ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" червня 2018 р.Справа № 922/3380/13 вх. № 3380/13

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Шаповалові О.В.

за участю сторін: розпорядник майна -в.о.керівник боржника - Татіщев О.Є.,

пр-к ФДМУ - Антонова А.М. (дов. від 27.12.17 р.),

пр-к держ.органу з ПБ - Губська О.М. (дов. від 06.06.18 р.),

пр-к ХОДА - Котляр О.Б. (дов. від 26.12.17 р.),

пр-к ОСОБА_6 - ОСОБА_7 (дов. від 26.05.18 р.)

розглянувши заяву в.о.керівника ДП "Харківвибухпром" Татіщева О.Є. про визнання правочину недійсним

По справі за заявою ДП "Харківвибухпром", м. Харків

до ДП "Харківвибухпром", м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області від в.о. керівника боржника розпорядника майна ДП «Харківвибухпром» арбітражного керуючого Татіщева О.Є. надійшла заява про визнання недійсним правочину, відповідно до якої заявник просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11.01.2010р., що був укладений між ДП «Харківвибухпром» в особі гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_9, предметом якого були наступні об'єкти нерухомого майна - нежитлові будівлі: будівля контори з побутовими приміщеннями літ. "А-1", механічна майстерня літ. "Б-1", будівля (кузня) літ. "В-1", будівля (сарай) літ. "Г-1", альтанка "Д", убиральня літ. "Є", які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення № 1 у будівлі гаражу літ. «Б-1» площею 16,3 кв.м., нежитлове приміщення № 2 у будівлі гаражу літ. «Б-1» площею 38,9 кв.м.

З наданої керівником боржника інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №120163534 від 10.04.2018 р. власником об'єктів за адресою: АДРЕСА_2, є - Приватне підприємство "Мангуст-777" на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2016 р., серія та номер 16376, зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю.

Ухвалою господарського суду від 12.04.2018р. Приватне підприємство "Мангуст-777", ФДМУ, орган управління боржника - Харківську обласну державну адміністрацію було залучено до розгляду даної заяви.

Ухвалою господарського суду від 15.04.2018р. гр. ОСОБА_6 було залучено до розгляду даної заяви, оскільки гр. ОСОБА_6, згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником гаражного боксу № 1 площею 19,9 кв.м. та гаражного боксу №2 площею 38,4 кв.м по АДРЕСА_1.

На виконання вимог ухвали суду від 11.05.2018р. ФДМУ суду було надано письмові пояснення, з яких вбачається, що Розпорядженням КМУ від 10.08.2004р. за № 575-р «Про передачу державних підприємств, що належали до сфери управління корпорації «Укрбудматеріали»» КМУ було передано до сфери управління Харківської облдержадміністрації Державне підприємство бурових робіт «Харківвибухпром», код 292184, м. Харків, вул. Кірова,18, яке відповідно до положень Закону України «Про перелік об'єктів прав державної власності, що не підлягає приватизації» за № 847 від 07.07.1999р. відноситься до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягає приватизації, але можуть бути корпоратизовані.

ФДМУ до письмових пояснень було надано інформацію про окреме майно, яке перебувало на балансі ДП «Харківвибухпром» станом на 12.05.2012р., у тому числі господарські будівлі (код 1274.6) механічна майстерня, адміністративно - побутові будівлі промислових підприємств (код 1220.5) контора та побутові приміщення, що розташовані за адресою АДРЕСА_2, що були предметом договору купівлі-продажу від 11.01.2010р., а також гаражі наземні (код 1242.1) гараж на 3 автомашини, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. ФДМУ було зазначено, що з 2012р. дані стосовно проведення на підприємстві інвентаризації не оновлювалися в зв'язку з відсутністю поданих ДП «Харківвибухпром» до фонду інформації.

