

1.3. У серпні 2017 року ПП "Шато" подало зустрічний позов про: визнання договору оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції №260816ОТ від 26.08.2016 удаваним; визнання, що між сторонами фактично відбувся договір зберігання (товарного складу) на умовах, зазначених у тексті зустрічної позовної заяви; зарахування зустрічної однорідної вимоги в сумі 987 887,48 грн за первісним позовом; стягнення збитків за неналежне зберігання за удаваним договором №260816ОТ від 26.08.2016 в сумі 6 492 487,76 грн.

1.4. Зустрічний позов мотивований тим, що укладений сторонами правочин є удаваним, оскільки він вчинений з метою приховати інший правочин - договір зберігання (товарного складу). Допущені відповідачем порушення умов зберігання сільськогосподарської продукції призвели до її псування, чим завдано ПП "Шато" збитків на загальну суму 7 480 375,24 грн. За вказаних обставин, позивач за зустрічним позовом просив на підставі статей 202, 203 Господарського кодексу України зарахувати зустрічні однорідні вимоги за первісним позовом у сумі 987 887,48 грн та стягнути з ТОВ "Грін Тім" збитки за неналежне зберігання продукції у розмірі 6 492 487,76 грн.

2. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. 26 серпня 2016 року між сторонами був укладений договір оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції №260816ОТ від 26.08.2016 (далі - договір).

У пунктах 1.1-1.6 договору оренди сторони передбачили, що орендодавець (позивач) передає, а орендар (відповідач) приймає у платне строкове (тимчасове) користування дерев'яні ящики (тара) для зберігання плодоовочевої продукції. Орендована тара на власний розсуд орендаря, може розташовуватись в приміщенні орендодавця при відповідних температурних умовах та вологості за адресою: м. Каховка, Чаплинське шосе, 6 (приміщення), або поза приміщенням. Тара передається для зберігання плодоовочевої продукції орендаря, яка належить останньому на праві власності. Строк оренди обчислюється пропорційно з дня оренди тари і до дня її повернення, але в будь-якому разі не може продовжуватися менше ніж три місяці.

У розділі 2 договору оренди сторони досягли домовленості, що вартість тари вказується в договорі або в специфікації (специфікаціях). Орендна плата за користування тарою за одиницю тари складає 220 грн (з ПДВ) за 1 місяць оренди; нараховується починаючи з дати передачі тари орендарю та закінчується днем повернення тари за актами приймання-передачі.

У випадку, якщо сторони не підписували акти приймання-передачі тари, орендна плата нараховується на загальну кількість тари, зазначену в специфікаціях протягом строку дії відповідної специфікації.

У пункті 3.3.3 договору оренди встановлено обов'язок орендодавця протягом строку оренди у робочий час забезпечувати орендарю, уповноваженим представника разом з відвідувачами та клієнтами доступ до тари, що розташована у приміщенні орендодавця, у супроводі робітника орендодавця з попереднім повідомленням орендодавця за 1 робочий день.

У пунктах 6.2 та 6.6 договору оренди сторони погодили, що за прострочення внесення оплати на розрахунковий рахунок орендодавця більш ніж на три календарні дні, орендар, за вимогою орендодавця, сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої на момент прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення, а у випадку прострочки оплати оренди більш ніж на 15 календарних днів, додатково сплатити штраф у розмірі 20% вартості місячної орендної плати, за кожний місяць, в якому прострочено внесення орендної плати відповідно до п. 2.4 договору оренди.

Сторони погодили та розуміють, що орендодавець не несе будь-якої відповідальності за договором оренди, у тому числі, але не виключно відносно потенційних втрат, псування, якісних показників продукції, що буде розташовуватися в орендованій тарі.

2.2. Згідно з специфікацією №1 від 26.08.2016 до договору оренди, орендодавець передав орендарю 507 одиниць тари для зберігання плодоовочевої продукції в належному орендодавцю приміщенні із визначенням оптимальної температури в приміщенні для зберігання при цілодобовому режимі роботи охолоджувального обладнання 4 +/- 1 оС, рівень вологості -80 +/- 5.

Згідно з специфікацією №2 від 11.10.2016 до договору оренди, орендодавець передав орендарю 2060 одиниць тари для зберігання плодоовочевої продукції в належному орендодавцю приміщенні із визначенням оптимальної температури в приміщенні для зберігання при цілодобовому режимі роботи охолоджувального обладнання 2 +/- 1 оС, рівень вологості - 85 +/- 5.

