ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2018 р.Справа № 922/731/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ФОП Назаренко Владислав Сергійович, м. Харків
до ДП "Зміївське лісове господарство", м. Зміїв
про стягнення розумної плати за невиконання умов договору
за участю представників сторін:

від позивача - не з*явився

від відповідача - Литвин В.М.-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Назаренко Владислав Сергійович (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" (відповідач) про стягнення розумної плати у розмірі 1.005.000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №106 від 16.03.2017 р., щодо надання послуг з вивезення дров паливних твердих порід.

Відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено вину Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" щодо неможливості виконати договір за № 106 від 16.03.2017 року ( а.с.38-42).

27.04.2018 року позивачем надана відповідь на відзив у відповідності до якого, позивач вважає, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позов не підтверджені належними , допустимим та об*єктивними доказами ( а.с.71-73).

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 47 Лісового кодексу України лісовпорядкування є обов'язковим на всій території лісового фонду України яке ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою.

На підставі ч. 2 ст. 31 Закону України " Про публічні закупівлі " передбачено, що замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем торгів протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю послуг відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця. Тобто, проект договору в тендерній документації - це і є майбутній договір про закупівлю. При цьому учасник процедури закупівлі має погодитися з таким проектом договору, адже при його укладенні сторони не зможуть відступити від положень, прописаних у тендерній документації (проекті договору). За таких умов, замовник та учасник ( переможець) в тендерній пропозиції дійшли згоди з проектом договору.

В разі незгоди учасника з умовами тендерної документації на підставі положень Закону України "Про державну закупівлю" він має право звернутися до замовника за роз'ясненнями, з вимогою про усунення порушень (якщо такі існують, на думку учасника). Тобто, ні хто не забороняє учаснику й оскаржити відповідні положення тендерної документації, в тому числі й у частині проекту договору, якщо такі положення порушують його права та законні інтереси.

Разом з тим, як зазначено вище, договір про закупівлю послуг замовник має укласти не тільки згідно з тендерною документацією, а й відповідно до умов тендерної пропозиції учасника-переможця. При цьому таку умову законодавець прописав не тільки в ч. 2 ст. 31 Закону № 922, а й в ч. 4 ст. 36 цього Закону, а саме: умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

Так , укладаючи договір про закупівлю, сторони мають узгодити всі його істотні умови. Закон України "Про державні закупівлі" не містить переліку істотних умов договору про закупівлю. Однак, при укладенні договору про закупівлю замовник повинен керуватися нормами Цивільного кодексу України і Господарського кодексу України. У відповідності до ст. 638 ЦКУ договір є укладеним лише в тому випадку, якщо сторони за договором у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦКУ, істотні умови договору - це умови: - про предмет договору; - визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду; - щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Водночас згідно з ч. 2 ст. 180 ГКУ, яка кореспондує зі ст. 638 ЦКУ, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів цього виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 180 ГКУ при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ГКУ учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Так, 03.03.2017 року на тендерному комітеті за результатами аукціону було розглянуто найбільш економічно вигідні тендерні пропозиції Учасників , вирішено з урахуванням всіх отриманих пропозицій , визначити переможців та прийняти рішення про намір укласти договір. Протоколом № 8 від 03.03.2017 року визначено строк та перелік документів від Учасників у відповідності до ст. 13 Закону України "Про публічні закупівлі " та погоджено оприлюднити повідомлення про намір укласти договір у відповідності до ст. 10 Закону України "Про публічні закупівлі" ( а.с.16-20).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов контракту ФОП Назаренко В.С. на підставі лотів № 40 та 41 від 16.03.2017 року ( звіт про результати проведення процедури закупівлі) визнано переможцем послуг , що пов*язані з лісівництвом. Про що свідчить оприлюднення оголошення про проведення процедури закупівлі від 13.01.2017 року ( а.с.10-15).

У відповідності до звіту про результати проведення процедури закупівлі UA-2017-01-13-000047-с лот № 40 та 41 на послуги пов*язані з лісівництвом ФОП Назаренко В.В. був визнаний переможцем та з яким було укладено договір про закупівлю ( а.с.10-12).

Згідно п. 9 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" замовники це органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак:

юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів;

органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи;

у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

До замовників також належать юридичні особи та/або суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання та відповідають хоча б одній з таких ознак:

органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування належить частка у статутному капіталі суб'єкта господарювання в розмірі більше ніж 50 відсотків або такі органи володіють більшістю голосів у вищому органі суб'єкта господарювання чи правом призначати більше половини складу виконавчого органу або наглядової ради суб'єкта господарювання;

наявність спеціальних або ексклюзивних прав;

Згідно з п. 17 ст. 1 Закону України "Про закупівлі" послуги це будь-який предмет закупівлі, крім товарів і робіт, зокрема транспортні послуги, освоєння технологій, наукові дослідження, науково-дослідні або дослідно-конструкторські розробки, медичне та побутове обслуговування, лізинг, найм (оренда), а також фінансові та консультаційні послуги, поточний ремонт;

Предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом ;( п. 18 ст.1 Закону України .

