ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2018м. ДніпроСправа № 904/9953/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панна С.П. за участю секретаря судового засідання Кравченко Р.В.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11

Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго", 46010, м. Тернопіль, вул. Енергетична, 2.

про стягнення заборгованості в розмірі 1 463 811,62 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов № 14-84 від 14.04.2017 року представник

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2 ОСОБА_2 дов. № 256/25 від 12.01.2018 року представник

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" та відповідача-2: Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" про стягнення 1 463 811,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-2 своїх зобов'язань зі сплати заборгованості за простим векселем №81 від 04.05.2000 року.

Відповідач-1 21.12.2017р. надав до господарського суду відзив на позовну заяву від 21.12.2017р. №203-юр180 в якому зазначає про те, що форма індосаменту, за якої індосант перед своїм підписом робить напис "Без обороту на мене", або інше рівнозначне застереження, звільняє індосанта відповідальності за пред'явленими до нього претензіями у разі не оплати векселя зобов'язаною за ним особою (основним вексельним боржником). Спірний вексель був індосований із застереженням "Без обороту на мене", а новий векселедержатель (позивач) погодився прийняти вексель за наявності такого застереження. Індосант звільнив себе від відповідальності у разі несплати за цим векселем основним боржником - векселедавцем простого векселя.

Відповідач-2 подав до господарського суду відзив за №5838/25 від 29.12.2017р. у якому зазначає про те, що: необхідною умовою одержання належного за векселем платежу, є пред'явлення такого векселя до платежу. У спірному векселі міститься напис, що він виданий "по пред'явленню, але не раніше 01.01.2015р.". Даний вексель повинен був бути належним чином пред'явлений до оплати у період з 01.01.2015р. по 01.01.2016р. Позивач заявив до стягнення суму 6 відсотків в розмірі 154 027,40 грн., нараховані за період з 08.04.2015р. по 31.10.2017р., на підставі пункту 2 статті 48 Уніфікованого закону, при цьому, виникнення зобов'язань боржника за емітованими векселями чинне законодавство пов'язує саме з моментом їх належного пред'явлення до платежу не раніше зазначеної у векселі дати, чого позивачем не вчинено.

Позивач у відповіді на відзив відповідача-2 від 03.01.2018р. зазначає про те, що прямий боржник за векселем зобов'язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред'явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому міст та у визначений строк у особи, що пред'явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів, спірні векселі вважаються такими, що створюють, змінюють і припиняють цивільні права та обов'язки з моменту їх видачі та, відповідно, ВАТ «Тернопільобленерго» є особою, яка має перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зобов'язання щодо сплати грошових коштів за вказаними векселями.

03.01.2018 року до господарського суду Дніпропетровської області від відповідача-2 надійшло клопотання №5797/25 від 27.12.2017 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у якому позивач просить забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі №904/9953/17, що призначене на 18.01.2018р. о 10 год. 00 хв., та проведення відеоконференції просить доручити господарському суду Тернопільської області.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2018р. задоволено клопотання Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та доручено господарському суду Тернопільської області забезпечити проведення відеоконференції за участю представника відповідача-2 - Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" з Господарським судом Дніпропетровської області 18.01.2018р. о 10:00год.

Відповідач-2 у запереченні від 12.01.2018р. №243/25 щодо відповіді на відзив зазначає про те, що позивачем не додано ні акту пред'явлення оригіналу спірного векселя до оплати за підписом відряджених для цієї мети працівників НАК «Нафтогаз України», ні жодного іншого документу, який би засвідчив факт пред'явлення саме оригіналу спірного векселя відповідачу-2 та необгрунтованої відмови ВАТ «Тернопільобленерго» ознайомитися з наявністю спірного векселя. ВАТ «Тернопільобленерго» вважає, що позивач не спростував заперечення про неналежне пред'явлення оригіналу векселя шляхом надання належних доказів, на що посилається позивач з вказівкою на абз.4 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів».

У відповідності до вимог ст. 233 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Статтею 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі (ратифікований відповідно до Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі"; далі - Уніфікований закон) передбачено, що простий вексель містить:

- назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений;

- безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей;

- зазначення строку платежу;

- зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж;

- найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж;

- зазначення дати і місця видачі простого векселя;

- підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Згідно зі статтею 77 Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів.

