ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" червня 2018 р. Cправа № 902/103/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", м.Київ

до: Приватного малого підприємства "Вінницький Центр медичної косметології "Омела", м.Вінниця

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, м.Вінниця

про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 р. в сумі 46 698,90 доларів США, що еквівалентно 1 002 158,39 грн та 6 487,18 доларів США пені, що еквівалентно 139 214,88 грн, загалом 1 141 373,27 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки

За участю секретаря судового засідання Кузьменко В.В.

За участю представників:

позивача: Гавриш Світлана Іванівна, довіреність б/н від 16.08.2017 р., паспорт серії НОМЕР_1 виданий Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області 19.07.2006 р.

відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заявлено позов до Приватного малого підприємства "Вінницький Центр медичної косметології "Омела" про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CM-SMEBOl/008/2008 від 05.02.2008 р., а саме: нерухоме майно - вбудоване приміщення загальною площею 101,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12, позначеному на плані літерою "А" та належить на праві власності Приватному малому підприємству "Вінницький Центр косметології "Омела", а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед ТОВ "ОТП Факторинг Україна", що складає 46 698,90 доларів США, що еквівалентно 1 002 158,39 грн та пені в розмірі 6 487,18 доларів США, що еквівалентно 139 214,88 грн, застосувавши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході виконавчого провадження, але не нижче 1 070 847,00 грн, що визначена сторонами при укладені договору.

Ухвалою суду від 07.03.2018 р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/103/18 в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 29.03.2018 р.

Ухвалою суду від 25.04.2018 р. відкладено підготовче засідання до 10.05.2018 р. Також даною ухвалою продовжено строк розгляду справи передбачений ч. 3 ст. 177 ГПК України на 30 днів.

Відповідно до ухвали суду від 10.05.2018 р. відкладено підготовче засідання до 22.05.2018 р.

За результатами підготовчого судового засідання 22.05.2018 р. суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 31.05.2018 р. про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 31.05.2018 р. відкладено розгляд справи на 27.06.2018 р.

27.06.2018 р. на адресу суду надійшла заява представника третьої особи вих. № 14 від 21.06.2018 р. про перенесення слухання справи на іншу дату.

В судове засідання 27.06.2018 р. представник відповідача та третьої особи не з'явилися, витребуваних доказів не подали, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином - ухвалою суду, яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією за адресою, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (відповідач) та ухвалою, яка надсилалась третій особі за адресою вказаною в матеріалах справи.

Факт належного повідомлення відповідача підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового № 880, тоді як третьої особи - ОСОБА_1 протоколом судового засідання від 31.05.2018 р. в якому брав участь представник останнього ОСОБА_3

Крім того, обізнаність третьої особи - ОСОБА_1 про дату, час та місце слухання справи підтверджується заявою вих. № 14 від 21.06.2018 р. у якій його представник просить суд перенести слухання справи на іншу дату.

При неявці в судове засідання відповідача та третьої особи суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали Господарського суду Вінницької області у справі № 902/103/18 були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач та третя особа, враховуючи їх обізнаність про наявність спору в суді про що безпосередньо свідчить їх участь в судовому засіданні 22.05.2018 р., не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з даною ухвалою від 31.05.2018 р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74406475).

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&еа рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представників відповідача та третьої особи.

Розгляд справи здійснюють з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Розглянувши в судовому у засіданні заяву представника третьої особи вих. № 14 від 21.06.2018 р. (вх.. № 02.1-34/5056/18 від 27.06.2018 р.) про перенесення слухання справи на іншу дату, яка надійшла на адресу суду 27.06.2018 р., суд дійшов висновку про її відхилення, оскільки третя особа - ОСОБА_1, враховуючи її обізнаність про дату, час та місце розгляду справи не була позбавлена права та можливості направити в судове засідання іншого повноважного представника.