Так, 16.03.2017 року між Державним підприємством "Зміївське лісове господарство" ( надалі - " Замовник") та ФОП Назаренко Владиславом Сергійовичем ( надалі - Підрядник") було укладено договір за № 106 ( а.с.8-9). У відповідності до предмету договору "Підрядник" зобов*язався на свій ризик виконати за дорученням "Замовника" та у відповідності з умовами даного Договору послуги, пов*язані з лісівництвом ( послуги з вивезення дров паливних твердих порід шляхом навантаження , розвантаження та перевезення). ( п.1.1. договору). Ціна послуг за договором встановлюється в національній валюті ( п. 1.2 договору). Вартість договору визначається тендерною пропозицією та обсягом зтрельованої та вивезеної деревини, вказаного в акті виконаних послуг, в якому : сума договору складає : послуги , пов*язані з лісівництвом ( послуги з вивезення дров паливних твердих порід шляхом навантаження, розвантаження та перевезення) - 590.000,00 грн. без ПДВ та послуги , пов*язані з лісівництвом ( послуги з вивезення дров паливних твердих порід шляхом навантаження, розвантаження та перевезення) - 595.000,00 грн. ( п.1.4 договору).

Сторони в договорі передбачили свої обов*язки наступним чином, так "Замовник" зобов*язався забезпечити "Підрядника" необхідними умовами для виконання послуг, надаючи обсяги робіт в натурі на території ДП "Зміївського лісового господарства ", "Підрядник" в свою чергу зобов*язався виконати об*єм послуг в наданий йому строк, забезпечити "Підряднику " безперешкодний доступ до виконання послуг "Замовника" .

Правовідносини між сторонами спору регулюються Законом України "Про публічні закупівлі" та "Про підприємства в Україна" , що установлюють правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Як унормовано у частинах першій та другій статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ст. 903 ЦК України , якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 статті 903 ЦК закріплює загальне правило відповідальності за вину. Тільки за наявності вини виконавець несе відповідальність за невиконання договору про надання послуг. При такій ситуації (за відсутності непереборної сили чи вини замовника), якщо інше не передбачено договором чи законом, виконавець повністю втрачає право на оплату, а якщо вона була раніше виплачена, то, як правило, повинна бути повернена. У випадку, коли неможливість виконання виникла за незалежних від сторін обставин, обов'язок по оплаті не повинен виникати. Проте, якщо замовник уже приступив до надання послуги, то частину наданої послуги уже неможливо повернути і тому законодавець зобов'язує замовника сплатити виконавцеві розумну плату.

Поняття «розумна плата» слід тлумачити як звичайні за даних умов витрати, які поніс виконавець до настання певних обставин. Коли невиконання обов'язків за договором виникло з вини замовника, він зобов'язаний сплатити виконавцю плату в повному обсязі. Відступити від такого положення можливо, лише передбачаючи інше у самому договорі або ж коли інше передбачено законом. За наявності змішаної вини (вини обох сторін) суд може зобов'язати замовника виплатити виконавцю вказану в договорі вартість робіт лише частково.

Так, в договорі № 106 від 16.03.2017 року , сторони передбачили , що відповідальність сторін за невиконання умов договору встановлюється згідно з діючим Цивільним кодексом України. Така умова про відповідальність виявляється декларативною, яка ні до чого не зобов'язує контрагента за договором, щодо відшкодування збитків, сплати штрафних санкцій, розумної плати .

Положення про відшкодування фактично понесених витрат набуває форми відповідальності. На правовідносини, що виникли, поширюються загальні положення про цивільно-правову відповідальність, яка настає за вину (ст. 614 ЦК). При цьому особа, яка порушила зобов'язання, доводить відсутність своєї вини. Ризик понесених витрат при невиконанні зобов'язання внаслідок непереборної сили несе замовник. Під непереборною силою розуміють зовнішні та надзвичайні події, яких не було під час укладення договору. Вони виникли незалежно від волі сторін. Непереборною силою визнаються, але не обмежуються ними, наступні події: землетруси, повені, пожежі, епідемії, аварії на транспорті, бойові дії, війни, страйки, громадянські безпорядки, втручання влади, ембарго. Інститут непереборної сили у цивільному праві є підставою для звільнення від відповідальності, але у зазначеному випадку йдеться про відшкодування виконавцеві усіх понесених фактичних витрат. І тільки в одному випадку за договором про надання безоплатних послуг ризик понесених витрат покладається на виконавця - за наявності в його діях вини.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем лише за наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до частини 1 ст. 906 ЦК не відокремлюється відповідальність за договорами про надання послуг, у яких виконавець здійснює підприємницьку діяльність. При цьому при вирішенні питання про сам факт притягнення до відповідальності не розмежовуються окремо невиконання зобов'язань за договором і неналежне виконання або виконання з порушенням його умов. І одне, і друге - це порушення зобов'язання, що є підставою для настання цивільно-правової відповідальності (ст. 610 ЦК).