Уповноваженим органом управління ДП «Харківвибухпром» Харківською облдержадміністрацією на виконання вимог ухвал суду було надана письмова відповідь, згідно якої вбачається, що станом на 01.07.2011р. на балансі ДП «Харківвибухпром» обліковувалось нерухоме майно, що знаходилось у АДРЕСА_2 та у АДРЕСА_1. Харківською облдержадміністрацією було повідомлено суд про те, що згоди на продаж нежитлових будівль: будівлі контори з побутовими приміщеннями літ. "А-1" загальною площею 117,9 кв. м., механічної майстерні, літ. "Б-1" загальною площею 861,4 кв.м., будівлі (кузня) літ. "В-1" загальною площею 29 кв.м., будівлі (сарай) літ. "Г-1", альтанка "Д", убиральні літ. «Є», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення № 1 у будівлі гаражу літ. «Б-1» площею 16,3 кв.м., нежитлове приміщення № 2 у будівлі гаражу літ. «Б-1» площею 38,9 кв.м. не було (том 13 а.с. 140-141).

У письмовому відзиві на заяву в.о. керівника боржника - розпорядника майна ДП «Харківвибухпром» арбітражного керуючого Татіщева О.Є. ПП "Мангуст-777" просить суд відмовити у задоволенні заяви Татіщеву О.Є. про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.01.2010р., що був укладений між ДП «Харківвибухпром» в особі гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_9 в зв'язку зі спливом строку позовної давності, враховуючи приписи ст.267 ЦК України, та наявністю договору купівлі-продажу від 11.01.2010р., що не визнано недійсним.

У письмовому відзиві на заяву в.о. керівника боржника - розпорядника майна ДП «Харківвибухпром» арбітражного керуючого Татіщева О.Є. гр. ОСОБА_9 просить суд відмовити у задоволенні заяви Татіщеву О.Є. про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.01.2010р., що був укладений між ДП «Харківвибухпром» в особі гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_9 в зв'язку зі спливом строку позовної давності, і, як наслідок, просить суд застосувати при розгляді заяви Татіщева О.Є. строк позовної давності згідно з вимогами ст.267 ЦК України, а також враховуючи те, що ухвалою господарського суду від 23.08.2016р. по справі № 922/3380/13 було задоволено заяву ТОВ «Термованд» та визнано право власності на будівлю контори з побутовими приміщеннями літ. "А-1" загальною площею 117,9 кв.м., механічної майстерні, літ. "Б-1" загальною площею 861,4 кв.м., будівлі (кузня) літ. "В-1" загальною площею 29 кв.м., будівлі (сарай) літ. "Г-1", альтанка "Д", убиральні літ. «Є», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2. Також, гр. ОСОБА_9 просить суд розглянути заяву без його участі.

У письмовому відзиві на заяву в.о. керівника боржника - розпорядника майна ДП «Харківвибухпром» арбітражного керуючого Татіщева О.Є. представник гр. ОСОБА_6 ОСОБА_7 просить суд відмовити у задоволенні заяви Татіщеву О.Є. про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.01.2010р., що був укладений між ДП «Харківвибухпром» в особі гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_9 в частині нежитлового приміщення № 1 у будівлі гаражу літ. «Б-1» площею 16,3 кв.м., нежитлового приміщення № 2 у будівлі гаражу літ. «Б-1» площею 38,9 кв.м. в зв'язку з тим, що ці об'єкти ніколи не належали ДП «Харківвибухпром» та були набуті гр. ОСОБА_6 на підставі договорів купівлі-продажу частини гаражу від 10.02.2016р. у гр. ОСОБА_11, яке належало остатньому на підставі заочного рішення Червонозаводського районного суду, м. Харкова від 04.04.2014р. по справі №646/12143/13-ц, що набрало законної сили.

25.06.2018р. в.о. керівника боржника - розпорядником майна ДП «Харківвибухпром» арбітражним керуючим Татіщевим О.Є. було надано клопотання про поновлення строку позовної давності за зверненням з заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.01.2010р., враховуючи те, що вказаний договір був укладений без додержання інтересів держави та суспільства, його моральним засадам, що позбавило ДП «Харківвибухпром» власності та створило підстави, що унеможливлюють задоволення вимог кредиторів за рахунок майна боржника.