При цьому долучена до заяви представника третьої особи копія довідки вих. № 205 від 14.06.2018 р. не може бути розцінена судом як належний та допустимий доказ в розумінні ст.ст. 76, 77, 80 ГПК України, що підтверджує перебування представника третьої особи у відпустці.

Разом з тим з матеріалів справи слідує, що третя особа - ОСОБА_1 в будь-якому випадку була обізнана про наявність спору в суді ще в квітні 2018 р. про що свідчить клопотання його представника про відкладення розгляду справи на іншу дату вих. № 10 від 24.04.2018 р. (а.с. 143, т. 1)

В той же, з моменту обізнаності про наявність спору в суді та безпосередньо представництва інтересів третьої особи адвокатом ОСОБА_3, останньою не подано до суду жодного доказу на підтвердження своєї процесуальної позиції щодо позову за винятком неодноразових клопотань про відкладення розгляду справи.

Таким чином, у третьої особи - ОСОБА_1 було достатньо часу для того щоб сформулювати свою процесуальну позицію стосовно позову та подати до суду на її підтвердження відповідні докази.

Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 ст.202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність для задоволення заяви представника третьої особи про відкладення розгляду справи, оскільки подальше перенесення слухання справи матиме наслідком необґрунтоване збільшення строку розгляду спору, що не узгоджується та суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення 05.02.2008 р. між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (банк, позичальник, первісний кредитор) та гр. ОСОБА_1 (позичальник) кредитного договору № СМ-SMEB01/008/2008 в забезпечення зобов'язань за яким між Банком та Приватним малим підприємством "Вінницький центр медичної косметології "Омела" (відповідач) укладено договір іпотеки (майнової поруки) № РМ - SМУВ01/008/2008 від 05.02.2008 р. відповідно до якого відповідач передав в іпотеку банку належне на праві власності нерухоме майно, а саме - вбудоване приміщення загальною площею 101,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

18.03.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (фактор, новий кредитор) та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" (клієнт, первісний кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги відповідно до якого клієнтом передано фактору право вимоги за кредитними договорами відповідно до Додатку № 1 до даного договору, серед яких за договором № СМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 р.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2015 р. у справі № 127/5717/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором в розмірі 46698, 90 доларів США, що еквівалентно по курсу 21,46 грн. за 1 долар США на день винесення рішення в розмірі 1 002 158 грн 39 коп. та пеню в розмірі 6487,18 доларів США, що еквівалентно по курсу 21,46 грн за 1 долар США на день винесення рішення та становить 139 214 грн 88 коп.). В рахунок часткового погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: вбудоване приміщення загальною площею 101, 8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, позначеному на плані літерою "А" та належить на праві власності Приватному малому підприємству "Вінницький Центр косметології "Омела", а кошти отриманні від реалізації предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна". Застосовано спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході виконавчого провадження. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та Приватного малого підприємства "Вінницький Центр косметології "Омела" на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2016 р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09.06.2016 р., рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2015 р. в частині задоволених позовних вимог до Приватного малого підприємства "Вінницький Центр медичної косметології "Омела" про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та закрито провадження у справі в цій частині позову. Рішення суду в частині стягнення судового збору змінено, виключивши з нього посилання про стягнення судового збору з Приватного малого підприємства "Вінницький Центр медичної косметології "Омела". Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2015 р. в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін.

Посилаючись на вказані обставини та невиконання позичальником (гр. ОСОБА_1.) взятих на себе зобов'язань за договором № СМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 р. щодо повернення кредитних коштів, позивач звернувся за захистом свого права з даним позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Матеріали справи не містять ні відзиву, ні письмового пояснення з долученням відповідних доказів в яких би відповідач та третя особа - ОСОБА_1 вказали власну процесуальну позицію щодо поданого позову.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 05.02.2008 р. між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" (Банк, позичальник, первісний кредитор) та гр. ОСОБА_1 (Позичальник, третя особа) укладено кредитний договір № СМ-SMEB01/008/2008 (Договір) відповідно до п. 1.1. якого банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині № 1 Договору (83 000 доларів США), а позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у даному Договорі (а.с. 13-17, т. 1).

