ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/18272/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

за участю помічника судді - Чайки Т.Г. (за дорученням головуючого судді)

за участю представників:

позивача - Кульбака С.Е.

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Абіт-Текс"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 (головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.)

у справі №910/18272/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Абіт-Текс"

до Міністерства оборони України

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Абіт-Текс" (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - Відповідач) про внесення змін до договору №286/3/17/108 від 15.05.2017.

Позовні вимоги мотивовані порушеннями Тендерного комітету Міністерства оборони України процедури закупівлі. Позивач зазначає, що неодноразове перенесення кінцевого терміну подання цінових пропозицій призвело до втрати переможцем строку, який міг бути використаний на виробництво та постачання товару за договором. Окрім того, позивач посилається на висновок Торгово-промислової палати, як документальне підтвердження існування об'єктивних обставин для внесення змін до договору в частині продовження строку поставки товару.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.11.2017 позов задоволено повністю, внесено зміни в договір №286/3/17/1078 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 21.04.2017, укладений між Міністерством оборони України та ТОВ "Абіт-Текс", шляхом викладення його в редакції, зазначеній в резолютивній частині рішення суду.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відсутність погодження між сторонами продовження терміну поставки товару за договором порушує співвідношення майнових інтересів сторін, як наслідок позбавить Позивача можливості виконати належним чином свої зобов'язання за договором, а Відповідача можливості отримати необхідний товар, на що відповідно розраховували сторони при укладенні договору. З умов договору в запропонованій Позивачем редакції слідує, що останній не містить положень про покладення ризиків зміни обставин як на Позивача, так і на Відповідача, оскільки зміна строків поставки не тягне за собою таких наслідків, як збільшення вартості продукції.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

Постанова апеляційної інстанції мотивована відсутністю одночасно чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 ЦК України, за наявності яких можливе внесення змін до договору за рішенням суду. Суд апеляційної інстанції зазначив, що Позивач, укладаючи спірний договір зі строком поставки до 23.06.2017, повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов'язання з поставки товару та, відповідно, об'єктивно оцінити можливість виконання такого зобов'язання у вказаний строк.

Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить постанову апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не застосував положення ст. 651 ЦК України, ст. 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України), п.4 ч.4 ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі", якими передбачено можливість внесення змін до договору за рішенням суду за наявності документально підтверджених об'єктивних обставин. Позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував ст. 652 ЦК України, хоча Позивач на неї не посилався в позовній заяві, а також на вказану статтю не посилалася у своєму висновку Чернігівська регіональна торгово-промислова палата. Також, скаржник зазначає, що висновок Чернігівської регіональної торгово-промислової палати є належним доказом наявності об'єктивної необхідності продовження строку виконання зобов'язань за договором щодо поставки товару, а звернення Позивача до Торгово-промислової палати та до суду після спливу терміну поставки товару не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідач не надав відзив на касаційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 295 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) не перешкоджає перегляду судових рішень, що оскаржуються.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, заслухавши пояснення представника Позивача, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 15.05.2017 між Міністерством оборони України (замовник) і ТОВ "Абіт-Текс" (постачальник) укладено договір №286/3/17/108 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується у 2017 році поставити замовнику футболки та сорочки (1833) (лот 3. 18332000-5 (сорочка бойова, вид 3, тип 4) далі - товар), а замовник забезпечити приймання на оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у договорі (пункт 1.1 договору).

Відповідно до змісту п. 1.2 договору (з урахуванням змін і доповнень внесених додатковою угодою №1 від 23.06.2017) строк поставки товару сторонами був визначений до 23.06.2017 (включно).

В обґрунтування своїх позовних вимог, Позивач посилається на неможливість виконання зобов'язань за договором в частині поставки товару у строк до 23.06.2017 (включно), у зв'язку із порушенням строків проведення процедури закупівлі, що призвело до зменшення строку виконання договору на 51 день, а також на псування 222 рулонів необхідної для виробництва товару тканини, що зумовило неможливість виконання умов договору на 48 днів, а тому, на думку останнього, він має право на внесення змін в договір в частині продовження строку виконання зобов'язання.

Позивач надіслав Відповідачу проект додаткової угоди, який отримано останнім 12.10.2017, проте залишено без відповіді.

Причиною виникнення спору стала вимога Позивача про внесення змін до договору в частині продовження строків поставки товару.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пунктом 9.5 договору сторони при підписанні договору погодили, що продовження строку (терміну) виконання зобов'язання (постачання товару, виконання робіт, надання послуг) можливе лише у випадку істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов'язків за Договором у разі, якщо вони змінились на стільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір, або уклали б його на інших умовах. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору він може бути змінений або розірваний за згодою сторін.

