ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2018р. Справа №914/317/18

місто Львів

За позовом: Фізичної особи-підприємця Харечко Олексія Олексійовича, м. Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, м. Київ

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: Сихівський відділ державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м. Львів

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Бурак

Представники:

Від позивача: н/з

Від відповідача: Деркач О.Р.

Від третіх осіб: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано Фізичною особою-підприємцем Харечко Олексієм Олексійовичем, м. Львів до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, м. Київ та за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 - Сихівськиого відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м. Львів про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.03.2018р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.04.2018р.

12.04.2018р. підготовче засідання було відкладено, про що учасникам справи скеровано ухвали про виклик в судове засідання, в порядку ст.120 ГПК України.

Ухвалою від 16.04.2018р. виправлено допущену описку в ухвалі про виклик від 12.04.2018р.

Ухвалою від 10.05.2018р. суд продовжив підготовче провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 29.05.2018р.

Для належної підготовки справи до розгляду по суті, 29.05.2018р. підготовче засідання було відкладено на 21.06.2018р.

Ухвалою суду від 21.06.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 26.06.2018р.

В судове засідання 26.06.2018р. позивач явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки суду не повідомив. Згідно клопотання про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог) від 10.05.2018р., позивач просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем та зареєстрований в реєстрі №21639 від 17.11.2017р., про стягнення з ФОП Харечка Олексія Олексійовича 107 696, 97 грн. таким, що не підлягає виконанню. У позовній заяві та відповіді на відзив позивач посилається на порушення строків позовної давності щодо нарахування відповідачем пені та вчинення виконавчого напису поза межами строків передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Також ствердив, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом заборгованість не була безспірною.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях. Зокрема зазначив, що у зв'язку із невиконанням позивачем своїх зобов'язань, щодо сплати відсотків та погашення кредиту, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за вчиненням виконавчого напису. Ствердив, що при зверненні за здійсненням виконавчого напису відповідачем було враховано всі проведені позивачем оплати заборгованості, відтак сума боргу на яку здійснено виконавчий напис була безспірною та підтверджувалась наданими нотаріусу документами. Крім того, згідно тверджень представника відповідача, не було порушено строк позовної давності для звернення за виконавчим написом, оскільки внаслідок здійснення позивачем оплат заборгованості строк позовної давності переривався та розпочав свій відлік з 12.12.2015р. Вимоги позивача вважає безпідставними та недоведеними, в задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- 1 (Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О.) явку в судове засідання не забезпечила. На виконання вимог ухвали суду, 29.05.2018р. на поштову адресу господарського суду від третьої особи надійшов лист з долученими копіями документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Згідно листа третя особа просить розглядати справу за її відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - 2 (Сихівський відділ державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області) явку повноважного представника в судові засідання не забезпечила, причин неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи. Вимог ухвал суду не виконала.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, створивши у відповідності ст. 13 ГПК України сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Однією з підстав виникнення зобов"язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

08.10.2013р. Фізичною особою-підприємцем Харечко Олексієм Олексійовичем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви він приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 08.10.2013 р. (далі - договір), та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

На виконання взятих на себе зобов'язань, ПАТ КБ «Приватбанк» було встановлено позивачу кредитний ліміт на поточний рахунок позивача НОМЕР_1, в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Згідно п. 3.2.1.1.3. умов, кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплаті відсотків та винагороди.

Відповідно до розділу 3.2.1.4. умов, яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця (надалі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.2.1.4.1.1. умов).

Згідно п. 3.2.1.4.1.2. умов передбачено, що у випадку необнулювання дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

Відповідно до п. 3.2.1.4.1.3. умов, у разі непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56 (п'ятдесят шість)% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.2.1.4.1.4. умов).

Згідно п. 3.2.1.4.9. умов, розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їх дати сплати, вони вважаються простроченими (п. 3.2.1.4.10 умов).

Пунктом 3.2.1.5.1 умов встановлена відповідальність, а саме при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених умовами п.п.3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п.3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

У відповідності до ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що за заявою позивача від 08.10.2013р. відповідачем було відкрито поточний банківський рахунок НОМЕР_1, на який позивачу встановлено кредитний ліміт.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як визначено ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ст.ст. 526 ЦК України, 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до п. 3.2.1.2.3.4. умов, банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого умовами, змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі шляхом подання відповідного повідомлення.

