РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2018Справа № 910/7225/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" м. Києва

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" м. Києва

про відшкодування шкоди, ціна позову 5999,73 грн.

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Хахуда О.В.

Представники:

від позивача Козацька Т.С.,

від відповідача не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

у червні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що 23 грудня 2016 р. на по пр-ту Степана Бандери у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів СанЙон, д.н. НОМЕР_4, що належить ОСОБА_2 під керуванням ОСОБА_3, та "Рено", д.н. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 під керуванням ОСОБА_5

Унаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль СанЙон, д.н. НОМЕР_4, та його власнику заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 16311,01 грн.

Позивач як страховик виплатив власнику пошкодженого автомобіля "СанЙон" відповідно до умов укладеного з ним договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 102141 від 7 липня 2016 р. страхове відшкодування в розмірі 12975,25 грн.

Посилаючись на те, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини обох її учасників, сума страхового відшкодування йому в установленому порядку не відшкодована, позивач з підстав ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 5999,73 грн. шкоди, а також понесені ним по справі судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлений у встановленому порядку, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач пропустив річний строк на звернення із заявою про страхове відшкодування, що згідно п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі-Закону) є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 202 ГПК України у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 23 грудня 2016 р. на по пр-ту Степана Бандери у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів СанЙон, д.н. НОМЕР_4, що належить ОСОБА_2 під керуванням ОСОБА_3, та "Рено", д.н. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 під керуванням ОСОБА_5

Це підтверджується довідкою Управління патрульної поліції у м. Києві про дорожньо-транспортну пригоду № 168933 від 23 грудня 2016 р. та постановою Оболонського районного суду м. Києва від 6 лютого 2017 р. у справі № 756/919/17.

Унаслідок зіткнення автомобілів було пошкоджено автомобіль СанЙон, д.н. НОМЕР_4, та його власнику заподіяно матеріальну шкоду 16311,01 грн., розмір якої визначено на підставі рахунку-фактури № J від 6 січня 2017 р., складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Сістем-Україна".

Позивач як страховик виплатив власнику пошкодженого автомобіля "СанЙон" відповідно до умов укладеного з ним договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 102141 від 7 липня 2016 р. страхове відшкодування в розмірі 12975,25 грн., що обчислене виходячи з характеру пошкоджень та стану транспортного засобу, за вирахуванням франшизи. З них, сума у розмірі 11999,46 грн. була виплачена позивачем згідно платіжного доручення № 1341 від 16 лютого 2017 р., а 975,79 грн. були зараховані в рахунок сплати недоплаченої частини страхової премії відповідно до страхового акту № UA030/L01/03 від 15 лютого 2017 р.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, котра одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від м. Києва від 6 лютого 2017 р. у справі № 756/919/17 встановлено, що вищезазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини обох її учасників - водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яких притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Тому шкода, завдана володільцями вищезгаданих джерел підвищеної небезпеки підлягає відшкодуванню ними у рівних частках.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 як володільця автомобіля "Рено", д.н. НОМЕР_2, була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9974852 на підставі Закону відповідачем.

Таким чином, особами, відповідальними за завдані гр. ОСОБА_2 збитки, в даному випадку є відповідач, відповідно до положень Закону, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, та гр. ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 1188 ЦК у тій частині, що не підлягає відшкодуванню відповідачем як страховиком.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 102141 від 7 липня 2016 р. перейшло право вимоги, яке гр. ОСОБА_2 мав до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому, відповідно до вимог п.п. 37.1.4 п. 37. 1. ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як слідує з пояснень представника позивача, матеріалів справи, до часу звернення в суд з указаним позовом позивач всупереч указаних вимог Закону протягом встановленого річного строку не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Враховуючи, що відмова відповідача виплатити страхове відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9974852 є правомірною, то у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 10 липня 2018 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар