РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Справа №906/934/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І. , суддя Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання - Рильнику Д.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1, (довіреність № 01-17/3799 від 22.09.2017 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Житомирського міського центру зайнятості на рішення господарського суду Житомирської області від 01.03.2018 р. у справі №906/934/17 (оголошеного о 12:02 год. суддею Маріщенко Л.О. в м. Житомир, повний текст рішення складено 05.03.2018 р.)

Позивач: Житомирський міський центр зайнятості

Відповідач: ОСОБА_2 державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області

про стягнення 26121,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 01.03.2018 р. у справі №906/934/17, за позовом Житомирського міського центру зайнятості до відповідача ОСОБА_2 державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області про стягнення 26121, 93 грн. - в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог мотивоване тим, що отримані ОСОБА_3 соціальні послуги у вигляді допомоги по безробіттю з травня 2016 року по грудень 2016 року в сумі 26121,93 грн. надані Житомирським міським центром зайнятості вже після припинення трудових відносин між ОСОБА_3 та управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням Житомирський міський центр зайнятості звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 01.03.2018 р. у справі №906/934/17 і прийняти нове, яким задоволити позовну заяву Житомирського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області про стягнення коштів в сумі 26 121, 93 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ОСОБА_3, на підставі рішення суду відповідачем було поновлено на роботі та в подальшому звільнено згідно наказу №1021 від 07.12.2016 року і тому на момент отримання статусу безробітного (11.04.2016 року) та призначення допомоги по безробіттю (18.04.2016 року) він перебував у трудових відносинах з відповідачем та відповідно належав до категорії зайнятого населення, а тому права на отримання статусу безробітного і призначення йому допомоги по безробіттю він не мав.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 р. апеляційну скаргу Житомирського міського центру зайнятості залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі в сумі 2400, 00 грн.

26.04.2018 р. до Рівненського апеляційного господарського суду від Житомирського міського центру зайнятості надійшов лист №1140/08 від 25.04.2018 р. з додатком про усунення недоліків апеляційної скарги, а саме платіжне доручення № 551 від 24.04.2018 року про сплату судового збору в сумі 2400,00 грн.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.05.2018 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житомирського міського центру зайнятості на рішення господарського суду Житомирської області від 01.03.2018 р. у справі №906/934/17 та призначено справу №906/934/17 до розгляду на "24" травня 2018 р.

17.05.2018 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Житомирського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 01.03.2018 р. у справі №906/934/17 залишити без змін.

17.05.2018 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату, у зв'язку з перебуванням представників ОСОБА_2 Державної служби з надзвичайних ситуацій у Житомирській області у відрядженні.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 25.06.2018 року.

25.06.2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином завіреної копії наказу від 07.12.2016 року №1021 про поновлення старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_3 на службі, а також його звільнення в запас збройних сил України, також представник відповідача просить долучити до матеріалів справи докази відрядження співробітників до ОСОБА_2 ДСНСУ у Чернігівській області від 14.05.2018 року №189-кз (щодо клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату).

В судове засідання 25.05.2018 року з'явився представник відповідача, представник апелянта в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомили, явка повноважних представників обов'язковою не визнавалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю представника апелянта.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення господарського суду Житомирської області від 01.03.2018 р. у справі №906/934/17 залишити без змін.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Економічні, правові та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття регулюються Законом України "Про зайнятість населення".

Порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та регулюються питання, пов'язані з перебуванням громадян України у добровільному порядку в резерві служби цивільного захисту визначено в Положенні про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу затвердженого Постановою КМ України від 11.07.2013 № 593 (далі - Положення).

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Приписами ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи.

Положенням пункту 2 частини 1 статті 44 Закону України Про зайнятість населення визначено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та цього Закону.

Згідно ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з 11.04.2016 було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст.22, п.1 ст.23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с. 7) .