Суд, розглянувши матеріали поданої заяви в.о. керівника боржника - розпорядника майна ДП «Харківвибухпром» арбітражного керуючого Татіщева О.Є., надані суду письмові відзиви учасників процесу, письмові пояснення сторін, заслухавши усні пояснення представників сторін та залучених судом учасників судового процесу у справі про банкрутство, здійснивши оцінку всіх доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для поновлення строку позовної давності за зверненням з заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.01.2010р. та задоволення заяви в.о. керівника боржника - розпорядника майна ДП «Харківвибухпром» арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.01.2010р., виходячи з наступного.

11.01.2010р. між ДП «Харківвибухпром» в особі гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_9, був укладений договір купівлі-продажу від 11.01.2010р., предметом якого, як було встановлено судом, були наступні об'єкти нерухомого майна - нежитлові будівлі: будівля контори з побутовими приміщеннями літ. "А-1" загальною площею 117,9 кв. м., механічна майстерня, літ. "Б-1" загальною площею 861,4 кв.м., будівля (кузня) літ. "В-1" загальною площею 29 кв.м., будівля (сарай) літ. "Г-1", альтанка "Д", убиральня літ. «Є», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення № 1 у будівлі гаражу літ. «Б-1» площею 16,3 кв.м., нежитлове приміщення № 2 у будівлі гаражу літ. «Б-1» площею 38,9 кв.м.,та у цей же день за актом приймання-передачі вказані об'єкти нерухомості були передані покупцю ОСОБА_9

Ухвалою господарського суду від 25.04.2017 р. відсторонено арбітражного керуючого Мішина С.І. від виконання повноважень розпорядника майна ДП «Харківвибухпром» в зв'язку з припиненням дії свідоцтва арбітражного керуючого; призначено розпорядником майна ДП "Харківвибухпром" арбітражного керуючого Татіщева Олександра Євгеновича; зобов'язано арбітражного керуючого Мішина С.І. передати всі матеріали, пов'язані з процедурою розпорядження майна, арбітражному керуючому Татіщеву О.Є. за актом приймання-передачі.

Ухвалою господарського суду від 08.08.2017 року відсторонено Мішина С.І. від виконання обов'язків керівника ДП "Харківвибухпром" та призначено тимчасово виконуючим обов'язки керівника ДП "Харківвибухпром" розпорядника майна Татіщева О.Є.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Відповідно до положень ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України в редакції після 15.12.2017р. господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження , з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно до частини 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.2013р. суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Вказане вище кореспондується з п.8 ч.1 ст. 20 ГПК України в редакції після 19.01.2013р.

Крім того, у відповідності до п.8 ч.1 ст.30 ГПК України визначено виключна підсудність при розгляді справ про банкрутство. Так, п.8. та 9 ч.1 ст.20 цього Кодексу передбачено, що такі спори, розглядаються судом за місцезнаходженням боржника.

Отже особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна та коштів боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. (Постанова ВСУ за № 910/10829/17 від 20.02.2018р.).

Враховуючи викладене, заява в.о. керівника боржника - розпорядника майна ДП «Харківвибухпром» арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про визнання недійсним правочинів боржника підлягає розгляду у межах справи про банкрутство ДП «Харківвибухпром».

Відповідно до ст.15 ЦК України визначено, що кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало противоправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя, за своєю суттю, визначається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Вказані вище висновки викладено в абз.10 п.9 рішення Конституційного суду України від 30.01.2003р. за № 3-рп/2003.

Згідно п.1.1. Статуту ДП «Харківвибухпром» визначено, що підприємство належить до сфери управління Харківської облдержадміністрації (орган державного управління ) (т. 1 а.с 13).

Відповідно до п. 4.1. Статуту ДП «Харківвибухпром» майно підприємства є державною власністю і складається з основних фондів та оборотних засобів, а також інших цінностей….

Згідно до п. 4.2. Статуту ДП «Харківвибухпром» визначено, що майно підприємства закріплене за ним на праві господарського видання, яке врегульоване ст.136 ГК України (т. 1 а.с. 14).