З метою врегулювання заборгованості за вище зазначеним Договором було укладено ряд додаткових договорів, а саме: Додатковий договір № 1 від 24.02.2009 р., Додатковий договір № 2 від 28.08.2009 р., Додатковий договір № 3 від 30.04.2010 р. та Додатковий договір № 4 від 29.06.2011 р. (а.с. 17-24, т. 1).

Крім того, 05.02.2008 р., в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Договором між Закритим акціонерним банком "ОТП Банк" (Іпотекодержатель, первісний кредитор) та Приватним малим підприємством "Вінницький центр медичної косметології "Омела" (Іпотекодавець, відповідач) укладено договір іпотеки № РМ-SMEB01/008/2008, згідно з яким останнє передало в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: вбудоване приміщення загальною площею 101,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, позначене на плані літерою "А " та належить на праві власності ПМП "Вінницький центр медичної косметології "Омела" (а.с. 30-32, т. 1).

Також в справі міститься договір купівлі-продажу приміщення від 07.11.2007 р., укладений між Вінницькою міською радою в особі Управління комунального майна м. Вінниці (Продавець) та Приватним малим підприємством "Вінницький центр медичної косметології "Омела" (Покупець) відповідно до якого останнім придбано вбудоване приміщення під номером 109, що складається з коридору 109-1; кабінетів 10-2; 109-3;109-4;109-5; санвузла 109-6; кладової 109-7 загальною площею 101,8 м2 розташоване в АДРЕСА_1, витяг з державного реєстру правочинів № 4912192 від 07.11.2007 р. щодо реєстрації зазначеного договору купівлі-продажу приміщення, акт передачі вбудованого приміщення від 07.12.2007 р., свідоцтво про власність № 418 від 14.12.2007 р., реєстраційне посвідчення від 18.12.2007 р., рішення засновника ПМП "Вінницький центр медичної косметології "Омела", яким вирішено виступити майновим поручителем ОСОБА_1 в забезпечення його зобов'язань в розмірі 83000 доларів США перед ЗАТ "ОТП Банк" та надати в іпотеку нерухоме майно, що належить ПМП "Вінницький центр медичної косметології "Омела", а саме вбудоване приміщення № 109, загальною площею 101,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 41-44, 47, т. 1).

18.03.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (Новий кредитор, позивач) укладено договір відступлення права вимоги, згідно з Додатку 1 якого ПАТ "ОТП Банк" відступлено, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийнято право вимоги за кредитним договором №СМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ "ОТП Банк", та за договором іпотеки №РМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 року, укладеним між ПМП "Вінницький Центр медичної косметології "Омела" та ЗАТ "ОТП Банк" (а.с. 51-57, т. 1).

30.01.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та ОСОБА_1 підписано Додатковий договір № 5 до Кредитного договору № СМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 р., яким, зокрема, викладено в новій редакції умови договору сплати процентів, графіку погашення кредиту (а.с. 25-29, т. 1).

Крім того, в цей же день між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та Приватним малим підприємством "Вінницький центр медичної косметології "Омела" підписано додатковий договір № 1 до Договору іпотеки № СМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 р. відповідно до якого статтю 2 та статті 5-9 Договору іпотеки викладено в новій редакції (а.с. 33-40, т. 1).

Відповідно до п. 6.1. Додаткового договору до Договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги (фактичні вимоги): а) всі боргові зобов'язання несплачені боржником; б) вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушення іпотекодавцем виконання його зобов'язань за Договором, а також всіх фактичних витрат понесених іпотекодержателем у зв'язку з реалізацією його прав за Договором.

