КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2018 р. Справа№ 910/19776/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Доброчинська А.С. - представник за довіреністю від 09.01.2018 р.;

від відповідача: Семенов М.В. - представник за довіреністю від 07.05.2018 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізьке кар'єроуправління"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 року

у справі № 910/19776/17 (суддя Пінчук В.І., повний текст рішення складено 03.04.2018 р.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Запорізьке кар'єроуправління"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний майданчик"

про визнання недійсним договору оренди від 12.01.2017 р. № 120117

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Запорізьке кар'єроуправління" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний майданчик" про визнання недійсним договору оренди від 12.01.2017 р. № 120117.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 року у справі № 910/19776/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сума оспорюваного договору перевищила 500 000,00 грн., з огляду на що умови цього договору мали бути погоджені наглядовою радою у відповідності до статуту позивача. Також апелянт зазначив, що факт уточнення у податковому обліку позивача розрахунку суми податкових зобов'язань з ПДВ за податковими накладними додатково підтверджує відсутність будь-яких господарських відносин між позивачем та відповідачем та те, що складення податкових накладних відповідачем були виключно з метою штучного створення доказовості існування договірних відносин за договором оренди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 р. відкрито апеляційне провадження по справі № 910/19776/17, призначено справу до розгляду на 12.06.2018 р.

12.06.2018 р. через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач, заперечуючи проти апеляційної скарги, вказав, що позивач до цього часу обліковує в складі своєї податкової звітності податкові накладні, виписані ТОВ «Будівельний майданчик» на суму 262 900,02 грн. Також вказав, що технологічні транспортні засоби, які були предметом договору оренди, буди зареєстровані в ГУ Держпраці у Запорізькій області, про що було надано копії відповідних свідоцтв. Відповідач зазначив, що на момент укладення договору оренди сторонам договору заздалегідь не могло бути відомо яка фактична загальна суму орендних платежів буде по результатам закінчення договірних відносин.

У судовому засіданні 12.06.2018 р. було оголошено перерву до 03.07.2018 р.

Представник позивача у судовому засіданні 03.07.2018 р. апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.07.2018 р. проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 12.01.2017 р. між приватним акціонерним товариством "Запорізьке кар'єроуправління" (позивачем, орендарем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельний майданчик" (відповідачем, орендодавцем) був укладений договір оренди основних засобів № 120117.

Відповідно до п.1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду основні засоби (техніку):

- навантажувач фронтальний САSЕ821Е, вартість якого визначено за даними балансу орендодавця станом на дату укладення договору становить 2,5 млн.грн. (без ПДВ);

- екскаватор КОВЕLСО SК330LC, вартість якого визначено за даними балансу орендодавця станом на дату укладення договору становить 1 166 666,67грн. (без ПДВ).

Згідно з п.1.2 договору вартість майна, що передається в оренду, збільшена на суму ПДВ, є вартістю, яка використовується сторонами для вирішення питань, пов'язаних із відновленням стану майна, що підлягає поверненню з оренди, відшкодуванням збитків, пов'язаних із втратою орендованого майна та ін.

Відповідно до п.1.3 договору передача в оренду здійснюється:

- навантажувача фронтального САSЕ821Е з 16.01.2017р. Строк оренди становить з 16.01.2017р. по 29.03.2017р.;

- екскаватора КОВЕLСО SК330LC з 01.02.2017р. Строк оренди становить з 01.02.2017р. по 29.03.2017р.

Передача здійснюється на території орендаря за актом приймання-передачі в оренду, що є невід'ємною частиною цього договору.

Основні засоби (техніка) передаються в оренду для їх використання за технологічним призначенням в межах господарської діяльності орендаря. Час оренди визначається, як фактичний погодинний час роботи основних засобів (техніки) (п.1.4 договору).

Пунктом 2.1 договору узгоджено, що вступ орендаря у користування орендованими основними засобами настає одночасно з підписанням сторонами акту приймання-передачі.

Відповідно до п.2.3, 2.4 договору передача техніки в оренду та її повернення здійснюється за актом приймання-передачі. Основні засоби (техніка) вважаються поверненими орендодавцю з оренди з часу підписання сторонами акта приймання-передачі з оренди.