Пунктом 9.6. договору сторони погодили, що доказом істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов'язків за Договором є відповідний документ виданий Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вірно виходив з того, що умовами договору сторони передбачили, що підставою для продовження строку є істотна зміна обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов'язків за договором. А доказом такої істотної зміни обставин є відповідний документ виданий Торгово-промисловою палатою України.

Відповідно до ч.1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Згідно з ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Дослідивши фактичні обставини справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Позивач, підписуючи договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/17/108 від 15.05.2017 та додаткову угоди № 1 від 15.05.2017 до нього, усвідомлював, що кінцевою датою поставки товару є 23.06.2017 (включно), а отже відповідно повинен був розумно оцінити вказану обставину. Таким чином, Позивач, підписавши спірний договір поставки, погодив всі істотні умови договору, враховуючи дату укладення договору та кінцевий термін виконання свого зобов'язання - до 23.06.2017 (включно). З моменту внесення банківської гарантії №3636/14.4-14.4. від 14.03.2017 в забезпечення цінової пропозиції Позивача, останній погодився з фактом перенесення строку початку виконання замовлення, як було визначено в першочерговому повідомленні, а тому в повній мірі прийняв ризик можливості невиконання зобов'язання в строк.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім продовження строку дії договору та виконання зобов'язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

Позивачем до позовної заяви, як доказ об'єктивних обставин, додано висновок Чернігівської регіональної торгово-промислової палати №ЧК-746 від 09.10.2017, в якому зазначено про неодноразове прийняття Тендерним комітетом Міністерства оборони України рішень щодо перенесення кінцевої дати подання цінових пропозицій, про затягування та зволікання з боку Тендерного комітету Міністерства оборони України після проведеного електронного аукціону, що призвело до зменшення в сукупності на 51 день часу, необхідного для виготовлення та поставки товару за договором.

Водночас, підписуючи 15.05.2017 договір поставку, у пункті 1.2 якого вказано строк поставки до 23.06.2018 (включно) (з урахуванням додаткової угоди №1 від 15.05.2017), Позивач мав оцінити можливість вчасного виконання договору, ризики та негативні наслідки для себе та контрагента по договору у зв'язку з невиконанням зобов'язань в строк.

В матеріалах справи відсутні докази того, що Позивач після підписання договору розпочав виконання зобов'язань. Апеляційним господарським судом встановлено, що Позивач звернувся до Чернігівської регіональної торгово-промислової палати з запитом лише 25.09.2017 та отримав висновок 09.10.2017, тобто після спливу строку поставки товару. Псування 222 рулонів тканини, яке зафіксовано актом №1 від 13.07.2017, та подальше отримання вказаної тканини 30.08.2017, також виникло після закінчення строку поставки товару, а саме після 23.06.2017.

За таких обставин апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність істотної зміни обставин, як необхідної умови для продовження строку виконання зобов'язання, відповідно до умов укладеного договору, оскільки на момент укладення договору Позивач був обізнаний і погодив кінцеву дату поставки товару, а обставини, на підставі яких Позивач просить внести зміни до договору, а саме продовжити строк поставки, існували і на момент підписання договору, і на момент забезпечення банківською гарантією цінової пропозиції.

Посилання скаржника на ст. 651 ЦК України, ст. 188 ГК України, п.4 ч.4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" як на підставу внесення змін до договору за рішенням суду за наявності документально підтверджених об'єктивних обставин колегією суддів відхиляється, оскільки як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, у п.9.5 договору сторони передбачили можливість внесення змін в договір в частині продовження строків поставки лише за наявності істотної зміни обставин.

Суд апеляційної інстанції розглянув висновок Чернігівської регіональної торгово-промислової палати №ЧК-746 від 09.10.2017, як належний та допустимий доказ з урахуванням приписів п. 4 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" та умов договору та дійшов висновку, що він не є підставою для внесення змін до договору. Переоцінка доказів не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи скаржника про можливість внести зміни в договір в частині зміни строків поставки товару після спливу такого строку колегією суддів не приймаються, оскільки не спростовують висновку суду про відсутність підстав для внесення змін в договір.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що судом апеляційної інстанції повно та всебічно досліджено фактичні обставини справи, здійснено перевірку наявних доказів з урахуванням визначених меж позовних вимог та правильно застосовано законодавство під час розгляду справи.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Абіт-Текс" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 у справі №910/18272/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.