Згідно з специфікацією №3 від 11.10.2016 до договору оренди, орендодавець передав орендарю 3300 одиниць тари для зберігання плодоовочевої продукції в належному орендодавцеві приміщенні із визначенням оптимальної температури в приміщенні при цілодобовому режимі охолоджувального обладнання 1 +/- оС, рівень вологості - 90 +/- 5.

Згідно з специфікацією №4 від 11.10.2016 до договору оренди, орендодавець передав орендарю 476 одиниць тари для зберігання плодоовочевої продукції в належному орендодавцю приміщенні із визначенням оптимальної температури в приміщенні при цілодобовому режимі роботи охолоджувального обладнання 3 +/- оС, вологості - 90 +/- 5.

У пунктах 6 та 7 зазначених специфікацій встановлено, рекомендовані температурно-вологісні режими зберігання сільгосппродукції: для моркви та капусти - 1 +/- оС, вологість 90 +/- 5 %; для цибулі - 2 +/- 1 оС, вологість 85 +/- 5 %; для буряка - 3 +/- 1 оС, вологість - 90 +/- 5 %; для картоплі - 4 +/- 1 оС, вологість - 80 +/- 5 %.

Пункт 3 специфікацій передбачає, що існуючі в приміщенні температура і вологість, встановлені в налаштуваннях охолоджувального обладнання є орієнтовними, оскільки на час дії пікових коефіцієнтів, робота цього обладнання буде зупинятись, а режими роботи охолоджувального обладнання та рівень вологості можуть відрізнятись, що не може являтись порушенням договору.

2.3. Між сторонами були складені акти виконання робіт (надання послуг) за грудень 2016 року, січень-травень 2017 року, належно засвідчені копії яких надано в матеріали справи, натомість зобов'язання по оплаті виконаних робіт відповідач виконував з порушенням умов договору, що стало наслідком утворення боргу в сумі 1 050 000 грн.

За порушення строків оплати оренди, позивач нарахував відповідачу 170 538,00 грн пені, 18 769,26 грн річних та 912 973,07 грн штрафу за прострочку внесення орендної плати більш ніж на 15 календарних днів, які поряд із сумою основного боргу просить стягнути з відповідача.

2.4. В свою чергу ПП "Шато" подано зустрічний позов, в якому підприємство просить суд визнати укладений між сторонами договір оренди тари удаваним як такий, що вчинений з метою приховати інший договір, а саме договір зберігання, оскільки між сторонами фактично склалися правовідносини із зберігання сільськогосподарської продукції, стягнути завдані неналежним зберіганням продукції збитки, розмір яких складає 7 480 375,24 грн з одночасним зарахуванням боргу за зберігання, який з урахуванням часткової оплати та боргу за товар складає 987 887,48 грн, стягнути з відповідача на користь позивача за зустрічним позовом 6 492 487,76 грн завданих матеріальних збитків.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1. 12 вересня 2017 року рішенням Господарського суду Херсонської області зустрічний позов задоволено частково: визнано укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грін Тім" та Приватним підприємством "Шато" договір оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції удаваним та встановлено, що фактично між сторонами вчинено договір зберігання (товарного складу); з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Тім" на користь Приватного підприємства "Шато" стягнуто 6 490 374,70 грн збитків; в позові про стягнення 2113,06 грн відмовлено; припинено зобов'язання Приватного підприємства "Шато" за первісним позовом в частині стягнення 990 000,00 грн основного боргу шляхом зарахуванням зустрічної однорідної вимоги; в задоволенні іншої частини первісного позову відмовлено.

3.1.1. Господарський суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір спрямовано на приховання іншого правочину - договору зберігання (товарного складу), який сторони насправді вчинили, а тому спірний договір є удаваним правочином згідно з частиною першою статті 235 Цивільного кодексу України і до нього слід застосовувати правила, передбачені для договору зберігання.

3.2. 15 листопада 2017 року постановою Одеського апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Херсонської області від 12.09.2017 скасовано та прийнято нове рішення, яким первісний задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Шато" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Тім" основний борг в сумі 990 000,00 грн, пеню в сумі 170 538,90 грн, 3% річних в сумі - 18 769,26 грн, штраф в сумі - 912 973,07 грн, витрати по сплаті судового збору. Провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ "Грін Тім" до ПП "Шато" про стягнення основного боргу в сумі 60 000,00 грн припинено. В задоволені зустрічного позову про визнання договору удаваним, стягнення збитків в сумі 6 492 487,76 грн, зарахування зустрічних однорідних вимог - відмовлено.