Згідно із п. 6.2. Додаткового договору до Договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: а) несплата боржником іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; б) порушення іпотекодавцем зобов'язань за ст. 5 даного Договору; в) настання факту неплатоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; г) інші обставини, передбаченні чинним законодавством України, кредитним Договором та даним Договором.

Пунктом 6.3. Додаткового договору до Договору іпотеки врегульовано обрання порядку стягнення на предмет іпотеки визначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на вибір іпотекодержателя: А) за рішенням суду; та/або б) на підставі виконавчого напису нотаріуса та/або в) позасудовому порядку та/або г) в іншому порядку передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 6.5. Додаткового договору до Договору іпотеки іпотекодержатель вправі за своїм вибором звернути стягнення як на будь-яку частину предмета іпотеки, так і на весь предмет іпотеки. Якщо іпотекодержатель зверне стягнення на частину предмета іпотеки, він зберігає право звернення стягнення на інші частини предмета іпотеки.

Договір набирає чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє до виконання боргових зобов'язань в повному обсязі та зобов'язань іпотекодавця за даним Договором (п. 9.1. Додаткового договору до Договору іпотеки).

Неналежне виконанням позичальником (ОСОБА_1.) зобов'язань за Договором № СМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 р., та як наслідок виникнення у нього заборгованості за даним Договором, стало підставою звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" з позовом до Вінницького міського суду Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 та Приватного малого підприємства "Вінницький центр медичної косметології "Омела" заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2015 р. у справі № 127/5717/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором в розмірі 46698,90 доларів США, що еквівалентно по курсу 21,46 грн за 1 долар США на день винесення рішення в розмірі 1 002 158,39 грн та пеню в розмірі 6487,18 доларів США, що еквівалентно по курсу 21,46 грн за 1 долар США на день винесення рішення та становить 139 214 грн 88 коп. В рахунок часткового погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: вбудоване приміщення загальною площею 101, 8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, позначеному на плані літерою "А" та належить на праві власності Приватному малому підприємству "Вінницький Центр косметології "Омела", а кошти отриманні від реалізації предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна". Застосовано спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході виконавчого провадження. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та Приватного малого підприємства "Вінницький Центр косметології "Омела" на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн (а.с. 58-61, т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2016 р. у справі № 127/5717/15-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09.06.2016 р., рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2015 р. частині задоволених позовних вимог до Приватного малого підприємства "Вінницький Центр медичної косметології "Омела" про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та закрито провадження у справі в цій частині позову. Рішення суду в частині стягнення судового збору змінено, виключивши з нього посилання про стягнення судового збору з Приватного малого підприємства "Вінницький Центр медичної косметології "Омела". Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2015 р. в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін (а.с. 62-70, т.1).

При цьому, у рішенні від 15.02.2016 р. у справі № 127/5717/15-ц, апеляційним судом зазначено: "Позовні вимоги заявлені позивачем-фінансовою установою до ПМП "Вінницький Центр медичної косметології "Омела" щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, укладеному між юридичними особами, хоча і пов'язані з вимогами позивача щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, проте їх розгляд можливий окремо і тому такі вимоги не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства. Отже, виходячи зі змісту статей 15, 16, 118 ЦПК України, статті 12 ГПК України, позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ПМП "Вінницький Центр медичної косметології "Омела" щодо звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають розгляду в порядку господарського, а не цивільного, судочинства".

Обставини встановленні даним рішенням суду, в тому числі стосовно наявності заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором № СМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 р. в сумі 46698,90 доларів США та пеню в розмірі 6487,18 доларів США, є преюдиційними для даної справи в силу ст. 75 ГПК України.

21.03.2017 р. на виконання рішення суду у справі № 127/5717/15-ц від 29.05.2015 р. видано виконавчий лист (а.с. 71, т. 1).

Станом на момент розгляду справи рішення суду у справі № 127/5717/15-ц від 29.05.2015 р. в частині залишеній без змін рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2016 р. у зазначеній справі, не виконано, заборгованість позичальником за кредитним договором не сплачено. Доказів протилежного матеріали справи не містять та сторонами не надано.

