РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2018Справа № 910/7394/17

За позовом: приватного акціонерного товариства "БІЛОЦЕРКІВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ"

до: публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про: визнання кредитного договору частково недійсним.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Гнідіна М.Ю.

Представники:

від позивача - Довбиш С.П. за дов.

від відповідача - Горобець Р.В. за дов.

вільний слухач ОСОБА_4

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", Банк, кредитор) про визнання недійсними абзаців б), с) пункту 3.1 та пункту 8.3 договору про мультивалютну кредитну лінію від 29.04.2004 № 25-04/04 (далі - договір № 25-04/04), укладеного між позивачем і відповідачем, посилаючись на те, що визначені в них розміри процентних ставок за користування кредитом суперечать принципам розумності, добросовісності, справедливості

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2017, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2017, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25.01.2018р. скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 у справі № 910/7394/17, справу направлено на новий розгляд.

За результатом повторного автоматизованого розподілу, справу передано на розгляд судді Шкурдовій Л.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2018р. відкрито провадження у справі №910/7394/17 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.03.18 року.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26.04.2018, прийнятої судом, позивач зазначає, що 29.04.2004 між ним і ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено договір про кредитну лінію №25-04/04, який згідно з додатковою угодою від 13.06.2008 №26 було перейменовано на договір про мультивалютну кредитну лінію № 25-04/04, а відповідно до додаткової угоди від 26.07.2013 № 30 (далі - додаткова угода № 30) умови цього договору було викладено у новій редакції. Пунктом 3.1. Договору встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, а саме п.b) - за кредитом у національній валюті України - 44,00 % річних, за кредитом у доларах США - 20,50 % річних с) у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток № 1 до цього договору): за кредитом у національній валюті України - 44,00 % річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом , за кредитом у доларах США - 20,50 % річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом. Згідно з пунктом 8.3 договору (в редакції оспорюваної додаткової угоди від 26.07.2013 № 30) позичальник зобов'язується : а) без письмової згоди Банку не відкривати в установах інших банків поточні рахунки (у національній та іноземній валюті), не отримувати нових позик і кредитів, не виступати гарантом або поручителем за зобов'язаннями третіх осіб до моменту повернення кредиту та виконання інших зобов'язань за цим договором; b) забезпечити зарахування виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позичальника виключно на поточні рахунки у національній та іноземній валюті, відкриті у Банку; c) сторони дійшли згоди, що у разі порушення цього пункту договору процентна ставка, зазначена у пункті 3.1 "а" цього договору змінюється і встановлюється у розмірі 44,00 % річних - за кредитом у національній валюті України, 20,50 % - річних за кредитом у доларах США, а також позичальник зобов'язаний на вимогу Банку протягом 1 робочого дня достроково повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування кредитом. Процентна ставка, встановлена в цьому пункті, діє з початку місяця, що йде за місяцем, в якому було допущено порушення. У разі усунення зазначеного порушення процентна ставка, встановлена в цьому пункті, припиняє дію, починаючи з місяця, що йде за місяцем, в якому було усунено порушення.

Посилаючись на невідповідність абзаців b), c) пункту 3.1 та пункту 8.3 договору № 25-04/04 (у редакції додаткової угоди від 26.07.2013 № 30) вимогам статей 3, 203, 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" просить визнати їх недійсними в порядку, передбаченому статтею 215 ЦК України. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26.04.18р, позивач просить суд визнати недійсними положення п. 3.7. Кредитного договору в частині встановлення Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 44,00 % річних за кредитом у національній валюті (гривні) та 20,50% за кредитом у доларах США за порушення Позичальником зобов'язань, визначених цим п.3.7. Договору про мультивалютну кредитну лінію №25-04/04 від 29 квітня 2004 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та приватним акціонерним товариством «Білоцерківська теплоелектроцентраль».

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що сторонами в добровільному порядку було погоджено умови договору щодо визначення процентних ставок за користування кредитом та комісійної винагороди.

07.06.2017 ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" подало до Господарського суду міста Києва заяву про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин сторін.

В судовому засіданні 20.03.2018р. судом задоволено клопотання представника позивача частково, зобов'язано відповідача надати положення про кредитування ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", яке діяло станом на 26.07.2013 року в строк до 10.04.2018 року.

Позивачем заявлено клопотання про призначення судової експертизи, на вирішення якої поставити питання щодо відповідності процентної ставки за користування кредитними коштами у національній валюті на рівні 44 % методиці розрахунку процентних ставок та чи ж така процентна ставка ринковою станом на липень 2013р.

Судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, з огляду на те, що експертиза у справі призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування. Інформація відносно розміру кредитних процентних визначається Національним банком України, в зв'язку з чим суд не потребує спеціальних знань для вирішення питання щодо відповідності встановленої процентної ставки за Договором ринковій процентній ставці, визначеній Національним банком України, а тому підстави для задоволення поданого позивачем клопотання про призначення експертизи відсутні.