Внаслідок неналежного виконанням клієнтом умов договору, 03.10.2017р. ПАТ КБ «Приватбанк» направило на адресу ФОП Харечко О.О. письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором від 08.10.2013р., згідно якої вимагав виконання всіх боргових зобов'язань за кредитним договором та сплати суми боргу в загальному розмірі 106315,43 грн., з яких 24200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 41403,49 грн. - заборгованість за відсотками, 7336,91 грн. - заборгованість по комісії та 33375,03 грн. - заборгованість по пені.

У зв'язку з невиконанням ФОП Харечко О.О. вимоги щодо виконання всіх боргових зобов'язань за договором, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. із заявою від 26.10.2017р. про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі від 08.10.2013р., для стягнення боргу за вказаним договором в розмірі 105896,97 грн., з яких 24200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 41403,49 грн. - заборгованість за відсотками, 7336,91 грн. - заборгованість по комісії та 32956,57 грн. - заборгованість по пені за період з 14.12.2015р. по 22.09.2017р.

17.11.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на підставі вказаної заяви було вчинено виконавчий напис (реєстраційний №21639), яким пропонується стягнути з Фізичної особи-підприємця Харечко Олексія Олексійовича на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість, не сплачену в строк за кредитним договором № б/н від 08.10.2013р. Строк, за який провадиться стягнення - 1445 дні, а саме: з 08.10.2013 р. по 22.09.2017 р. Сума, що підлягає стягненню складає 105 896, 97 грн., з урахуванням: 24 200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 41 403, 49 грн. - заборгованість за відсотками, 7 336, 91 грн. - заборгованість по комісії та 32956,57 грн. - заборгованість з пені за період з 14.12.2015р. по 22.09.2017р. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800,00 грн. Виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 17.11.2017р., та має бути пред'явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кунда З.Й. 29.01.2018р. відкрито виконавче провадження ВП №55645256 з виконання виконавчого напису №21639 виданого 17.11.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач, звернувшись з даним позовом до суду, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 17.11.2017р. зареєстрований в реєстрі за №21639, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. посилаючись на те, що вказана сума заборгованості у виконавчому написі не є безспірною. Крім того, в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем строку позовної давності щодо нарахування пені, а також вчинення виконавчого напису поза межами річного строку з дня виникнення права вимоги, встановленого ст. 88 ЗУ «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Позивач стверджує, що оскільки кредитний договір щодо якого було вчинено виконавчий напис було укладено з Фізичною особою-підприємцем Харечко О.О., яка на думку позивача прирівнюється своєю правоздатністю до юридичних осіб - комерційних організацій, то до вказаних відносин нотаріусом, для вчинення виконавчого напису, повинен застосовуватись строк - не більше одного року з дня виникнення права вимоги, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Оскільки останній платіж по кредитному договору позивачем здійснено 11.12.2015р., право вимоги щодо стягнення заборгованості виникло з 12.12.2015р., а відповідач звернувся за вчиненням виконавчого напису до нотаріуса 30.10.2017р., то на думку позивача виконавчий напис вчинений поза межами строків передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом (ч. 1 ст. 83 ЦК України).

Згідно роз'яснення Міністерства юстиції України від 14.01.2011р. «Про статус фізичної особи - підприємця: проблеми застосування законодавства», статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як передбачено ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 128 ГК України, громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Враховуючи наведене слід зазначити, що ототожнення статусу фізичної особи-підприємця та юридичної особи, є лише довільним трактуванням положень законодавства зі сторони позивача, в той час як в ст. 88 Закону України «Про нотаріат» законодавцем чітко встановлено вичерпний перелік суб'єктів щодо яких виконавчий напис вчиняється протягом одного року. Відтак, доводи позивача щодо недотримання строків на вчинення виконавчого напису, передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», є безпідставними.

Посилання позивача в позовній заяві на порушення строків позовної давності щодо нарахування пені, запропонованої до стягнення згідно виконавчого напису нотаріуса, спростовується умовами укладеного між сторонами договору від 08.10.2013р., яким передбачено інший порядок нарахування штрафних санкцій.