3.2.1. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо удаваності укладеного між сторонами правочину та необхідності застосування до взаємних прав та обов'язків сторін законодавства, що регулює відносини зі зберігання майна.

3.2.2. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність обставин щодо спричинення відповідачем за зустрічним позовом збитків внаслідок порушення умов договору, у зв'язку з чим відмовлено у задоволенні вимоги ПП "Шато" щодо зарахування зустрічних однорідних вимог.

3.2.3. Оскільки відповідачем було здійснене часткове погашення наявної заборгованості на суму 60 000,00 грн, провадження у цій частині припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

3.2.4. Стягуючи Приватного підприємства "Шато" основний борг в сумі 990 000,00 грн та штрафні санкції, нараховані та цю суму, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що будь-яких доказів сплати заборгованості в сумі 990 000,00 грн чи припинення відповідних зобов'язань іншим передбаченим законом способом, відповідачем не надано.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. 27 листопада 2017 року Приватне підприємство "Шато" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.11.2017, а рішення Господарського суду Херсонської області від 12.09.2017 залишити в силі.

4.2. Скаржник обґрунтовує вимоги, що містяться у касаційній скарзі, зокрема, такими доводами.

4.2.1. Постанова суду апеляційної інстанції ухвалена незаконним складом суду та без належного повідомлення позивача за зустрічним позовом та його представника про судове засідання.

4.2.2. Одеським апеляційним господарським судом умисно не зазначено про заяву про відвід складу суду, яку суд отримав ще 14.11.2017 на електронну пошту та після відмови отримати поштою 15.11.2017 отримав її тільки 16.11.2017.

4.2.3. Одеським апеляційним господарським судом не досліджені усі наявні докази у справі та в порушення вимог ст.ст. 2-1, 4-2, 4-3, 4-7, 34, 35, 43, 101 ГПК України та вимог ст.ст. 203, 235, 548, 594, 936, 950, 951, 956 ЦК України, ст.ст. 147, 179 ГК України неправильно застосовано зазначені норми матеріального права та процесуального закону та ухвалено завідомо неправосудну постанову.

Висновки суду апеляційної інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

4.2.4. Суд апеляційної інстанції зробив невірний висновок щодо того факту, що ТОВ "Грін Тім" не є спеціальним суб'єктом, який надає послуги зберігання на засадах підприємницької діяльності та щодо даних правовідносин неможливо застосовувати норми ст.ст. 956-969 ЦК України та безпідставно їх не застосував, оскільки саме умовами удаваного договору всі ці вимоги зазначені у самому договорі, на які суд апеляційної інстанції не звернув увагу.

4.3. 03 травня 2018 року ТОВ "Грін Тім" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

4.3.1. На думку ТОВ "Грін Тім", постанова суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції та не доводять неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

4.3.2. Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що відносини, які виникли між сторонами, не мають ознак, притаманних відносинам зберігання, оскільки оспорюваний договір не містить умов щодо передачі TOB "Грін Тім" сільськогосподарської продукції та зберігання її за плату, не передбачає обов'язків повернути її у схоронності. Зазначене свідчить про недоведеність удаваного характеру оспорюваного правочину, а відтак і про відсутність правових підстав для визнання його недійсним як такого, що вчинений з порушенням закону. Пункт 4.1 спірного договору відповідає обов'язкам орендодавця визначеним ст.ст. 767, 768 ЦК України. Фактично наймачеві була необхідна тара та приміщення із відповідним температурним режимом та вологістю і наймодавець їх надав.

4.3.3. Для покладення відповідальності за збитки на TOB "Грін Тім" необхідно було також довести, що вони стали наслідком передачі в оренду речей (контейнерів, приміщення) неналежної якості згідно з ст. 768 ЦК України. Таких доказів ПП "Шато" суду не надало, отже висновок суду першої інстанції щодо стягнення збитків є необґрунтованим.

4.3.4. Апеляційний господарський суд, на відміну від суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав та умов для покладення на TOB "Грін Тім" обов'язку з відшкодування збитків за заявленими вимогами у зв'язку з недоведеністю, а також відсутністю правових підстав, оскільки правові норми, які регулюють відносини зберігання за умовами товарного складу не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

5. Зміна складу колегії суддів Верховного Суду

5.1. Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 06.03.2018 справу №923/560/17 передано колегії суддів у складі: Ткач І.В. - головуючий, Вронська Г.О., Стратієнко Л.В.