В судовому засіданні 25.05.2018р. закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 19.06.2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників в дебатах, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.04.2004 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (далі по тексту - відповідач, Банк, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") та Закритим акціонерним товариством "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (в подальшому перейменовано на Приватне акціонерне товариство "Білоцерківська теплоелектроцентраль"; далі по тексту - позивач, позичальник, ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль") укладено Договір про кредитну лінію №25-04/04, який додатковою угодою №26 від 13.06.2008 року перейменовано на Договір про мультивалютну кредитну лінію №25-04/04 від 29.04.2004 року (далі по тексту - Договір).

Під час дії Договору до нього вносилися зміни, які оформлені додатковими угодами в кількості 38.

Відповідно до п. 1.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №30 від 26.07.2013 року) Банк надає позичальникові грошові кошти в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності та цільового використання, далі по тексту "КРЕДИТНІ КОШТИ".

Згідно з п. 1.1.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №38 від 25.11.2014 року) надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами (далі по тексту "траншами") на умовах, визначених цим Договором в межах відновлюваної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 25 000 000,00 (Двадцять п'ять мільйонів) гривень 00 копійок, і з урахуванням його зменшення згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (Додаток №6 до цього Договору), зі сплатою за користування кредитними коштами процентів відповідно до розділу 3 цього Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №30 від 26.07.2013 року) позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами окремо за кожним траншем, виходячи з наступних ставок:

b) - за кредитом в національній валюті України - 44,00% (сорок чотири) процента річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що зазначений в п.2.5. цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п.4.5., п. 6.1. цього Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом:

- за кредитом в доларах США - 20,50% (двадцять цілих п'ять десятих) процентів річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що зазначений в ".2.5. цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п.4.5., п. 6.1. цього Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом:

с) - у разі порушення Позичальником строків погашення кредиту згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (Додаток №1 до цього Договору):

- за кредитом в національній валюті України 44,00% (сорок чотири) процентів річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашений кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом:

- за кредитом в доларах США 20,50% (двадцять цілих п'ять десятих) процентів річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно ї вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашений кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цій заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 8.3. Договору (в редакції Додаткової угоди №30 від 26.07.2013 року) позичальник зобов'язується :

а) без письмової згоди Банку не відкривати в установах інших банків поточні рахунки (у національній та іноземній валюті), не отримувати нових позик і кредитів, не виступати гарантом або поручителем по зобов'язаннях третіх осіб до моменту повернення кредиту та виконання інших зобов'язань за цим Договором;

b) забезпечити зарахування виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) Позичальника виключно на поточні рахунки в національній та іноземній валюті, відкриті в АТ "Банк "Фінанси та Кредит";

c) Сторони дійшли згоди, що у разі порушення цього пункту Договору, процентна ставка, що вказана в п. 3.1. "а" цього Договору змінюється і встановлюється у розмірі 44,00% річних за кредитом в національній валюті України. 20,50% річних за кредитом у доларах США, а також Позичальник зобов'язаний на вимогу Банку протягом 1 (одного) робочого дня достроково повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування кредитом. Процентна ставка, що встановлена в цьому пункті, діє з початку місяця, що йде за місяцем, в якому було допущено порушення. У разі усунення вказаного порушення процентна ставка, що встановлена в цьому пункті припиняє дію, починаючи з місяця, що йде за місяцем, в якому було усунено порушення.

Договір, укладений між позивачем та відповідачем, за своєю правовою природою є кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином для визнання правочину недійсним потрібна наявність підстав передбачених ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В той же час, визначаючи умови договору сторони повинні керуватися загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, принципом справедливості, добросовісності та розумності.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини 1, 2 статті 8 Конституції України).

Регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень ЦК України.

Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 ЦК України. Разом із тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

У своєму рішенні Конституційний Суд України зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини 2 статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

У постанові від 10.10.2012 у справі №6-110цс12 Верховний Суд України виклав свою правову позицію про те, що свобода договору, передбачена статтями 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

Отже, закріплений ЦК України принцип свободи договору має співвідноситися із принципами справедливості, добросовісності та розумності.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі за

конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється на сферу виконання зобов'язань та на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають тою межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу, зокрема, всупереч принципам справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення про основи процентної політики Національного банку України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 21.04.2016 № 277, облікова ставка Національного банку (далі - облікова ставка) - ключова процентна ставка Національного банку, яка є основним індикатором змін у грошово-кредитній політиці та орієнтиром вартості залучених та розміщених грошових коштів для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку. Облікова ставка встановлюється на основі комплексного аналізу та прогнозу макроекономічного, монетарного та фінансового розвитку, підготовленого Національним банком.