Згідно з п.3.1 договору, орендна плата за оренду становить:

- навантажувача фронтального САSЕ 821Е встановлена сторонами за домовленістю та складає 1 година роботи екскаватора - 550,00грн. з ПДВ. Сторони домовились, що мінімальний час роботи навантажувача протягом робочого тижня не повинен становити менше 40 годин. Максимальний час роботи навантажувача протягом одного дня, не повинен перевищувати 20 годин з метою надання часу для його технічного огляду та обслуговування.

- екскаватора КОВЕLСО SК330LC встановлена сторонами за домовленістю та складає з 01.02.2017р. по 28.02.2017р. 1 година роботи екскаватора - 1.125грн. з ПДВ, а з 01.03.2017р. по 29.03.2017р. складає 1 година роботи екскаватора - 1.208,25грн. з ПДВ. Сторони домовились, що мінімальний час роботи екскаватора протягом робочого тижня не повинен становити менше 40 годин. Максимальний час роботи екскаватора протягом одного дня, не повинен перевищувати 20 годин з метою надання часу для його технічного огляду та обслуговування.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що сторони домовились визначити обсяг кількості часів оренди кожні два тижні або календарний місяць виходячи із фактичного часу роботи техніки, який визначається в акті здачі-приймання робіт (надання послуг), що складається та підписується сторонами по в середині та по останній даті календарного місяця.

Цей договір набирає чинність з дати його підписання та діє до 31.12.2017р., а в частині обов'язків по розрахунках або відшкодуванні нанесених збитків - до повного проведення розрахунків та відшкодування збитків між сторонами. Договір підписаний з обох сторін та скріплений печатками підприємств.

На виконання умов договору сторонами підписано акт приймання-передачі основних засобів (техніки) в оренду від 16.01.2017р. (навантажувач фронтальний CASE 821Е). та акт приймання-передачі основних засобів (техніки) в оренду від 01.02.2017р. (екскаватор KOBELCO SK330LC).

Крім того, сторонами підписано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): №ОУ-16 від 01.02.2017р. на суму 115500,00грн. (з ПДВ); №ОУ-17 від 15.02.2017р. на суму 161400грн. (з ПДВ); №ОУ-22 від 28.02.2017р. на суму 217660,00грн. (з ПДВ); №ОУ-35 від 29.03.2017р. на суму 432998,96грн. (з ПДВ).

29.03.2017р. сторонами складено та підписано акт приймання - передачі основних засобів (техніки) з оренди - навантажувача фронтальний CASE 821Е та екскаватора KOBELCO SK330LC.

Зазначені вище акти підписані з обох сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств.

Позивач, звертаючись з позовними вимогами про визнання недійсним договору оренди № 120117 від 12.01.2017 р., зазначає про те, що основні засоби, які були передані в оренду приватному акціонерному товариству "Запорізьке кар'єроуправління" за спірним договором не ідентифіковані належним чином і не знаходяться у власності товариства з обмеженою відповідальністю " Будівельний майданчик ". Позивач стверджує, що оскільки за відповідачем не зареєстровано право власності на основні засоби за договором оренди і відповідно на даний час не існує інформації про реального власника основних засобів, це свідчить про те, що договірних відносин не існувало та про те, що відповідачем при здійсненні господарської діяльності порушені вимоги постанови КМУ № 8 від 06.01.2010 р., що є підставою для визнання договору недійсним.

Як на підставу визнання спірного договору недійсним, представник позивача також посилається на відсутність в договорі документів обліку роботи спецтехніки, які передбачені наказом Міністерства статистики України № 149 від 13.06.1997 р., а саме: картки обліку роботи механізмів, журнали обліку роботи, довідки про виконанні роботи та інш.

Крім того, представник позивача вважає, що підставою визнання недійсним договору оренди від 12.01.2017 р. № 120117 повинно бути те, що особа (голова правління) не мав права підписувати договори, оскільки діяло фінансове обмеження у 500 тис. грн. відповідно до п. 9.59 Статуту приватного акціонерного товариства " Запорізьке кар'єроуправління "

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За приписом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як роз'яснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Отже, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14).