5.2. Ухвалою Верховного Суду від 15.03.2018 касаційну скаргу Приватного підприємства "Шато" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 у справі №923/560/17 залишено без руху.

5.3. Ухвалою Верховного Суду від 06.04.2018 (колегія суддів у складі: Ткач І.В. - головуючий, Вронська Г.О., Стратієнко Л.В.) відкрито касаційне провадження у справі №923/560/17 за касаційною скаргою Приватного підприємства "Шато" та призначено її розгляд на 30 травня 2018 року.

5.4. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду за №1046 від 25.05.2018 у зв'язку з відпусткою судді Вронської Г.О., відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (зі змінами та доповненнями), призначити повторний автоматизований розподіл судової справи №923/560/17.

5.5. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №923/560/17 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Ткач І.В. - головуючий, судді Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2018.

5.6. У судовому засіданні 30 травня 2018 року у зазначеному складі колегії суддів Верховного Суду оголошено перерву у справі до 27.06.2018.

5.7. У судовому засіданні 27 червня 2018 року оголошено перерву у справі до 04.07.2018.

5.8. Розпорядженням в.о. заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду за №1319 від 02.07.2018 у зв'язку з відпусткою судді Мамалуя О.О., відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (зі змінами та доповненнями), призначити повторний автоматизований розподіл судової справи №923/560/17.

5.9. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №923/560/17 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Ткач І.В. - головуючий, судді Баранець О,М., Стратієнко Л.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2018.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

6.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1.1. З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про необхідність встановлення обставин справи, про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

6.1.2. Згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Щодо суті касаційної скарги

6.2.1. Спір по справі за первісним позовом стосується стягнення з ПП "Шато" орендної плати та штрафних санкцій у зв'язку з порушенням відповідачем договірних зобов'язань в частині проведення повної та своєчасної оплати орендної плати, а за зустрічним - визнання укладеного між відповідачами договору як такого, що є удаваним.

6.2.2. Верховний Суд вважає за необхідне зауважити на тому, що для правильного вирішення цього спору господарським судами необхідно було з'ясувати правову природу укладеного сторонами договору оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції №260816ОТ від 26.08.2016.

Статтею 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У свою чергу, частиною 1 статті 235 ЦК України встановлено, що удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов'язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідно до змісту прав і обов'язків сторін договору, орендована тара на власний розсуд орендаря може розташовуватись в приміщенні ТОВ "Грін Тім" при відповідних температурах та вологості або поза приміщенням (п. 1.2 договору); тара передається в оренду для зберігання плодоовочевої продукції орендаря, яка належить останньому на праві власності (п.п. 1.3, 1.4 договору); умовами договору встановлено обмеження ПП "Шато" як орендаря у вільному користуванні орендованим майном (п.п. 3.1.5, 3.2.1, 3.3.3 договору); вивезення орендодавцем тари з продукцією власними силами та за власний кошт за попередньою письмовою заявою орендаря (п. 3.3.4 договору).

6.2.3. Враховуючи викладені умови договору, Верховний Суд вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про наявність у договорі, що оспорюється, елементів договору оренди тари з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. (ст. 283 ГК України).

За приписами ст.ст. 761, 763 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Предметом договору найму можуть бути майнові права. Договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У відповідності до ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад), вартість майна з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

В свою чергу, за змістом ч. 1 ст. 936 ЦК України договір зберігання належить до договорів про надання послуг і метою зберігання є забезпечення схоронності предмета зберігання, запобігання впливу на нього шкідливих факторів та усунення загрози присвоєння іншою особою. Користування річчю, яку передано на зберігання, не передбачається. Воно можливе за згодою поклажодавця або за необхідності забезпечення її схоронності (ст. 944 ЦК України).

6.2.4. Від оренди зберігання відрізняється тим, що договір зберігання укладається в інтересах поклажодавця і не припускає користування річчю зберігачем.

Розділ 4 договору встановлює, що орендодавець докладає максимум зусиль для забезпечення виконання наступних умов:

4.1.1. забезпечення приміщення електроенергією та електричними з'єднаннями для постачання електроенергії до приміщення в якому знаходиться тара;

4.1.2. забезпечення належної роботи охолоджувального обладнання в приміщенні;

4.1.3. підтримання оптимальних кліматичних умов в приміщенні, які узгоджуються сторонами в Специфікаціях (ї);

4.1.4. догляд та прибирання зовнішньої території, що безпосередньо знаходиться біля площі приміщення в якому знаходиться тара, включаючи прибирання побутового сміття;

4.1.5. консультування орендаря з приводу технології та режимів зберігання продукції.