04.05.2000р. "Український кредитний банк" став держателем простого векселя №81, емітований Відкритим акціонерним товариством енергопостачальна компанія "Чернігівобленерго" номінальною вартістю 1000000грн.

Відповідно до змісту простого векселя №81, дата предявлення вказаного векселя - "по предявленню, але не раніше 01.01.2015р.".

Відповідно пункту 1.1 статуту Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", товариство є правонаступником Закритого акціонерного товариства "Український кредитний банк", який є правонаступником прав та обовязків "Українського кредитного банку", який є правонаступником прав та обовязків "Київського приватного банку "Київприватбанк", створеного рішенням установчих зборів та зареєстрованого Національним банком України 30.10.1992р. за №127. Таким чином, ПАТ "Акцент-Банк" (ідентифікаційний код 14360080) є належним відповідачем.

В подальшому, "Український кредитний банк" на звороті простого векселя №81 від 04.05.2000р. проставлений бланковий індосамент на предявника із застереженням "без обороту на мене". Вказаний індосамент підписаний головою правління та головним бухгалтером "Українського кредитного банку" та скріплений печаткою банку. Підпис голови правління ОСОБА_3 визнається та не оспорюється банком.

24.04.2000р. між Українським кредитним банком та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" було укладено договір №Т-102/042000, відповідно до пункту 1.1 якого сторони здійснюють обмін рівноцінних паперів, а саме векселів, зазначених в статті 2 цього договору, на умовах, визначених цим договором.

Вказаний договір не визнаний недійсним в судовому порядку.

Відповідно до пункту 2.1 договору №Т-102/042000 від 24.04.2000р. банк зобовязується передати підприємству у власність векселі, перелік яких вказаний у додатку №1, який є невідємною частиною цього договору, загальною номінальною вартістю 66715946грн.15коп. Векселі передаються підприємству з бланковим індосаментом протягом десяти банківських днів з моменту підписання цього договору.

Пунктом 2.4 договору №Т-102/042000 від 24.04.2000р. визначено, що підприємство зобовязується прийняти від банку у власність векселі, вказані у додатку №1 до цього договору.

На виконання умов договору Українським кредитним банком було передано, а Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" прийнято вексель №81(номінальною вартістю 1000000грн.00коп., дата випуску 04.05.2000р., із зобов'язанням заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку чи його наказу суму у розмірі 1000000грн.00коп., за предявленням, але не раніше 01.01.2015р. в м. Тернопіль).

Таким чином, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" стало законним держателем простого векселя №81 від 04.05.2000р. номінальною вартістю 1000000грн.00коп. з датою предявлення векселя "по предявленню, але не раніше 01.01.2015р.".

Згідно зі ст. ст. 16, 77 Уніфікованого закону особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем, якщо її право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній із них є бланковим.

Відповідно до статті 34 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні; він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання; трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк; ці строки можуть бути скорочені індосантами; трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати.

Отже, виникнення зобов'язань боржника за емітованими векселями чинне законодавство пов'язує саме з моментом їх пред'явлення до платежу не раніше зазначеної у векселі дати.

Відповідно до ч. 1 статті 35 Уніфікованого закону строк платежу за переказним векселем, що підлягає сплаті у визначений строк від пред'явлення визначається або датою акцепту, або датою протесту.

Простий або акцептований переказний вексель строком платежу "за пред'явленням" підлягає оплаті в день його належного пред'явлення до платежу.

Статтею 78 Уніфікованого закону передбачено, що векселедавець простого векселя зобов'язаний так само, як акцептант за переказним векселем. Прості векселі зі строком платежу у визначений строк від пред'явлення повинні бути протягом строків, встановлених статтею 23, пред'явлені векселедавцю для відмітки. Перебіг строку починається від дати відмітки, підписаної векселедавцем на векселі. Відмова векселедавця зробити датовану відмітку повинна бути засвідчена протестом (стаття 25), дата якого є початком строку від пред'явлення.

Згідно з статті 43 Уніфікованого закону, векселедержатель може обернути свій позов проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб при настанні терміну платежу, якщо платіж не був здійснений.

Позивач звернувся з позовом про солідарне стягнення з ПАТ "Акцент-Банк" та ПАТ "Тернопільобленерго" суми заборгованості за векселем №81 в розмірі 1000000грн.00коп.

Разом з тим, як встановлено судом, на звороті спірного векселя Українським кредитним банком був проставлений бланковий індосамент на пред'явника "платити наказу: без обороту на мене".