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вирішуючи спір про визнання правочинів недійсними, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Судом встановлено, що при укладені договору оренди № 120117 від 12.01.2017 р. сторони узгодили всі істотні умови, а саме, предмет договору, його мету, характеристики, умови передачі, орендну плату та строк дії договору.

Зокрема, пунктом 1.1. договору оренди передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в оренду основні засоби (техніку):

- навантажувач фронтальний САSЕ821Е, вартість якого визначено за даними балансу орендодавця станом на дату укладення договору становить 2,5 млн.грн. (без ПДВ);

- екскаватор КОВЕLСО SК330LC, вартість якого визначено за даними балансу орендодавця станом на дату укладення договору становить 1 166 666,67грн. (без ПДВ).

Відповідно до п. 6 Постанови КМУ від 06.01.2010 р. № 8 "Про затвердження Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів", юридичні і фізичні особи, іноземні фізичні і юридичні особи, особи без громадянства (що перебувають в Україні на законних підставах), які є власниками технологічних транспортних засобів чи використовують їх на законних підставах, або уповноважені ними особи зобов'язані зареєструвати зазначені транспортні засоби протягом 10 днів після придбання або виникнення інших законних прав на їх використання, у тому числі у разі тимчасового ввезення на територію України.

Пунктом 7 зазначеної Постанови передбачено, що технологічний транспортний засіб, що належить юридичній особі, реєструється за місцезнаходженням органу управління юридичної особи, а той, що належить фізичній особі, - за місцем проживання або перебування фізичної особи.

Допускається реєстрація технологічного транспортного засобу за місцем його експлуатації, у тому числі того, що перебуває у постійному користуванні або оренді юридичної чи фізичної особи.

Пунктом 10 Постанови також передбачено, що реєстрація технологічного транспортного засобу здійснюється на підставі письмової заяви власника за зразком, згідно з додатками 1 і 2, до якої додаються копії, документів, що підтверджують правомірність придбання технологічного транспортного засобу; наказу про призначення посадової особи, відповідальної за безпечну експлуатацію та технічний стан технологічного транспортного засобу ( для юридичної особи ); експлуатаційної документації, сертифіката відповідності, свідоцтва про визнання відповідності та інш.

Перереєстрація технологічного транспортного засобу здійснюється на підставі письмової заяви власника у разі зміни найменування чи імені власника, форми власності, місця знаходження органу управління юридичної особи чи місця проживання або перебування фізичної особи - власника технологічного транспортного засобу; втрати або непридатності до подальшого використання свідоцтва про реєстрацію чи номерного знака; зміни вузлів та агрегатів, що мають ідентифікаційні номери; у разі переобладнання технологічного транспортного засобу за умови проведення фахівцями експертно-технічного центру експертизи на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці та в інших випадках, передбачених цим Порядком. ( п. 24, п. 25 Порядку )

Таким чином, реєстрація технологічного транспортного засобу повинна проводитись в органах Держпраці лише його власником або уповноваженою власником особою; реєстрація технологічного транспортного засобу в органах Держпраці повинна проводитись за місцем реєстрації (проживання, знаходження) його власника або, в окремих випадках, за місцем його експлуатації; передача власником технологічного засобу в оренду (в тимчасове користування, у відповідальне зберігання та інше) не є підставою для перереєстрації такого технологічного засобу; орендар (тимчасовий користувач) технологічного транспортного засобу немає повноважень для подання документів в органи Держпраці з приводу орендованого у власника майна.

В суді апеляційної інстанції відповідачем були долучені до матеріалів справи копії договорів управління майном № 1/12 від 01.12.2016 р. та № 2/12 від 02.12.2016 р., відповідно до яких фізичні особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали, а ТОВ «Будівельний майданчик» прийняли в управління на строк, визначений вказаними договорами, майно, а саме технологічний транспортний засіб навантажувач фронтальний CASE821Е, 2008 року випуску, державний номер Т08260 АР та екскаватор гусеничний KOBELCO SC330 LC, 2007 року випуску, державний номер Т 08031 АР.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

В обґрунтування неможливості подачі зазначених доказів до суду першої інстанції з причин, які об'єктивно не залежали від нього, відповідач вказав, що позивачем жодним чином при розгляді даного спору не оспорювалось право відповідача на управління спірним майном та суд не вимагав від відповідача доказів правомірності управління майном.