ОСОБА_3 перебував на обліку в Житомирському міському центрі зайнятості з 11.04.2016 по 30.12.2016, який за період з травня по грудень 2016 року отримав допомогу по безробіттю в сумі 26 121,93 грн. (а.с. 14).

Матеріали справи свідчать, що до настання страхового випадку ОСОБА_3 проходив службу в ОСОБА_2 державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області на посаді командира відділення першої державної пожежно-рятувальної частини м. Житомира і був звільнений з займаної посади згідно наказу ОСОБА_2 державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області №246 від 26.03.2015 (а.с. 53).

21 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_2 державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

На підставі постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 15.08.2016 залишеною ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016 без змін у справі №806/1063/16 ОСОБА_3 поновлено на посаді командира відділення першої державної пожежно-рятувальної частини м. Житомира з 26.03.2015 з виплатою 25327,28 грн. середньомісячного грошового забезпечення за період з квітня 2015 року до березня 2016 року, оскільки у період із 09.03.2015 по 05.04.2016 ОСОБА_3 проходив військову службу в зоні АТО на добровільній основі (а.с. 8-11).

Позивачем, відповідно до пп.2 п.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 № 1533-ІІІ ОСОБА_3 виплату допомоги було припинено у зв'язку з поновленням на роботі за рішенням суду.

Згідно п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Наказом № 23 від 10.01.2017 Житомирського міського центру зайнятості вжито заходів щодо повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю (а.с. 13).

16.01.2017 до ОСОБА_2 державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області надіслано претензію з вимогою сплатити виплачену ОСОБА_3 допомогу по безробіттю в сумі 26121,93 грн, а у разі відмови сплати зазначених коштів питання щодо їх повернення буде вирішуватись в судовому порядку.

03.02.2017 від ОСОБА_2 державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області надійшла відмова у поверненні коштів та повідомлено позивача, що згідно наказу №1021 від 07.12.2016 ОСОБА_3 звільнено у запас Збройних сил України за п.176 пп.1 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (у зв'язку із закінченням строку контракту) з 26 квітня 2016 року (а.с. 17).

16.01.2017 до ОСОБА_2 державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області надіслано претензію з вимогою сплатити виплачену ОСОБА_3 допомогу по безробіттю в сумі 26121,93 грн., а у разі відмови від сплати зазначених коштів питання щодо їх повернення буде вирішуватись в судовому порядку.

03.02.2017 від ОСОБА_2 державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області надійшла відмова у поверненні коштів та повідомлено позивача, що згідно наказу №1021 від 07.12.2016 ОСОБА_3 звільнено у запас Збройних сил України за п.176 пп.1 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (у зв'язку із закінченням строку контракту) з 26 квітня 2016 року (а.с. 17).

06.11.2017 року Житомирський міський центр зайнятості звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області 26121,93 грн. коштів, виплачених ОСОБА_3 в якості допомоги по безробіттю.

В обгрунтування позовних вимог Житомирський міський центр зайнятості посилався на те, що відповідно до законодавства України про зайнятість та про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття отримувати матеріальне забезпечення

та соціальні послуги можуть лише незайняті особи.

Натомість поновлення на роботі раніше звільненого працівника передбачає зайнятість з одночасним отриманням матеріального забезпечення та соціальних послуг, що є незаконним та передбачає майнову шкоду, завдану Житомирському міському центру зайнятості.

Відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 15.08.2016 року у справі №806/1063/16 за позовом ОСОБА_3А до ОСОБА_2 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку та відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_3 у період з 19 березня 2004 року до 26 березня 2015 року проходив службу в органах та підрозділах МНС України.

З 1 червня 2013 року ОСОБА_3 був зарахований до кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій та призначений на посаду командира відділення 1 державної пожежно-рятувальної частини (м. Житомир) УДСУНС у Житомирській області у спеціальному званні "старший сержант служби цивільного захисту".