Частина 1 статті 136 ГК України передбачає, що право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

У відповідності до п.4.3. одним з джерел формування майна підприємства є майно передане підприємству органом державного управління у встановленому порядку.

Розпорядженням КМУ від 10.08.2004р. за № 575-р «Про передачу державних підприємств, що належали до сфери управління корпорації «Укрбудматеріали»» Кабінетом Міністрів України було передано до сфери управління Харківської облдержадміністрації Державне підприємство бурових робіт «Харківвибухпром». Відповідно до акту приймання-передачі від 12.11.2004р. комісією Харківської облдержадміністрації відповідно до розпорядження голови облдержадміністрації №417 від 13.10.2004р. було обстежено майно ДП «Харківвибухпром» та прийнято документи , які пов'язані з діяльністю ДП «Харківвибухпром», у тому числі нерухоме майно, що знаходилось у АДРЕСА_2, та у АДРЕСА_1. Вказане підтверджується і листом ФДМУ №10-15-7681 від 12.05.2012р., в якому було зазначене, що органом управління ДП «Харківвибухпром» є Харківська облдержадміністрація, та на балансі підприємства облікується державне майно, у тому числі нерухоме майно, що знаходилось у АДРЕСА_2, та у АДРЕСА_1, а саме: будівлі контори з побутовими приміщеннями літ. "А-1" загальною площею 117,9 кв.м., механічної майстерні, літ. "Б-1" загальною площею 861,4 кв.м., будівлі (кузня) літ. "В-1" загальною площею 29 кв.м., будівлі (сарай) літ. "Г-1", альтанка "Д", убиральні літ. «Є», та нежитлове приміщення № 1 у будівлі гаражу літ. «Б-1» площею 16,3 кв.м., нежитлове приміщення № 2 у будівлі гаражу літ. «Б-1» площею 38,9 кв.м.

Відповідно до матеріалів справи (том.7 арк.справи 76-108) знаходиться копія інвентаризаційної справи з матеріалами технічної інвентаризації об'єктів нерухомості, що знаходяться у АДРЕСА_2, і належать ДП «Харківвибухпром». Згідно даних "Дніпропетровського міського бюро технічної інвентаризації" вказане нерухоме майно складається з наступних споруд та будівель:

- Будівля контори з побутовими приміщеннями, літера "А-1", загальною площею 212,1 кв.м.;

- Будівля механічної майстерні, літера "Б-1", загальною площею 892,2 кв. м.;

- Кузня , літера "В-1", загальною площею 36,8 кв.м.;

- Сарай, літера "Г-1", загальною площею 19 кв.м.;

- Альтанка, літера "Д", загальною площею 18,2 кв.м.;

- Убиральна, літера "Є", загальною площею 3,3 кв.м.;

- Огорожа і споруди, № 1-:-10, загальною площею 660,2 кв.м.;

- Мостіння, літера "І", загальною площею 3306,7 кв.м.

Згідно п.4.4. статуту ДП «Харківвибухпром» підприємству заборонено відчужувати, здавати в заставу майнові об'єкти, що належать до основних фондів, оренду, без попередньої згоди органу державного управління та відчужувати лише на конкурентних засадах (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 11.01.2010р. згоди на момент відчуження майна ДП «Харківвибухпром», предметом якого є вищевказане нерухоме майно, що є об'єктом прав державної власності (п.1.5. договору від 11.01.2010р.) від Харківської облдержадміністрації (орган державного управління боржника ) не було.

Частина 1 статті 207 Господарського кодексу України визначає, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

13.02.2013р. по справі № 5023/5374/12 суду було повідомлено директором ДП «Харківвибухпром» Ларіним О.С., що особа гр. ОСОБА_8, який за актуальними даними договору купівлі-продажу від 11.01.2010р. підписав цей договір, за документами кадрового обліку ДП «Харківвибухпром» у трудових відносинах не перебував та довіреностей ця особа у 2010р. на підписання вказаного договору не отримував, в зв'язку з відсутністю журналу обліку виданих довіреностей за 2010р. у підприємства.