Згідно ч.6. ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Однак, умовами кредитного договору встановлено інший порядок нарахування штрафних санкцій ніж встановлено законом. Так, пунктом 3.2.1.5.4. умов та правил надання банківських послуг передбачено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п.3.2.1.5.1., 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом. Терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років (п. 3.2.1.5.7. умов).

Відтак, з огляду на наведене, доводи позивача стосовно пропуску строків позовної давності при вчиненні виконавчого напису нотаріусом судом до уваги не приймаються.

Згідно ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п.2. Переліку документів, за якими провадиться стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172 передбачено, що стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями здійснюється на підставі оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як вбачається з документів наданих приватним нотаріусом Швець Р.О. на вимогу суду, при зверненні із заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису представником ПАТ КБ «Приватбанк» було долучено до заяви наступні документи: кредитний договір; засвідчена виписка з особового рахунку боржника (сформована у формі розрахунку); вимога про усунення порушень за кредитним договором; розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв'язку та опис вкладення у цінний лист; довіреність та паспорт представника ПАТ КБ «Приватбанк». Відтак, суд вважає документи надані відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису належними, достатніми, такими що підтверджують безспірність заборгованості та відповідають переліку документів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172.

Згідно Постанови Верховного Суду від 15.03.2018р. по справі № 916/1191/17 зазначено, що відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Ця нотаріальна дія полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Пунктом 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

В позовній заяві позивач вказав, що сума заборгованості на яку вчинено виконавчий напис не є безспірною, оскільки згідно письмової вимоги відповідача від 08.10.2018р. сума боргу становила 106 315, 43 грн., а виконавчий напис нотаріуса вчинено на суму 107 696, 97 грн. Водночас, щодо наявності суми основного боргу в розмірі 24 200, 00 грн. позивач не заперечив, та вважає дану суму безспірною. Також, позивач звернув увагу на здійснення ним оплати заборгованості за кредитним договором згідно рішення господарського суду від 02.09.2015р. по справі №914/2239/15.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий напис нотаріуса вчинено на загальну суму боргу в розмірі 105 896, 97 грн., відтак доводи позивача щодо збільшення суми боргу не відповідають дійсності. Крім того, як вбачається з виписки по рахунку позивача та підтверджується представником відповідача у відзиві на позовну заяву, відповідачем при зверненні до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису було враховано всі здійснені позивачем оплати заборгованості за договором від 08.10.2013р. (банківська виписка в матеріалах справи).

Суд звертає увагу на те, що позивач, заявляючи що сума заборгованості не є безспірною, впродовж розгляду справи був вправі надати докази погашення заборгованості за кредитним договором, зробити власний контррозрахунок належних до сплати сум, з якого можна було б встановити те, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість існувала в іншому розмірі, тощо. Проте, позивачем не спростовано належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед банком за кредитним договором станом на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою ніж та, яка запропонована у ньому до стягнення (Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21.03.2018р. по справі №910/5413/17).

При здійсненні перегляду судових рішень у справах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню Верховний суду України у постанові від 05.06.2017р. №6-887цс17 дійшов висновків, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Як встановлено судом в процесі розгляду даної справи, заборгованість позивача перед відповідачем, на яку було вчинено виконавчий напис, існувала на час вчинення такого напису, у розмірі зазначеному у виконавчому написі. В матеріалах справи наявна виписка по рахунку позивача, яка підтверджує що сума заборгованості у виконавчому написі станом на момент його вчинення визначена правильно. Слід зазначити, що позивачем не було надано суду доказів відсутності заборгованості перед відповідачем чи наявності іншого розміру заборгованості, також, не було надано доказів наявності невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відтак, безспірність заборгованості позивача перед відповідачем, на яку було вчинено виконавчий напис нотаріуса №21639 від 17.11.2017р., не спростована позивачем належними та допустимими доказами.

Таким чином, з огляду на наведене, суд вважає позовну вимогу щодо визнання виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем №21639 від 17.11.2017р. таким, що не підлягає виконанню, необґрунтованою, недоведеною у встановленому законом порядку та такою, що не підлягає задоволенно з вказаних позивачем підстав. Доказів зворотнього суду не надано.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням наведеного, наявність передбачених законом підстав для задоволення позову не була доведена суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами, відтак, суд дійшов висновку в позові відмовити.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. ст. 13, 46, 73, 74, 76-78, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Рішення складено 27.06.2018р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.