Пунктом 3.3.4 договору передбачено, що орендодавець зобов'язується одноразово за весь період дії договору завантажити продукцію на території орендодавця в тару та перемістити в приміщення, а також вивезти тару орендаря з приміщення орендодавця на рампу власними силами та за власний рахунок, за умови попереднього отримання орендодавцем письмової заявки про завантаження/видачу не менше ніж за три банківські дні до дня завантаження/видачі тари орендаря.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту укладеного договору, правовідносини сторін не передбачали наслідком передачу ящика в тимчасове користування, а стосувалися зберігання в ньому на визначений строк, який не може бути меншим ніж 3 місяці, належної ПП "Шато" плодоовочевої продукції на території відповідача з обмеженим доступом та дотриманням певних температурних режимів та рівнів вологості.

Враховуючи викладені обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що передана в оренду для зберігання плодоовочевої продукції тара знаходилась в належному позивачу приміщенні, зберігалась за відсутності вільного доступу до неї орендаря, потребувала визначення режиму роботи охолоджувального обладнання з дотриманням певного температурного режиму та вологості, які забезпечувалися орендодавцем, що не узгоджується з умовами, які притаманні договору оренди.

6.2.5. Відповідно до частини другої статті 235 Цивільного кодексу України в разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Верховний Суд вважає, що зазначені умови договору відповідають загальним положенням про зберігання, які наведені у Главі 66 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір оренди тари зберігання сільськогосподарської продукції №260816ОТ від 26.08.2016 є удаваним.

Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 Цивільного кодексу України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

6.2.6. Отже, як правильно зауважено господарським судом першої інстанції, до спірного правочину слід застосовувати положення, передбачені для договору зберігання.

У цьому зв'язку, суд першої інстанції обмежившись посиланням на те, що визнаний удаваним правочин є дійсним, але відносини за яким мають бути врегульованими правилами, що стосуються договору зберігання, не врахував такого.

За приписами ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона, зберігач, зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною, поклажодавцем, і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігання товару на товарному складі врегульовано ст.ст. 956-966 Цивільного кодексу України та передбачає обов'язок товарного складу, як спеціального суб'єкта, за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до ст. 959 ЦК України товарний склад зобов'язаний за свій рахунок оглянути товар при прийнятті його на зберігання для визначення його кількості та зовнішнього стану. Товарний склад зобов'язаний надавати поклажодавцеві можливість оглянути товар або його зразки протягом усього часу зберігання, а якщо предметом зберігання є речі, визначені родовими ознаками, - взяти проби та вжити заходів, необхідних для забезпечення його схоронності. Товарний склад або поклажодавець при поверненні товару має право вимагати його огляду та перевірки якості. Витрати, пов'язані з оглядом речей, несе сторона, яка вимагала огляду та перевірки. Якщо при поверненні товару він не був спільно оглянутий або перевірений товарним складом та поклажодавцем, поклажодавець має заявити про нестачу або пошкодження товару у письмовій формі одночасно з його одержанням, а щодо нестачі та пошкодження, які не могли бути виявлені при звичайному способі прийняття товару, - протягом трьох днів після його одержання. У разі відсутності заяви поклажодавця вважається, що товарний склад повернув товар відповідно до умов договору.

Згідно з ст. 960 ЦК України якщо для забезпечення схоронності товару потрібна негайна зміна умов його зберігання, товарний склад зобов'язаний самостійно вжити відповідних невідкладних заходів та повідомити про них поклажодавця. У разі виявлення пошкоджень товару склад зобов'язаний негайно скласти акт і того ж дня повідомити про це поклажодавця.

Товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво (ч. 1 ст. 961 Цивільного кодексу України).

Тобто, договір зберігання укладається в інтересах поклажодавця з метою забезпечення схоронності майна, в тому вигляді, у якому його передали на зберігання. Правова природа зберігання полягає у спрямуванні волі та волевиявленні сторін на зберігання речі, при цьому послугу надає зберігач, а оплачує поклажодавець, а у договорі майнового найму послугу оплачує наймач, який користується майном. При цьому, у відносинах зберігання товару на товарному складі зберігачем виступає спеціальний суб'єкт, який надає послуги зберігання на засадах підприємницької діяльності.