У відповідності до приписів ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Ч.4 ст.203 ЦК України визначає, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом

Згідно ст. 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

У відповідності до з ч.1 ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Проте, як свідчить договір купівлі-продажу вищевказаної нерухомості від 11.01.2010р., останній був укладений між ДП «Харківвибухпром» в особі гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_9 лише в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення, що є порушенням вимог п.8.4. договору купівлі-продажу від 11.01.2010р.

Згідно до статті 220 ЦК України визначено правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Частина 1 цієї статті визначає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Крім того, ст.182 ЦК України визначає обов'язок державної реєстрації прав на нерухомість. Зокрема ч.1 цієї статті передбачає,що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Проте право власності за гр. ОСОБА_9 на будівлі контори з побутовими приміщеннями літ. "А-1" загальною площею 117,9 кв.м., механічної майстерні, літ. "Б-1" загальною площею 861,4 кв.м., будівлі (кузня) літ. "В-1" загальною площею 29 кв.м., будівлі (сарай) літ. "Г-1", альтанка "Д", убиральні літ. «Є», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення № 1 у будівлі гаражу літ. «Б-1» площею 16,3 кв.м., нежитлове приміщення № 2 у будівлі гаражу літ. «Б-1» площею 38,9 кв.м., які були предметом договору купівлі-продажу від 11.01.2010р. не було зареєстровано у державному реєстрі прав на нерухомість, що є також порушенням вимог п.8.4. договору купівлі-продажу від 11.01.2010р.

Вищезазначене підтверджує те, що наслідком вчинення цього правочину (купівлі-продажу нерухомості від 11.01.2010р.) між представником боржника гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_9 було незаконно та не в правовий спосіб здійснено заволодіння вищевказаним нерухомим майном ДП «Харківвибухпром», яке є державною власністю згідно його Статуту, положень Закону України «Про перелік об'єктів прав державної власності, що не підлягає приватизації» за № 847 від 07.07.1999р. із змінами та доповненнями.

Відчуження нерухомого майна відбулося в порушення вимог п.4.4 Статуту (без погодження з органом управління боржника в порушення вимог ст.136 ГК України, не на конкурентних засадах), без нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та державної реєстрації прав на нерухомість.

Посилання гр. ОСОБА_9 та власника нерухомості ПП "Мангуст-777" на ухвалу господарського суду від 23.08.2016р. по справі № 922/3380/13, що набрала законної сили, на підставі якої було задоволено заяву ТОВ «Термованд» та визнано право власності на будівлю контори з побутовими приміщеннями літ. "А-1" загальною площею 117,9 кв.м., механічної майстерні, літ. "Б-1" загальною площею 861,4 кв.м., будівлі (кузня) літ. "В-1" загальною площею 29 кв.м., будівлі (сарай) літ. "Г-1", альтанка "Д", убиральні літ. «Є», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 не може бути взяти до уваги судом, оскільки предметом розгляду цієї ухвали було визнання договору купівлі-продажу вищевказаної нерухомості від 02.10.2015р., що був укладений між гр. ОСОБА_9 (продавець) та ТОВ «Термованд», а не договір купівлі-продажу нерухомості від 11.01.2010р., що укладений між ДП «Харківвибухпром» та гр. ОСОБА_9 А крім того, звернення гр. ОСОБА_9 до керівництва ДП "Харківвибухпром" про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу від 11.01.2010 року, а саме: 01.03.2010 року, 01.04.2011 р. та 05.03.2012 р. не створює правових підстав вважати цей договір дійсним.

Стаття ст.228 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Ч.1.ст.228 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Частина 2 ст.228 ЦК України передбачає, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Ч.3 ст.228 ЦК України встановлює, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Вказане вище кореспондується із ст.207 ГК України, яка визначає правові наслідки вчинення правочину, який вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства та укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Ч.1 статті 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Однак це не виключає можливості подання позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Так, ч.3 ст.215 ЦК України передбачає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже заява в.о. керівника боржника - розпорядника майна ДП «Харківвибухпром» арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості від 11.01.2010р. ґрунтується на вимогах ЦК та ГК України і норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції після 19.01.2013р.