Беручи до уваги встановлені обставини суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Як встановлено ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання (ст. 518 ЦК України).

У ст. 1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 546 ЦК України передбачено можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Згідно ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1-2, 4-5 статті 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У статті 3 вказаного Закону зазначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 5 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що предметом іпотеки може бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за умови, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення.

Згідно ч.ч.1-3 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як вказувалось вище положення договору іпотеки передбачає виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в разі порушення зобов'язань по кредитному договору.

Судом встановлено, що позичальником (ОСОБА_1.) зобов'язання за Кредитним Договором № СМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 р. не виконано, а наявність заборгованості за даним договорами є фактом, який не потребує доказування з огляду на наявність судового рішення у справі № 127/5717/15-ц від 29.05.2015 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованості за Договором в розмірі 46698,90 доларів США та пені в розмірі 6487,18 доларів США, залишеного без змін рішенням змін рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2016 р. у в цій частині та в силу приписів ч. 4 ст.75 ГПК України, а отже можливість ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернути стягнення на заставлене майно не протирічить ні договору іпотеки, ні приписам цивільного законодавства.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять доказів проведення відповідачем розрахунків за кредитним Договором після прийняття рішення у згаданій цивільній справі. Іншого сторонами не надано.

Виходячи з встановлених обставин справи, які свідчать про наявність заборгованості за кредитним договором № СМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 р. та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтованою.

У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про іпотеку").

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону (ст. 41 Закону України "Про іпотеку").

Положеннями частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Таким чином не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, оскільки встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону та сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 235/3619/15-ц від 21.03.2018 р.

За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" в повному обсязі, звернувши в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 46 698,90 доларів США та пені в розмірі 6 487,18 доларів США стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході виконавчого провадження.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Натомість відповідачем та третьою особою не надано суду жодних доказів на спростування заявлених вимог позивача, в тому числі доказів погашення заборгованості за кредитним договором, в зв'язку з чим позов ТОВ "ОТП Факторинг Україна" є таким, що підлягає задоволенню судом в повному обсязі.

Приймаючи рішення судом враховано, що згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами першою, другою статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, положення чинного законодавства хоча й визначають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 203/3486/15-ц, від 11.04.2018 р. у справі № 300/900/15-ц, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2018 р. у справі № 905/407/16).

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за Договором в іноземній валюті, якщо саме вона визначена у договорі і позивач просить стягнути суму у валюті.

Отже, стягнення боргу в іноземній валюті чітко узгоджується з вимогам чинного законодавства.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України.

27.06.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 р. в розмірі 46 698,90 доларів США та пені в сумі 6 487,18 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № РМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 р., що належить на праві власності Приватному малому підприємству "Вінницький Центр косметології "Омела", проспект Космонавтів, 7, м.Вінниця, 21000, (ідентифікаційний код - 30295383) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", вул.Фізкультури, 28д, м.Київ, 04210, (ідентифікаційний код - 36789421), а саме: нерухоме майно - вбудоване приміщення загальною площею 101,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, позначеному на плані літерою "А", застосувавши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході виконавчого провадження.

3. Стягнути з Приватного малого підприємства "Вінницький Центр косметології "Омела", проспект Космонавтів, 7, м. Вінниця, 21000, (ідентифікаційний код - 30295383) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", вул. Фізкультури, 28д, м. Київ, 04210, (ідентифікаційний код - 36789421) на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 1 762 грн 00 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 09 липня 2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 5 прим.:

1 - до справи.

2, 3 - позивачу - вул. Фізкультури, 28Д, м. Київ, 03150; представнику Бойко Л.В. - АДРЕСА_13.

4 - відповідачу - проспект Космонавтів, 7, м. Вінниця, 21000.

5- третій особі - АДРЕСА_14.