Оскільки суд першої інстанції відповідно до ст. 65 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 р.) не зобов'язував відповідача надати докази управління технологічними транспортними засобами: навантажувач фронтальний CASE821Е, 2008 року випуску, державний номер Т08260 АР та екскаватор гусеничний KOBELCO SC330 LC, 2007 року випуску, державний номер Т 08031 АР, в той час як дані докази необхідні для повного та об'єктивного розгляду спору у даній справі, а тому колегія суддів приймає як належний доказ у справі надані відповідачем договори управління майном № 1/12 від 01.12.2016 р. та № 2/12 від 02.12.2016 р.

Як вбачається з договорів управління майном № 1/12 від 01.12.2016 р. та № 2/12 від 02.12.2016 р., фізичні особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали, а ТОВ «Будівельний майданчик» прийняли в управління на строк, визначений вказаними договорами, майно, а саме технологічний транспортний засіб навантажувач фронтальний CASE821Е, 2008 року випуску, державний номер Т08260 АР та екскаватор гусеничний KOBELCO SC330 LC, 2007 року випуску, державний номер Т 08031 АР

Відповідно до п. 1.2. договорів відповідач має право від свого імені здійснювати щодо майна будь-які юридичні та фактичні дії, з урахуванням обмежень, встановлених у п. 1.4. договорів, а саме окрім відчужування майна будь-яким способом та укладання щодо майна договорів застави (іпотеки).

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів визнання вказаних договорів управління майном недійсними.

Таким чином, відповідач від свого імені та в інтересах фізичних осіб мав право укласти оспорюваний договір оренди.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, технологічний засіб - екскаватор гусеничний KOBELCO SC330 LC, 2007 року випуску, державний номер Т 08031 АР, який є предметом договору оренди основних засобів №120117 від 12.01.2017 р., знаходиться в управлінні у ТОВ "Будівельний майданчик" з правом використання його у своїй господарській діяльності на підставі укладеного договору управління майно з його власником - фізичною особою. Зазначений технологічний засіб зареєстрований належним чином в Головному управлінні Держпраці Запорізької області на його власника, що посвідчується свідоцтвом про державну реєстрацію серії АР 006992 від 28.10.2015 року;

- технологічний засіб - навантажувач фронтальний CASE821Е, 2008 року випуску, державний номер Т08260 АР, який є предметом договору оренди основних засобів №120117 від 12.01.2017 року, знаходиться в управлінні у ТОВ "Будівельний майданчик" з правом використання його у своїй господарській діяльності на підставі укладеного договору з його власником - фізичною особою. Зазначений технологічний засіб зареєстрований належним чином в Головному управлінні Держпраці Запорізької області на його власника, що посвідчується свідоцтвом про державну реєстрацію серії АР 007365 від 10.08.2016 р.

Таким чином, основні засоби, які є предметом договору оренди №120117 від 12.01.2017 року зареєстровані ГУ Держржпраці у Запорізької області.

Крім того, технічні засоби, яким користувався позивач, мали всі необхідні індивідуальні ознаки оскільки вони мали державні номери.

Що стосується відсутності в договорі документів обліку роботи спецтехніки, які передбачені наказом Міністерства статистики України № 149 від 13.06.1997 р., а саме: картки обліку роботи механізмів, журнали обліку роботи, довідки про виконанні роботи та інш., то зазначені види документів не були передбачені умовами договору, як документи, які підтверджують факт виконання/надання послуг за договором. Об'єм та вартість наданих та прийнятих позивачем послуг, згідно договору узгоджувався сторонами договору лише на підставі відповідних актів.

Крім того, зазначені форми документів не мають статусу первинних бухгалтерських документів, оскільки в їх змісті не зазначені дані про ціну, суму та розмір наданих послуг, як це передбачено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні "

Статтею 17 Конституції України передбачено, що нормативно - правові акти міністерств підлягають державній реєстрації в порядку, установленому законом.