Так, якщо термін зберігання сільськогосподарської продукції за окремими видами овочів становить понад 90 днів, на такий договір розповсюджується Закон України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва", дія якого поширюється на зберігання товарів, термін придатності яких з дня прийняття на зберігання перевищує 90 днів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва" сертифікованим товарним складом є товарний склад, який отримав сертифікат про відповідність надання послуг із зберігання, що дає право видавати прості і подвійні складські свідоцтва на окремі групи товарів, зазначені в сертифікаті про відповідність надання послуг із зберігання.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва" передбачено право сертифікованого складу видавати складські свідоцтва виключно після одержання сертифіката про відповідність надання послуг із зберігання товарів і тільки на ті групи товарів, які зазначені в сертифікаті.

6.2.7. Водночас ні господарським судом першої інстанції, який дійшов висновку про удаваність укладеного сторонами договору, ні судом апеляційної інстанції, який дійшов помилкового висновку про укладення між сторонами договору оренди тари, не встановлювалося обставин про те, чи становить термін зберігання сільськогосподарської продукції за договором понад 90 днів і якщо так, та чи підлягають до правовідносин сторін норми спеціального Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва". При цьому, якщо до правовідносин сторін підлягають застосуванню норми Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва", господарськими судами не досліджувалося питання щодо видачі ТОВ "Грін Тім" під час прийняття сільськогосподарської продукції на зберігання складських документів ПП "Шато".

Отже, суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали належної оцінки умовам оспорюваного договору на предмет відповідності їх законодавству, що регулює правовідносини зберігання.

Не з'ясувавши усіх обставин справи, що входили до предмета доказування в ній, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу (в редакції, чинній до 15.12.2017) стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду господарським судом в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

6.2.8. У зв'язку з тим, що господарські суди не встановили обставин щодо дійсності укладеного сторонами договору оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції №260816ОТ від 26.08.2016, то судові рішення й в іншій частині вирішених позовних вимог як за первісним, так і за зустрічним позовами підлягають скасуванню з направлення справи на новий розгляд, оскільки ці вимоги підлягають дослідженню господарськими судами після встановлення обставин дійсності/недійсності укладеного сторонами договору.

6.2.9. Щодо твердження скаржника про те, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята незаконним складом суду та без належного повідомлення позивача за зустрічним позовом про судове засідання, то ці твердження відхиляються Верховним Судом з огляду на те, що з матеріалів справи вбачається факт направлення ПП "Шато" ухвали апеляційної інстанції від 18.10.2017 про відкладення розгляду справи на 15.11.2017.

Крім того, в матеріалах справи наявна заява про відвід складу суду, яка надійшла від ПП "Шато" до Одеського апеляційного господарського суду 16.11.2017, тобто після прийняття постанови від 15.11.2017, що оскаржується.

Отже, зазначені обставини не можуть бути підставою для скасування постанови апеляційної інстанції і відхиляються Верховним Судом з огляду на їх недоведеність. Однак, як зазначалося вище, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з інших підстав.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Верховний Суд дійшов висновку, що при вирішенні даного спору суди першої та апеляційної інстанцій не дотримались вимог статей 43, 47, 24, 65, 43, 84, 99, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент ухвалення відповідних судових рішень) щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

7.2. Відповідно до частини 3 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною 4 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, допущено судами першої та апеляційної інстанцій, справа має бути передана на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

7.3. Таким чином, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення, що оскаржуються, скасуванню з передачею справи на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області.

7.4. При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, дати належну правову оцінку всім зібраним у справі доказам в їх сукупності, встановити обставини щодо дійсності/недійсності укладеного сторонами договору, та в залежності від встановленого і з урахуванням вимог закону вирішити спір.

8. Судові витрати

8.1. Відповідно до статті 315 Господарського процесуального кодексу України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

8.2. У цьому зв'язку ТОВ "Грін Тім" подано до Верховного Суду клопотання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень статті 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, у відповідності до приписів пункту 4 частини першої статті 315 ГПК України у резолютивній частині постанови зазначається, зокрема, про новий розподіл судових витрат у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення чи зміни рішення.

8.3. Враховуючи, що в даному випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Шато" задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 та рішення господарського суду Херсонської області від 12.09.2017 у справі №923/560/17 скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області.

4. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І. Ткач

Судді: О. Баранець

Л. Стратієнко