Відтак, облікова ставка НБУ є орієнтиром для визначення вартості кредитних коштів, а тому оцінюючи встановлені у спірних пунктах Договору процентні ставки на предмет їх відповідності вище вказаним вимогам розумності, справедливості та пропорційності, суд також враховує розмір облікової ставки НБУ, яка діяла під час укладення Договору та Додаткової угоди № 30.

Зі змісту спірних пунктів Договору вбачається, що встановлені у ньому процентні ставки є значно вищими за процентні ставки, що існували на ринку, а також значно завищеними порівняно з обліковою ставкою НБУ, яка діяла під час укладення Договору та додаткових угод до нього, зокрема Додаткової угоди № 30.

25.07.2013 р. Кредитний комітет Відповідача прийняв рішення (Протокол №153 від 25.07.2013 р.) про надання Позивачу траншу кредиту за Кредитним договором (разово чи частинами) в розмірі 3 500 000,00 грн. з оплатністю 22% річних; постановлено встановити з 26.07.2013 р. платність у відповідності із нижченаведеним розподілом: 0,25% при кредитуванні у гривні; 22% при кредитуванні у гривні; 10,25 % при кредитуванні у доларах США. гідно із цим протоколом інші умови кредитування вирішено залишити без змін.

В п. 1.2. «Терміни та Скорочення» Технологічної карти по кредитуванню клієнтів корпоративного бізнесу середнього і великого сегменту АТ «Банк «Фінанси та Кредит», затвердженої 18.02.2013 р. зазначено, що кредитний комітет - це колегіальний орган Банку, що підпорядкований Правлінню Банка, та уповноважений ним приймати рішення щодо можливості та умов проведення активних операцій у межах наданого йому відповідного права (ліміту) на одного позичальника, визначати пріорітетні напрямки кредитних вкладень, забезпечувати оптимізацію кредитних ризиків, а також вирішувати інші питання кредитних взаємовідносин з позичальником та виконувати інші функції;

Технологічна карта визначає порядок взаємодії структурних підрозділів і працівників філій та Головного банку, їх роль, функції, завдання й відповідальність на всіх стадіях процесу здійснення кредитних угод з корпоративними клієнтами Банку і є обов'язковою для виконання всіма працівниками Банку, задіяними в кредитному процесі (п. 1.3. Технологічної карти).

Технологічною картою передбачено, що після підготовки договорів здійснюється їх візування. У процесі візування кредитної документації кредитна адміністрація філії або Головного банку: забезпечує відповідність тексту договору встановленим Банком вимогам до договорів і відповідність проекту договору типовій формі; забезпечує відповідність умов кредитного договору, ухваленим рішенням Кредитного комітету, умовам, зафіксованим у кредитній документації.

Таким чином, з наданих відповідачем документів вбачається, що можливість та умови проведення кредитних операцій, інші питання кредитних взаємовідносин із позичальниками, в тому числі зміна умов кредитного договору (в т. ч. строк, процентна ставка, штрафні санкції та будь-які інші зміни умов надання кредитних коштів) приймаються колегіальними органами Банку, зокрема Кредитним комітетом (для корпоративних клієнтів Банку). Відповідно умови кредитного договору, зміни до кредитного договору мають відповідати ухваленим рішенням колегіального органу Банку.

Проте в наданому Відповідачем Протоколі №153 від 25.07.2013 р. засідання Кредитного комітету АТ «Банк «Фінанси та Кредит», на якому було прийнято рішення про видачу траншу кредиту та погоджено встановлення процентних ставок за користування кредитом у розмірі 10,25% і 22% річних у гривні та 10,25% за кредитом у доларах США, і на підставі якого було підписано Додаткову угоду №30 від 26.07.2013 р., а відповідно і оспорювані пункти Кредитного договору, немає умови про встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами у гривні на рівні 44% річних та 20,50% річних за кредитом у доларах США, у випадку порушення позивачем зобов'язань за кредитом.

Із п. 1 Додаткової угоди №30 від 26.07.2013 р. до Кредитного договору вбачається, що Кредитний договір викладений в новій редакції. Проте, як вже зазначалося, згідно із протоколом №153 від 25.07.2013 року Кредитним комітетом відповідача було прийнято рішення про надання Позивачу траншу кредиту в розмірі 3 500 000,00 грн., та встановлено процентні ставки: 10,25% річних та 22% річних, а інші умови кредитування постановлено залишити без змін.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2 ст.74 ГПК України).

Таким чином, оскільки доказів того, що колегіальним органом Банку було прийнято рішення про встановлення процентної ставки у розмірі 44% річних у гривні та 20,50% річних у доларах США, у разі порушенням умов Кредитного договору, або будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували встановлення процентної ставки у розмірі 44% річних у гривні та 20,50% річних у доларах США, відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що таке рішення про встановлення підвищених ставок для кредиторів колегіальним органом банку не приймалось.