Указом Президента України від 03.10.1992 р. №493 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", що був прийнятий з метою впорядкування видання міністерствами, іншими органами виконавчої влади нормативно-правових актів, забезпечення охорони прав, свобод і законних інтересів громадян, підприємств, установ та організацій, передбачено, що набувають чинності такі акти через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Спеціальний порядок державної реєстрації нормативно-правових актів установлено Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р.

Критерієм чинності таких актів та їх застосування є державна реєстрація нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та занесення до Єдиного державного реєстру нормативно - правових актів, який запроваджений, згідно з Указом Президента України від 27.06.1996 р. № 468.

Положенням установлено, що державній реєстрації в Мін'юсті підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше правових норм.

Виключення мають нормативно-правові акти, що мають лише рекомендаційний характер.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наказ Міністерства статистики України № 149 від 13.06.1997 р. "Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку роботи будівельних машин та механізмів" не зареєстрований в Мінюсті України, а тому не є обов'язковим для виконання і має лише рекомендований характер.

Твердження представника позивача про те, що голова правління не мав права підписувати договори, оскільки діяло фінансове обмеження у 500 тис. грн. відповідно до п. 9.59 Статуту приватного акціонерного товариства "Запорізьке кар'єроуправління", є безпідставними з огляду на наступне.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України). За системним аналізом норм ЦК України (статті 99, 145, 147), ГК України (стаття 89), Закону України «Про господарські товариства» (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися в межах корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним (пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України).

З огляду на вищезазначене, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

Так, пунктом 9.58 статуту ПАТ "Запорізьке кар'єроуправління" встановлено, що правління є колегіальним виконавчим органом товариства, який здійснює управління поточною діяльністю товариства. Правління є підзвітним загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання рішень.

Відповідно до п. 9.59 статуту ПАТ "Запорізьке кар'єроуправління" з урахуванням змін від 25.04.2013 р. до компетенції правління належить вирішення усіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань що належить до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. До компетенції правління належить, зокрема, укладання господарських угод, пов'язаних з обіговими коштами на суму до 500 000,00 грн.

В той же час, п. 9.42 статуту ПАТ "Запорізьке кар'єроуправління" передбачено, що до виключної компетенції наглядової ради належить затвердження умов договорів, розмір яких перевищує максимальний розмір, визначений пунктом 9.59 статуту товариства, за поданням правління.

Відповідно до пункту "і" частини п'ятої статті 41 і статті 59 Закону України "Про господарські товариства" до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю віднесено затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Цими нормами передбачено не укладення договорів, а їх затвердження. Тому якщо господарським судом буде з'ясовано, що статутом товариства з обмеженою відповідальністю право виконавчого органу цього товариства на укладення договору не обмежено, тобто такий орган уклав договір без порушення наданих йому повноважень, то сам лише факт незатвердження договору після його підписання не може бути підставою для визнання договору недійсним.

В даному випадку положення статуту відповідача передбачають процедуру затвердження умов договорів, сума яких перевищує 500 000,00 грн. , за поданням правління, а не надання дозволу на їх укладення.

Крім того, на момент укладення спірного договору оренди спецтехніки уповноваженим підписантам об'єктивно не могло бути відомо, яка фактично загальна сума орендних платежів буде по закінченню договірних відносин.

Також, як підтверджено матеріалами справи, загальна сума господарських операцій з оренди техніки у товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний майданчик" відображених у податкових деклараціях приватного акціонерного товариства "Запорізьке кар'єроуправління " до 20.06.2017 р. становила 784560,00 грн.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Таким чином, позивач включив до складу свого податкового кредиту з ПДВ податкові накладні на суму 784 560 тис. грн., в тому числі ПДВ 130 760 грн., чим підтвердив прийняття правочину - договору оренди № 120117 від 12.01.2017 р., що укладений з відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що при укладанні договору сторонами було дотримано норми чинного законодавства, а саме:

- зміст правочину не суперечить законодавству, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства;

- договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди № 120117 від 12.01.2017 р. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 р. у справі № 910/19776/17.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізьке кар'єроуправління" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 року у справі № 910/19776/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 року у справі № 910/19776/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/19776/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 09.07.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.В. Кропивна