Керуючись загальним правилом про відповідальність за вину, аналогічне положення закріплене і для договорів про надання послуг. Якщо неможливість виконання виникла з вини замовника, тоді на нього покладаються усі негативні наслідки такої неможливості. Вони полягають у зобов'язанні замовника оплатити послуги в повному обсязі. Такий обов'язок є формою відповідальності за порушення зобов'язань. При цьому можливі ситуації змішаної вини, тобто вини обох сторін. У таких випадках суд може зобов'язати замовника лише до часткової оплати послуг.

Разом з тим сторони у договорі повинні розподілити ризики неналежного виконання або невиконання договору іншим чином. Це може передбачатись у праві виконавця тільки на відшкодування фактично понесених витрат.

Як уже зазначалось судом, в договорі № 106 від 16.03.2017 року , сторони передбачили , що відповідальність сторін за невиконання умов договору встановлюється згідно з діючим Цивільним кодексом України. Тобто така умова про відповідальність виявляється декларативною, яка ні до чого не зобов'язує контрагента за договором. щодо відшкодування збитків, сплати штрафних санкцій, розумної плати .

Крім того, як зазначив відповідач у своїх запереченнях, позивач за умовами тендерної документації повинен був мати свою матеріально-технічну базу та найманих працівників для виконання робіт. Так, у відповідності до ч. 3 ст. 24 КЗпП згідно з якими працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом або розпорядженням працедавця, і повідомлення органів ДФС про прийняття працівника на роботу в порядку, визначеному КМУ.

Постановою КМУ від 17.06.2015 р. № 413 «Про порядок повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу» визначено механізм повідомлення податкової про прийнятих працівників.

Отже, підприємці під час оформлення трудових відносин із працівником складають трудові договори. Під кожен трудовий договір слід складати розпорядження про прийняття на роботу й повідомляти податкову перед допуском працівника до роботи.

Щодо оренди вантажного автомобіля , взаємовідносини між орендодавцем автомобіля та орендарем регулюються ст.ст. 798-805 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. № 435-IV і ст.ст. 283-291 Господарського кодексу України від 16.01.2003 р. № 436-IV.

Так, згідно зі ст. 798 ЦКУ, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо, сам договір найму, відповідно до ст. 799 ЦКУ, укладається в письмовій формі, і, як правило, в ньому оговорюються наступні істотні умови: об'єкт оренди; період, на який укладається договір; сума орендної плати; умови відновлення орендованого майна, проведення його поточного ремонту; умови його повернення або викупу.

Згідно з ч. 2 ст. 799 ЦКУ договір оренди транспортного засобу за участі фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Необхідно також забезпечити документальне підтвердження передачі та повернення об'єкта оренди - на підставі акта приймання-передачі в довільній формі.

На підставі викладеного позивач не довів свої намагання на наявність можливостей виконати умови договору за № 106 від 16.03.2017 року.

У відповідності до ст. 218 Господарського кодексу підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Також при застосуванні господарсько-правової відповідальності необхідним є враховування умов такої відповідальності. Умови господарсько-правової відповідальності складаються з чотирьох елементів:

- наявність господарського правопорушення, тобто порушення норм закону, договору тощо;

- протиправність поведінки господарського порушника. Така умова визначається у господарському праві як дія або бездіяльність, що порушують правову норму, умови договору тощо;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника і завданими потерпілому збитками. Тобто мова йде про так званий причинно-необхідний зв'язок, коли протиправна поведінка є об'єктивною причиною такого наслідку, як збитки або інша шкода, завдані потерпілому. Наявність цього зв'язку доводиться відповідними доказами;

- вина господарського правопорушника.

На підстав п. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку , що позовні вимоги ФОП Назаренка В.С. ( позивача по справі) про стягнення з ДП "Зміївського лісового господарства") (відповідача) про стягнення розумної плати в розмірі 1.005.000,00 грн. не є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 233, 236, 237, 238, 240, 241, ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду Харківської області через відповідний місцевий господарський протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.07.2018 р.

Суддя Л.С. Лаврова