Щодо заяви представника гр. ОСОБА_9 та власника вищеказаної спірної нерухомості ПП "Мангуст-777" про сплив позовної давності у в.о. керівника боржника - розпорядника майна ДП «Харківвибухпром» арбітражного керуючого Татіщева О.Є. на подачу заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості від 11.01.2010р., то суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до норм ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст. 257 цього ж кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, згідно з приписами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 ГК України.

Частиною сьомою статті 261 ЦК передбачено, що винятки з правила частини першої цієї статті можуть бути встановлені законом.

Законом про банкрутство в редакції після 19.01.2013р. спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду в.о. керівника -арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними угод боржника) не встановлено, отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК).

Статтею 92 ЦК визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Таким чином, початком перебігу строку позовної давності для юридичної або фізичної особи є день, коли уповноважена особа на представництво її інтересів дізналась/могла довідатись про оспорюваний правочин, а не в залежності від подальшої зміни відповідної особи.

У даному випадку з моменту порушення провадження у справі про банкрутство ДП «Харківвибухпром» та призначення у справі про банкрутство арбітражного керуючого 29.09.2013р. починає перебіг строку позовної давності, який на час подання заяви (05.01.2018р.) в.о. керівника боржника - розпорядника майна ДП «Харківвибухпром» арбітражного керуючого Татіщева О.Є. про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості від 11.01.2010р. вже сплив.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що, дійсно, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України заявник вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

В.о. керівника боржника - розпорядником майна ДП «Харківвибухпром» арбітражним керуючим Татіщевим О.Є. було подано клопотання про поновлення строку позовної давності щодо подання заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості від 11.01.2010р., що узгоджується з приписами ч.2.ст.267 ЦК України, де зазначено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

На думку суду, однією з поважних причин та обставин, які надають можливість визнати поважними причини пропущення позовної давності при поданні заяви про визнання недійсним правочину в.о. керівника боржника - розпорядником майна ДП «Харківвибухпром» арбітражним керуючим Татіщевим О.Є. і, як наслідок здійснити захист порушеного права боржника ДП «Харківвибухпром», є укладення договору купівлі-продажу від 11.01.2010р. між сторонами незаконно та не в правовий спосіб (без дозволу органу управління, без нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та його державної реєстрації прав на нерухомість), що завдало збитків державі та суспільству, наслідком зменшення майнових активів боржника, що є державною власністю, відповідно якого існує особливий правовий режим реалізації та захисту. Укладення цього договору в подальшому створило умови для доведення підприємства до банкрутства та уникнення проведення розрахунків з кредиторами в зв'язку з відсутністю у боржника майнових актівів, що складало його цінність як державне підприємство.

Згідно ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 79 ГПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 22-26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 228, 215, 267, 657 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 77, 79, 233-234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву в.о. керівника ДП "Харківвибухпром" розпорядника майна Татіщева О.Є. задовольнити.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу об'єктів нерухомості від 11.01.2010 р., розташованих в АДРЕСА_2 будівлі контори з побутовими приміщеннями, літ. "А-1", будівлі механічної майстерні, літ. "Б-1", кузня, літера "В-1", сарай, літ. "Г-1", альтанка літ. "Д", убиральня літ. "Є", та в АДРЕСА_1 нежитлове приміщення №1 у будівлі гаражу літ. "Б-1" площею 16,3 кв.м., нежитлове приміщення №2 у будівлі гаражу літера "Б-1" площею 38,9 кв.м., укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9

3. Ухвалу направити заявнику, розпоряднику майна, гр. ОСОБА_9, ФДМУ, Харківській облдержадміністрації, ПП "Мангуст-777", гр. ОСОБА_6

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала підписана 02.07.2018 р.

Суддя Міньковський С.В.