Згідно інформації Національного банку України «Основні показники, що характеризують стан грошово-кредитного ринку» середньомісячна відсоткова ставка за кредит в національній валюті у січні 2013 складала 17,55 % річних, у липні 2017 року складала 15,32 % річних, у серпні 2013 року складала 15,72 %; середньомісячна відсоткова ставка за кредит в іноземній валюті у січні 2013 складала 9,30 % річних, у липні 2017 року складала 9,90 % річних, у серпні 2013 року складала 9,34 %.

Встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 44% річних у гривні для відповідача є несправедливим, таким, що порушує принцип добросовісності, пропорційності та розумності, а також таким, що призводить до істотного дисбалансу сторін Кредитного договору та порушують справедливу рівновагу між інтересами сторін цього Кредитного договору, що є підставою для визнання п.b) и c) п. 3.1. Договору, п.3.7. Договору (в редакції Додаткової угоди №30 від 26.07.2013 року) недійсними.

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобов'язана дотримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди особі, а також зловживанням правом в інших формах (ч. 3). При здійсненні цивільних прав повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.4). Не допускається використання цивільних прав для неправомірного обмеження конкуренції, зловживанням монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (ч. 5).

Статтею 53 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банкам забороняється укладати договори з метою обмеження конкуренції та монополізації умов надання кредитів, інших банківських послуг, встановлення процентних ставок та комісійної винагороди. Банку забороняється вчиняти будь-які дії щодо впровадження у своїй практиці недобросовісної конкуренції.

Таким чином умови п. 8.3. Кредитного договору про те, що позичальник без письмової згоди банка зобов'язаний не відкривати в установах інших банків поточні рахунки (у національній та іноземній валюті), не отримувати нових позик і кредитів, не виступати гарантом або поручителем по в'язаннях третіх осіб до моменту повернення кредиту та виконання інших зобов'язань за цим Договором, а також зобов'язання забезпечити зарахування виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позичальника виключно на поточні рахунки в національній та іноземній валюті, відкриті в банку, порушує законні права та інтереси позичальника на здійснення своєї господарської діяльності згідно із загальними принципами господарювання в Україні, що також є підставою для визнання п.8.3. Кредитного договору недійсним у відповідності до вимог ст.215 ЦК України.

Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до норми ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки Додаткову угоду №30 до Договору про мультивалютну кредитну лінію №25-04/04 від 29.04.2004 року укладено 26.07.2013 року, а тому строк позовної давності для позовних вимог обмежений трирічним строком до 26.07.2016 року (включно), в зв'язку з чим строк позовної давності до вимог про визнання недійсним абзаців б), с) пункту 3.1., п.3.7. та пункту 8.3. Договору про мультивалютну кредитну лінію №25-04/04 від 29.04.2004 року сплив.

Позовну заяву до відповідача позивачем оформлено та подано через канцелярію Господарського суду міста Києва 05.06.2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

При цьому матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску позивачем позовної давності, що давало б суду право захистити порушене право/інтерес попри пропуск позивачем позовної давності. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Позивачем у встановленому порядку не доведено достатніми та допустимими доказами існування обставин, які б дозволили в порядку ч.5 ст. 267 ЦК України захистити права позивача.

Позивач стверджує, що до введення адміністрації у відповідача позивач обслуговував кредит та відповідно сплачував проценти за користування грошовими коштами за ставками у звичайному, не підвищеному розмірі, відповідач почав застосовувати підвищену процентну ставку по двом траншам кредиту починаючи з 28.11.2015р, по іншим двом - з 28.11.2016 р. В зв'язку з цим у позивача з'явилися підстави для звернення з позовом до суду після застосування банком підвищеної процентної ставки, а тому позивач вважає, що строк позовної давності ним не пропущений.

Суд вважає зазначені твердження позивача необґрунтованими, оскільки позовна давність обчислюється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Позивач вважає, що його права порушені несправедливим збільшенням процентної ставки за кредитом, що відображено сторонами в пункті 3.1. (абз. б), с), п.3.7. та пункту 8.3. Договору, в редакції Додаткової угоди №30 від 26.07.2013 року, яка підписана уповноваженими представниками позивача.

Таким чином, позивачу стало відомо про можливість застосування підвищених процентних ставок в момент укладення Додаткової угоди №30 від 26.07.2013 року, при цьому момент фактичного застосування банком підвищених ставок не впливає на визначення моменту, з якого позивачу стало відомо про укладення спірних пунктів Договору, а відтак не визначає початок перебігу позовної давності.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення тексту рішення: 06.07.18