Відповідно до наказу (по особовому складу) Житомирського міського відділу від 31 січня 2015 року №16 старший сержант служби цивільного захисту ОСОБА_3 з 06 лютого 2015 року до 13 березня 2015 року перебував у щорічній основній відпустці за 2015 рік за місцем проживання (с. Іванків Андрушівського району).

Після закінчення основної щорічної відпустки 14 березня 2015 року ОСОБА_3 не вийшов на службу, про що складено акти.

За даним фактом було призначене та проведене службове розслідування, на підставі результатів якого 26 березня 2015 року ОСОБА_2 ДСНС в Житомирській області було видано наказ о/с №244 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 та наказ о/с №246 про його звільнення.

Згідно наказу о/с №244 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, підставами для притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності стали: самовільне залишення служби цивільного захисту, втрата службового посвідчення.

Також, Житомирським апеляційним адміністративним господарським судом було встановлено, що з 09 березня 2015 року позивач отримав статус військовослужбовця, який призваний в порядку мобілізації.

На підставі постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 15.08.2016 та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016 у справі №806/1063/16 ОСОБА_3, наказом ОСОБА_2 ДСНС в Житомирській області №1021 від 07.12.2016 року поновлено на посаді командира відділення першої державної пожежно-рятувальної частини м. Житомира з 26.03.2015 року з виплатою 25 327,28 грн. середньомісячного грошового забезпечення за період з квітня 2015 року до березня 2016 року, оскільки у період із 09.03.2015 по 05.04.2016 ОСОБА_3, проходив військову службу в зоні АТО на добровільній основі (а.с. 8-11).

Матеріали справи свідчать, що наказом ОСОБА_2 ДСНС в Житомирській області №1021 від 07.12.2016 року, відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу звільнено у запас Збройних Сил (із постановкою на військовий облік) за пунктом 176 підпунктом 1 (у зв'язку із закінченням строку контракту), старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_3, командира відділення першої державної пожежно-рятувальної частини м. Житомира з 26.04.2016 року.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 103 Кодексу цивільного захисту контракт, щодо проходження служби цивільного захисту укладається на строк від трьох до п'яти років - з особами, які приймаються на службу за контрактом на посади, що заміщуються особами рядового і молодшого начальницького складу.

Згідно п. 45. Положення, контракт про проходження служби цивільного захисту - це письмова угода, що укладається на добровільній основі між громадянином та державою, від імені якої виступає ДСНС, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження такої служби.

Відповідно до абзацу 1 пункту 56 Положення днем припинення строку дії контракту вважається день закінчення строку дії контракту.

Відповідно до ч. 1 п. 176 Положення передбачено, що Контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв'язку із закінченням строку контракту.

З довідки Житомирського міського центру зайнятості від 23.01.2018 року виданої ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований як безробітний з 11.04.2016 року, соціальні послуги у вигляді допомоги по безробіттю ОСОБА_3 отримував з травня 2016 року по грудень 2016 року в сумі 26 121,93 грн.

У п. 164 Положення визначено, що облік кадрів ведеться постійно на підставі затверджених штатів, наказів по особовому складу та інших документів з метою забезпечення виконання таких основних завдань: документального відображення проходження служби цивільного захисту кожною особою рядового і начальницького складу, яка уклала відповідний контракт; створення, ведення, поповнення і систематизації баз персональних даних та інформації стосовно осіб рядового і начальницького складу; надання довідок з питань проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу; систематичного вивчення ділових та особистих якостей осіб, які перебувають на обліку кадрів, а також їх знань, умінь та навичок за штатними посадами; забезпечення керівників (начальників) органів чи підрозділів цивільного захисту відомостями про штатну та фактичну чисельність осіб, які проходять службу цивільного захисту, довідковими даними про осіб рядового і начальницького складу, необхідними для вирішення питань їх використання під час проходження служби цивільного захисту; видачі документів, необхідних для порушення клопотання про призначення пенсії (допомоги) та надання пільг, установлених законодавством.