Статтею 15 Уніфікованого закону передбачено, що індосант відповідає за акцепт і за платіж, якщо не обумовлено протилежне.

Статтею 15 Уніфікованого закону визначено, що індосант відповідає за акцепт і за платіж, якщо не обумовлено протилежне. При вирішенні спорів судам слід враховувати, що у випадку включення до індосаменту застереження "без обороту на мене" чи будь-якого іншого, наслідком якого може бути звільнення індосанта від відповідальності за платіж за векселем, передбаченої вказаною нормою Уніфікованого закону, індосант відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги. Таке застереження означає, що при неакцепті або неплатежі до такого індосанта не можуть бути пред'явлені вимоги, передбачені статтями 43 - 49 Уніфікованого закону, тобто зазначена особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язань за векселем.

В даному випадку до індосаменту векселя №81 включено застереження "без обороту на мене", тобто індосант звільнив себе від відповідальності за платіж за векселем. Новий векселедержатель погодився прийняти вексель за наявності такого застереження.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог відносно ПАТ "Акцент Банк".

Кредитор, який не спростував заперечення прямого боржника про відсутність належного предявлення векселя до платежу, вважається таким, що прострочив. До такого кредитора застосовуються наслідки, передбачені ст. 613 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи часткову оплату відповідача-2 за простим векселем №, №81 у розмірі 350 000грн. (що підтверджується платіжними дорученнями за №173 від 15.01.2018р., за №120 від 28.02.2018р. та за №50 від 30.03.2018р.(а.с. 215-217)), суд вбачає підстави для стягнення з відповідача-2 суми боргу за векселем №81 у розмірі 650000грн.

Згідно з п. 2 абзацу 1 ст. 48 Уніфікованого закону векселедержатель може вимагати від особи, до якої пред'явив позов, сплати відсотків, нарахованих на вексельну суму.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні" передбачені ст.ст. 48, 49 Уніфікованого закону відсотки на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються виходячи з розміру облікової ставки НБУ на день подання позову та від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову відповідно.

Положеннями статті 48 Уніфікованого закону визначено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу:

1. суму неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені;

2. відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу;

3. витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати.

З огляду на положення статті 48 Уніфікованого закону, стягнення суми відсотків в розмірі шести, передбачених пунктом 2 цієї статті, не вимагає попереднього узгодження на відміну від відсотків, встановлених пунктом 1 цієї ж статті.

Позивач заявив до стягнення суму 6 відсотків в розмірі відсотків у розмірі 154027,40грн., нараховану за період з 08.04.2015р. по 31.10.2017р., на підставі пункту 2 статті 48 Уніфікованого закону.

З наданих позивачем доказів (відповідь на відзив відповідача-2 та доданих доказів) вбачається, що оригінал простого векселя №81 позивачем був пред'явлений відповідачу-2 - 23.04.2015р., тобто вірною датою для нарахування 6% річних є з 24.04.2015р. (а.с. 118-122).

Перевіривши розрахунок, суд вважає позовні вимоги про стягнення 6% річних такими, що підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 151561,64 грн., за період з 24.04.2015р. по 31.10.2017р.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення 309784,22грн. втрат від інфляції нарахованих за період прострочення з 08.04.2015р. по 31.10.2017р.

За приписами ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

Цією нормою не передбачено покладення на особу, зобовязану за векселем, інших платежів, зокрема, збитків від інфляції та 3% річних.

Оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат та 3% річних у разі прострочення виконання вексельного зобовязання, то ст. 625 Цивільного кодексу України застосуванню не підлягає.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного суду України від 03.10.2011р. у справі №3-91гс11.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача-2 309784,22грн. втрат від інфляції.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції» звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Ст.13 ГПК України зазначає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Суд відповідно до статті 237 ГПК України під час розгляду справи з'ясував чи мали місце обставини (факти) якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись нормами Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів" ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод»,ст.,ст.55,.124,129 Конституції України, ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Закрити провадження у справі №904/9953/17 в частині стягнення заборгованості за векселем у сумі 350000,00 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" (46010, м. Тернопіль, вул. Енергетична, 2; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького,6; ) суму заборгованості за векселем у розмірі 650000,00 грн., відсотків у розмірі 151561,64 грн. та судового збору в розмірі 17273,43 грн, про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного тексту судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.06.2018

Суддя ОСОБА_4