Отже, перебування особи на кадровому обліку не є безумовною підставою виникнення, зміни чи припинення правових відносин між сторонами.

Суд першої інстанції встановив, що з 26.04.2016 припинено будь-які правові відносини між ОСОБА_3, та управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області та з травня по грудень 2016 року ОСОБА_3, грошове забезпечення та інші види виплат та допоміг від управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області не отримував. У вище зазначений період ОСОБА_3, не відносився до зайнятого населення в розумінні Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що отримані ОСОБА_3,соціальні послуги у вигляді допомоги по безробіттю з травня 2016 року по грудень 2016 року в сумі 26121,93 грн., надані Житомирським міським центром зайнятості вже після припинення трудових відносин між ОСОБА_3, та управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області.

Згідно п. 56. Положення, днем припинення строку дії контракту вважається день закінчення строку дії контракту.

Доводи міського центру зайнятості, що припинення строку дії контракту із ОСОБА_3 є дата, зазначена у наказі по особовому складу про звільнення із служби цивільного захисту, а саме: день виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС, є хибною, оскільки в п. 56 Положення чітко визначено, що вказана норма застосовується виключно в разі дострокового розірвання.

Окрім того, перебування особи на кадровому обліку ОСОБА_2 ДСНС до 07.12.2016 року не є підставою виникнення, зміни чи припинення правових відносин між ОСОБА_2 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області та ОСОБА_3, оскільки, підставою виникнення, зміни чи припинення правових відносин є контракт.

Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За положеннями ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлені до стягнення з ОСОБА_2 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області грошової суми у розмірі 26 121,93 грн., яка завдана позивачу у зв'язку з поновленням ОСОБА_3 на роботі за рішенням суду, що призвело до безпідставної виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_3 за період з травня по грудень 2016 року, визначено саме збитками.

Згідно зі ст.224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1, п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.22 вказаного Кодексу, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, відповідальність у вигляді відшкодування шкоди вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням негативного результату. Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами. Стягнення шкоди як виду цивільно-правової відповідальності можливе у випадку наявності такої шкоди та обґрунтованості її розміру.

З аналізу вищевказаних норм законодавства, вбачаться, що об'єктивною стороною правопорушення є наявність шкоди в майновій сфері кредитора, протиправна поведінка, яка втілилась в невиконанні або неналежному виконанні боржником зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та шкодою.

Відсутність хоч би одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним зобов'язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Колегія суддів вважає, що сама лише наявність шкоди у вигляді безпідставної сплати допомоги по безробіттю, за відсутності інших цивільно-правових елементів шкоди, таких як вина відповідача, протиправність його поведінки, причинно-наслідковий зв'язок між поведінкою відповідача та шкідливим результатом, що настав, не є підставою дійти висновку про наявність обов'язку відповідача відшкодувати позивачу шкоду.

Враховуючи, що з 26.04.2016 року припинено будь-які правові відносини між ОСОБА_3А та ОСОБА_2 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області та з травня по грудень 2016 року ОСОБА_3, грошове забезпечення та інші виплати та допомоги від управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області не отримував, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_3А у вищевказаний період не відносився до зайнятого населення в розумінні Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не доведено, що в діях відповідача наявний склад цивільного правопорушення, а отже відсутні підстави для стягнення з нього заявлених позивачем до стягнення в якості шкоди грошових коштів в сумі 26 121,93 грн.

А тому, твердження апелянта про завдану ОСОБА_2 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області шкоду Житомирському міському центру зайнятості шкоду в сумі 26 121,93 грн. колегія суддів вважає необгрунтованими.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 01.03.2018 р. у справі №906/934/17 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

А тому, апеляційна скарга Житомирського міського центру зайнятості задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги, відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Житомирського міського центру зайнятості на рішення господарського суду Житомирської області від 01.03.2018 р. у справі №906/934/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 01.03.2018 р. у справі №906/934/17 залишити без змін.

3. Справу №906/934/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "27" червня 2018 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Миханюк М.В.